АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/281/14
Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко
Доповідач Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.;
суддів: Винниченка Ю.М., Абрамова П.С.,
при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» на рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 23 жовтня 2013 року у справі за позовом
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за опалення місць
загального користування, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 23 жовтня 2012 року позов
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за опалення місць
загального користування задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» заборгованість
за спожиту теплову енергію за час
періоду часу з серпня 2010 року по
квітень 2013 року в сумі 669 грн. 58 коп.

Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» судові витрати у
сумі 229 грн. 40 коп., по 76 грн. 47 коп. з
кожної особи.

У задоволенні позовних вимог у іншій
частині позову - відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не
погодився представник позивача та
подав на нього апеляційну скаргу, в
якій просить змінити рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 23 жовтня 2013 року, яким стягнути в
солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 заборгованість за опалення
місць загального користування за
період з 1 травня 2010 року по 1 травня 2013
року в розмірі 982 грн. 49 коп. Апелянт
вважає, що рішення місцевого суду
постановлено з порушенням норм
матеріального права, а висновок суду не
відповідає дійсним обставинам справи.
Зазначає, що місцевим судом невірно
обчислено строк позовної давності та
не враховано, що в травні 2013 року вони
звертались до суду із заявою про видачу
судового наказу і їх вимоги були
задоволені.

Судове засідання проводилось в
присутності сторін по справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,
приходить до висновку, що скарга не
підлягає до задоволення за наступних
підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачами не надано суду ніяких
доказів того, що договірні
правовідносини між сторонами були
припиненими, а тому сторони
продовжують перебувати у договірних
правовідносинах по опаленню місць
загального користування. Зважаючи на
те, що відповідачі не виконували свої
обов'язки по своєчасному внесенню
плати за одержання ними послуг, тому
утворилась заборгованість, яка
підлягає стягненню.

Задовольняючи клопотання відповідача
про застосування строку позовної
давності місцевий суд виходив з того,
що позивачем не надано суду доказів про
переривання строку позовної давності,
так як закон не передбачає переривання
шляхом подачі заяви про видачу
судового наказу чи про її припинення.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так, судом встановлено, що у АДРЕСА_1,
яка знаходиться у приватній власності,
зареєстровані та мешкають ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2(а.с.4). Взаємовідносини
між КП «Полтаватеплоенерго» та
відповідачами по наданню послуг з
теплопостачання врегульовано
договором № 493 від 19 жовтня 2007 року про
опалення місць загального
користування, згідно з п. 2.1 якого,
термін внесення платежів - не пізніше 10
числа наступного за розрахунком
місяця, а його п.п. 61 та 6.2 встановлено,
що термін дії договору жодна зі сторін
не висловить наміру про розірвання або
внесення змін до договору, він
вважається продовженим (а.с. 7-8).

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.6 ст. 19, ч.4 ст. 24 Закону
України «Про теплопостачання»
споживач теплової енергії повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію та
зобов'язаний додержуватися вимог
договору та нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. ст. 156, 162 Житлового
кодексу України, п. 18 «Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 630 від 21.07.2005 року передбачено, що
відповідач зобов'язаний щомісячно не
пізніше 20 числа наступного місяця
розрахуватися з позивачем за спожиті
послуги з теплопостачання.

Що стосується твердження в апеляційній
скарзі що судом першої інстанції
невірно обчислено строк позовної
давності та не враховано, що в травні 2013
року вони звертались до суду із заявою
про видачу судового наказу, і їх вимоги
були задоволені, колегія суддів вважає
їх необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.2 ст. 264 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Однак,
позивач звертався не з позовом, а із
заявою про видачу судового наказу, що
не є тотожним пред'явленню позову. Крім
того, після скасування у червні 2013 року
судового наказу, позивач звернувся до
суду з позовом лише 21.08.2013 року, це при
тому, що позовна давність в даному
випадку обраховується за кожний
місячний платіж окремо.

Таким чином місцевий суд повно та
об'єктивно встановив фактичні
обставини справи і дав їм належну
правову оцінку, дослідив надані
сторонами докази, на підставі яких
дійшов правильного висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог. Доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, тому
задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 308 ,314,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» - відхилити .

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 23 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин