Справа № 755/311/14-ц
Провадження № 2/755/1246/2014
У Х В А Л А

"13" січня 2014 р.

м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м.
Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали
позовної заяви фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
права власності на об'єкт самочинного
будівництва, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м.
Києва надійшла позовна заява фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
права власності на об'єкт самочинного
будівництва.

Вивчивши матеріали поданої позовної
заяви, вважаю, що позовна заява не
відповідає вимогам цивільного
процесуального законодавства України.

Відповідно до ст. 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтереси юридичних осіб,
інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог пунктів ч.2, ч.4 ст.119
Цивільного процесуального кодексу
України позовна заява повинна містити
серед іншого: зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування, позовна заява повинна
відповідати іншим вимогам,
встановленим законом.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.
Під підставами позову, як вказує
Верховний суд України, слід розуміти
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги. Виклад обставин
підстави та кож необхідний для
визначення тотожності позову, захисту
відповідача від позову, зміни позову
позивачем і, найголовніше, - для
визначення предмета доказування по
даній справі.

Як убачається із змісту позовної заяви,
предметом спору є визнання за
позивачкою права власності на
нежитлове приміщення по вулиці АДРЕСА_1
загальною площею 33,00 кв.м. Разом з тим,
позивачкою не наведено норм діючого
законодавства України, якими
передбачено визнання за фізичною
особою право власності на нежитлове
приміщення, що належить на праві
власності державній територіальній
громаді, та позивачкою не надано
доказів протилежного. Крім того, зміст
позовної заяви не містить
обґрунтування викладених обставин
щодо наявності у позивачки дозволу
власника на здійснення переобладнання
орендованого нежитлового приміщення
загальною площею 25 кв.м., наслідком чого
є самовільне переобладнання такого
приміщення у нежитлове приміщення
площею 33 кв.м.

Крім того, позивачкою не надано
правовстановлюючих документів на
орендоване спірне не житлове
приміщення та документів, які б
надавали дозвіл на користування
позивачкою спірним нежитлом
приміщенням за сплином строку дії
договорів оренди, долучених до
матеріалів позову, станом на день
звернення з даною позовною заявою до
суду.

Відповідно до ст.80 Цивільного
процесуального кодексу України, ціна
позову визначається - у позовах про
право власності на нерухоме майно, що
належить фізичним особам на праві
приватної власності, - дійсною вартістю
нерухомого майна; у позовах, які
складаються з кількох самостійних
вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Разом з тим, в порушення статті 80
Цивільного процесуального кодексу
України зміст позовної заяви не
містить визначення позивачкою ціни
позову, яка має становити суму вартості
об'єкту нерухомості, що становить
об'єкт предмета спору, з дорученням до
позовної заяви доказів на
підтвердження визначеної позивачкою
ціни позову, яка має становити дійсну
вартість спірного нерухомого майна
станом на день звернення з даним
позовом до суду, а саме висновку
відповідного експертного дослідження
нерухомого майна, право власності на
яке підлягає оспоренню згідно предмету
спору, та позивачкою не надано доказів
на підтвердження наявності складнощів
в отриманні таких документів.

Згідно частини п'ятої ст. 119 Цивільного
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

На підставі вищевикладеного,
звертаючись з позовом до суду,
позивачкою не додано доказів, які мають
свідчити про те, що нею в повній мірі
сплачено судовий збір, ураховуючи
відсутність встановлення ціни позову,
що має майновий характер.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про
судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI (зі
змінами та доповненнями) судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі. Із позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору становить 1 відсоток ціни позову,
але не менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Разом з тим, розмір мінімальної
заробітної плати станом на 01.01.2013 року
складає 1147,00 грн. Таким чином,
ураховуючи положення ст. 4 Закону
України „Про судовий збір" від 08.07.2011
року №3674-VI (зі змінами та доповненнями),
а також встановивши ціну позову,
підтверджену належними доказами,
позивачем підлягає до сплати судовий
збір, сума якого має становити 1
відсоток ціни позову, але не менше 229,40
грн. та не більше 3 441,00 грн.

При цьому, в позові позивачка не
зазначає підстави для звільнення її
від сплати судового збору у випадках,
визначених законодавством, а інших
доказів, які мають свідчити про те, що
нею в повному обсязі сплачено судовий
збір, до позову не долучено.

Відповідно до частини першої ст. 26
Цивільного процесуального кодексу
України у справах позовного
провадження особами, які беруть участь
у справі, є сторони, треті особи,
представники сторін та третіх осіб.

Крім того, відповідно до частини першої
ст. 35 Цивільного процесуального
кодексу України треті особи, які не
заявлять самостійних вимог щодо
предмету спору, можуть вступати у
справу на стороні позивача або
відповідача до ухвалення судом
рішення, якщо рішення в справі може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін.

Разом з тим, ураховуючи предмет спору,
позивачкою не наведено правове
обґрунтування звернення з даним
позовом до відповідача з вимогою про
визнання права власності на об'єкт
нерухомого майна, за відсутності
доказів звернення позивачки до
відповідача з такими вимогами у
позасудовому порядку та доказів
відмови відповідача у задоволенні
таких вимог.

Крім того, позивачкою не вирішено
питання про залучення до участі у
розгляді справи в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спора, Київську міську раду та
Державну реєстраційну службу України,
яка є головним органом у системі
центральних органів виконавчої влади з
питань реалізації державної політики у
сферах державної реєстрації актів
цивільного стану, державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно,
ураховуючи, що рішення суду може
вплинути на права та обов'язки даного
державного органу.

За нормами ст. 121 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено наслідки подання позовної
заяви, що не відповідає вимогам ст.ст.
119, 120 Цивільного процесуального
кодексу України.

Керуючись ст.ст. 119 - 121 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

у х в
а л и в:

Позовну заяву фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
права власності на об'єкт самочинного
будівництва залишити без руху, про що
повідомити позивачці та надати їй
строк для усунення вказаних недоліків
до « 20» січня 2014 року, однак який не може
перевищувати двох днів з моменту
отримання копії ухвали.

Попереджаю, що у разі невиконання вимог
суду щодо усунення вказаних недоліків,
Ваша заява буде вважатись неподаною та
підлягає поверненню.

С у д д я :