АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Коробенко С.В.
№ 22-ц/796/6888/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 27 січня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 27 січня 2014
року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
заборгованість в сумі 1707744,36 грн., а
також судовий збір в розмірі 1862,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
заборгованість в сумі 410136,27 грн., а
також судовий збір в розмірі 447,33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3
заборгованість в сумі 1037013,81 грн., а
також судовий збір в розмірі 1131,05 грн.

Зобов'язано Управління державного
казначейства у Солом'янському районі
м.Києва частково повернути ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 2550,64 грн.,
сплачений згідно з квитанцією № 1574 від
09 грудня 2013 року через ПАТ «Юнекс Банк»
на р/р 0010; отримувач платежу -
УДКСУ Солом'янського району м. Києва,
МФО банку 820019.

24 лютого 2014 року представник ОСОБА_1
звернувся до суду із заявою про
перегляд заочного рішення суду.
Ухвалою Солом'янського районного суду
м.Києва від 02 квітня 2014 року заяву
представника ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення суду було залишено
без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 Посилається на те, що рішення
суду першої інстанції ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи. На думку апелянта, суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 За
умовами кредитного договору та графіка
погашення заборгованості строк
повернення кредиту настав 15 вересня 2009
року. Позов про стягнення
заборгованості був заявлений ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 09 грудня 2013 року, тобто з
пропуском строку позовної давності.
При цьому, суд неправильно розтлумачив
положення Додаткової угоди №7 від 12
вересня 2008 року до кредитного договору
№220-02 від 15 вересня 2006 року та дійшов
помилкового висновку про те, що
останнім днем повернення кредиту має
вважатися 09 жовтня 2011 року. Подання нею
позову про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню та залишення позовної заяви
без розгляду не свідчить про визнання
нею заборгованості, а тому у суду були
відсутні підстави вважати, що в даному
випадку мало місце переривання
позовної давності. Судом першої
інстанції були порушені вимоги ст. ст.
74-76, 224 ЦПК України щодо належного її
повідомлення про час та місце розгляду
справи, що позбавило її можливості
скористатися правом подання письмових
заперечень на позовну заяву та
відповідних доказів.

В апеляційній інстанції представник
ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та
просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3, який також є фізичною
особою-підприємцем, просить відхилити
подану апеляційну скаргу, а рішення
суду залишити без змін, посилаючись на
його законність та обґрунтованість.

В судове засідання позивач ОСОБА_2
повторно не з'явився, повідомлений про
місце і час розгляду справи, а тому
судова колегія дійшла висновку про
можливість слухання справи у його
відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 15 вересня 2006 року
між Кредитною спілкою «Перший
кредитний альянс» (далі - КС «Перший
кредитний альянс») (кредитодавець) та
ОСОБА_1 (позичальник) було укладено
кредитний договір №220-02. Відповідно до
умов договору кредитодавець
зобов'язався надати позичальнику
цільовий кредит на умовах
відновлювальної кредитної лінії на 3
календарні місяці, що обчислюються з
дня видачі кредиту або його частини, а
позичальник зобов'язався використати
його за призначенням, повернути його
повністю у визначений цим договором
строк та сплатити кредитодавцю
проценти в розмірі 26% річних за
користування кредитом в повному обсязі
(а. с. 10-11).

Відповідно до п. 1.4. кредитного договору
максимальна сума кредиту, що може бути
видана на умовах відновлювальної
кредитної лінії становить 700 000,00 грн. та
містить в собі нормативні витрати на
оформлення кредиту.

Згідно з п. 3.1. кредитного договору
позичальник зобов'язався повертати
суму кредиту щомісячними платежами,
починаючи з першого місяця строку
користування кредитом у відповідності
до графіка в межах встановленого
строку шляхом внесення відповідних
коштів готівкою в касу або в
безготівковій формі на банківський
рахунок кредитодавця.

В подальшому сторонами договору шляхом
укладення додаткових договорів
вносили зміни до Кредитного договору.
Зокрема, Додатковим договором №1 від 14
грудня 2006 року було збільшено строк
надання кредиту до 6 місяців, що
обчислюється з дня видачі кредиту або
його частини; Додатковим договором №2
від 15 березня 2007 року було збільшено
строк надання кредиту до 12 місяців, що
обчислюється з дня видачі кредиту або
його частини; Додатковим договором №3
від 05 квітня 2007 року було збільшено
ліміт кредитної лінії до 870000 гривень;
Додатковим договором №4 від 14 вересня
2007 року було збільшено строк надання
кредиту до 24 місяців, що обчислюється з
дня видачі кредиту або його частини;
Додатковим договором №5 від 25 жовтня 2007
року було збільшено ліміт кредитної
лінії до 1070000 гривень; Додатковим
договором №6 від 31 січня 2008 року
збільшено ліміт кредитної лінії до 1300000
гривень; Додатковим договором №7 від 12
вересня 2008 року було збільшено строк
надання кредиту до 36 місяців, що
обчислюється з дня видачі кредиту або
його частини; Додатковим договором №8
від 15 грудня 2008 року починаючи з 01 січня
2009 року було збільшено розмір
процентної ставки за користування
кредитом до 35% річних (а. с. 12-19).

