АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Головуючий у1-й інстанції - Шевченко
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 січня 2014 року. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Побірченко Т.І.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі
Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
15 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби
України, Державної казначейської
служби України про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок невиконання
судового рішення,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 15 листопада 2013 року за
недоведеністю заявленого позову
відмовлено у задоволені позовних вимог
ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби
України, Державної казначейської
служби України про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок невиконання
судового рішення (т.2, а.с. 78-81).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконного та
необґрунтованого рішення суду, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
заявлений позов. Просив розглядати
справу у його відсутність (т.2, а.с. 86-90).

В суд апеляційної інстанції позивач та
представник Державної казначейської
служби України не з'явились, про місце
та час апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, про що
свідчать завірені штемпелем поштового
відділення та підписом начальника
відділення зв'язку зворотні
повідомлення про вручення судових
повісток. ОСОБА_4 просив проводити
апеляційний розгляд за його
відсутності (т.2, а.с. 90 звор.). Суд
ухвалив розглядати справу у їх
відсутність, оскільки відповідно до
положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони,
належним чином повідомленої про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення представника Державної
виконавчої служби України Іванюк Д.С.,
яка заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з наступного.

Заявляючи, що внаслідок невиконання
судових рішень йому заподіяні моральні
та душевні страждання, ОСОБА_4 не надав
суду доказів на підтвердження
наявності самої шкоди та її розміру,
доказів на підтвердження
протиправності поведінки Державної
виконавчої служби України щодо ОСОБА_4,
доказів на підтвердження причинного
зв'язку між такою поведінкою і
заподіяною шкодою.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що висновки суду щодо підстав для
відмови у задоволенні позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом проведена неправильна оцінка
доказів, що призвело до неправильного
вирішення справи, не можуть бути
прийняті судом апеляційної інстанції в
якості підстав для скасування
оскаржуваного рішення враховуючи
наступне.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо недоведеності заявленого позову
повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення (т. 2, а.с. 78-81).

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга ОСОБА_4 не містить.

Апеляційна скарга за своїм змістом
фактично є повторенням змісту
позовної заяви ОСОБА_4 (т.1, а.с. 1-10), у
якій позивач помилково ототожнює дії
відповідача у його адміністративному
позові - Міністерства оборони України,
пов'язані із невиконанням судового
рішення про зобов'язання Міністерства
оборони України забезпечити житлом
ОСОБА_4 за рахунок коштів Державного
бюджету України, із діями Державної
виконавчої служби України в ході
примусового виконання указаного
рішення.

Крім того, позивач помилково ототожнює
дії Міністерства юстиції України,
пов'язані із невчасним виконанням
Рішення Європейського суду з прав
людини від 24 квітня 2013 року, що
потягнуло додаткове стягнення на
вимогу державного виконавця пені у
розмірі 119 грн. 37 коп., із діями
Державної виконавчої служби України в
ході примусового виконання указаного
рішення.

У відповідності з роз'ясненнями
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року (зі
змінами, внесеними постановою від 25
травня 2001 року №5) під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб. Моральна
шкода може полягати, зокрема: у
приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, у порушенні права власності,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків. Суд має з'ясувати, зокрема,
чим підтверджується факт заподіяння
потерпілому моральних чи фізичних
страждань, за яких обставин і якими
діями (бездіяльністю) вони завдані,
ступінь вини заподіювача, яких
моральних чи фізичних страждань зазнав
потерпілий (п.3,5 Постанови).

Жодних посилань та доказів на
підтвердження: наявності моральної
шкоди (у чому полягає моральна шкода) та
на обґрунтування розміру компенсації 30
000 грн.; протиправності поведінки
Державної виконавчої служби України
щодо ОСОБА_4; причинного зв'язку між
такою поведінкою і заподіяною шкодою,
апеляційна скарга позивача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 15 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.І.
Побірченко

Л.Д.Поливач