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 15
вересня 2006 року між КС «Перший
кредитний альянс» та ОСОБА_1 було
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку КС
«Перший кредитний альянс» квартиру
АДРЕСА_1 (а. с. 20-28).

ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним
договором належним чином не
виконувала, у зв'язку з чим станом на 23
вересня 2009 року згідно з розрахунком КС
«Перший кредитний альянс» її
заборгованість складала 1210575,49 грн., з
яких: заборгованість за тілом кредиту -
1097788,60 грн.; заборгованість за
процентами - 112786,89 грн. (а. с. 29-30).

29 грудня 2009 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий
напис, яким запропоновано звернути
стягнення на квартиру, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, передану у іпотеку
КС «Перший кредитний альянс» на
підставі договору іпотеки,
посвідченого 15 вересня 2006 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
строк платежу за яким настав 15 вересня
2009 року. За рахунок коштів, отриманих
від реалізації квартири, задовольнити
вимоги КС «Перший кредитний альянс» у
розмірі: 1 097 788,60 грн. - залишок суми
кредиту станом на 23 вересня 2009 року; 112
786,89 грн. - сума процентів за
користування кредитом станом на 23
вересня 2009 року (а. с. 31).

28 квітня 2010 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві було складено акт
опису й арешту майна ОСОБА_1, а саме,
квартири АДРЕСА_1 (а. с. 33-34).

12 липня 2010 року постановою головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в м.Києві Мазур Ю.С. на підставі
заяви КС «Перший кредитний альянс»
виданий 25 грудня 2009 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
виконавчий напис №6537 про стягнення з
ОСОБА_1 на користь КС «Перший кредитний
альянс» суму боргу у розмірі 1210575, 49
грн. за рахунок іпотечного майна
повернуто стягувачу. Цією ж постановою
знято арешт з квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1.

16 липня 2010 року між Кредитною спілкою
«Перший кредитний альянс» (первісний
кредитор) та ОСОБА_2, ОСОБА_3, фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (нові
кредитори) було укладено договір про
відступлення прав вимоги за кредитним
договором №220-02 від 15 вересня 2006 року.
Згідно з даним договором первісний
кредитор повністю відступив всі (без
будь-яких обмежень) права вимоги, а нові
кредитори повністю набули всі (без
будь-яких обмежень) права вимоги (без
обмеження строку пред'явлення
відповідних вимог), належні первісному
кредиторові на підставі укладеного з
ОСОБА_1 кредитного договору та додатків
до нього, включаючи права вимоги: по
сумі основного боргу (в тому числі і
простроченого), сумі процентів за
користування кредитом, по штрафним
санкціям за невиконання (або
несвоєчасне виконання) умов кредитного
договору та додатків до нього (без
обмеження строку пред'явлення
відповідних вимог); всі (без будь-яких
обмежень) права вимоги на кошти які
будуть отримані від боржника та (або)
кошти що будуть отримані внаслідок
реалізації майна боржника будь-якою
третьою особою (фізичною або юридичною)
в рахунок погашення зобов'язання за
кредитним договором та додаткам до
нього.

Згідно з п. 2.1. договору про
відступлення прав вимоги за кредитним
договором №220-02 первісний кредитор
підтвердив, що несплачена
заборгованість боржника перед
первісним кредитором складає 1 210 575,49
грн. з яких 1 097 788,60 грн. - сума основного
боргу зі сплати кредиту та 112 786,89 грн. -
сума боргу зі сплати процентів (а. с.
35-39).

При цьому, за умовами п. 1.4. вказаного
договору набуті позивачами права
вимоги розподілені у частках між ними у
наступних пропорціях: частка ОСОБА_2 у
праві вимоги до боржника складає 54,13%;
частка ОСОБА_3 у праві вимоги складає
13,00%; частка фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 у праві вимоги складає 32,87%.

09 грудня 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, який
також діє як фізична особа-підприємець,
подали позов про стягнення з ОСОБА_1
пропорційно до належним їм часткам у
праві вимоги заборгованості за
кредитним договором №220-02 від 15 вересня
2006 року в розмірі 3273530,60 грн., яка
складається з 1 097 788,60 грн. залишку суми
кредиту станом на 08 грудня 2013 року; 112
786,89 грн. суми процентів за користування
кредитом у період з 15 вересня 2009 року по
23 вересня 2009 року, 1 616 907,26 грн. суми
процентів (за ставкою 35%) відповідно до
умов кредитного договору за
користування кредитом у період з 24
вересня 2009 року по 08 грудня 2013 року; 138
592,05 грн. трьох процентів річних за
період з 24 вересня 2009 року по 08 грудня
2013 року; 307 455,81 грн. інфляційної
складової відповідно до ст. 625 ЦК
України, розрахованої за період з 01
жовтня 2009 року по 01 грудня 2013 року.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м.Києва від 27 січня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 були
задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 заборгованість в
сумі 1707744,36 грн., на користь ОСОБА_3 -
заборгованість в сумі 410136,27 грн., на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 - заборгованість в сумі 1037013,81
грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що у зв'язку з
невиконанням зобов'язань за кредитним
договором у ОСОБА_1 перед позивачами
утворилася відповідна заборгованість.

Виходячи з останньої редакції
кредитного договору від 15 вересня 2006
року, за якою кредит надається строком
на 36 календарних місяців, що
обчислюється з дня видачі кредиту або
його частини, суд вважав, що останнім
днем повернення кредиту є 09 жовтня 2011
року. При цьому суд виходив з того, що
остання частина кредиту в межах
договору була отримана ОСОБА_1 09 жовтня
2008 року.

Також за висновком суду у спірних
правовідносинах мало місце
переривання перебігу строку позовної
давності, оскільки ОСОБА_1 фактично
визнала наявність у неї заборгованості
за договором кредиту від 15 вересня 2009
року, заявляючи в лютому 2011 року позов
до КС «Перший кредитний альянс»,
ОСОБА_3, ОСОБА_2, Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання
недійсними договорів про відступлення
прав за кредитним договором та
відступлення прав за договором
іпотеки.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено,
що за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України).

При цьому, згідно з ст. 262 ЦК України
заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3 ст.
264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору
№ 220-02 в редакції, викладеній у
Додатковому договорі №7 від 12 вересня
2008 року кредитодавець зобов'язався
надати кредит строком на 36 календарних
місяців, що обчислюється з дня видачі
кредиту або його частини.

Як вбачається з наданого суду
розрахунку заборгованості за
кредитним договором, перший транш в
сумі 270 000,00 грн. ОСОБА_1 було видано 15
вересня 2006 року, а тому, строк
повернення кредиту в повному обсязі
настав 15 вересня 2009 року.

Відповідно до п. 2 Додаткового договору
№7 від 12 вересня 2008 року у зв'язку зі
збільшенням строку користування
кредитом сторони також затвердили
новий графік здійснення платежів, що
передбачений пунктом 3.3. основного
договору (а. с. 18). Відповідно до графіку
здійснення платежів від 12 вересня 2008
року, який є додатком № 1 до кредитного
договору, останнім днем повернення
кредиту у повному обсязі визначено 15
вересня 2009 року (а. с. 146).

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду першої інстанції, що за
умовами договору останнім днем
повернення кредиту є 09 жовтня 2011 року.

Відповідно до п.2.2. кредитного договору
кредитодавець зобов'язується надати
кредит строком на три календарні
місяці, що обчислюється з дня видачі
кредиту або його частини (станом на 15
вересня 2006 року). В подальшому у зв'язку
з зміною умов договору додатковими
угодами остаточно цей строк був
визначений в 36 календарних місяців.

Відповідно до п.3.1. договору
позичальник зобов'язується повертати
суму кредиту щомісячними платежами,
починаючи з першого місяця строку
користування кредитом у відповідності
до графіка (п.3.3. цього Договору) в межах
строку, передбаченого п.п.2.2. цього
договору, шляхом внесення відповідних
коштів готівкою в касу або у
безготівковій формі на банківський
рахунок кредитодавця.

Як вбачається з змісту додаткових угод
до кредитного договору від 14 грудня 2006
року, 15 березня 2007 року, 05 квітня 2007
року, 14 вересня 2007 року 25 жовтня 2007 року
31 січня 2008 року, 12 вересня 2008 року у
зв'язку зі збільшенням строку
користування кредитом та збільшення
ліміту кредиту КС «Перший кредитний
альянс» і ОСОБА_1 погоджували нові
графіки здійснення платежів, що
передбачені п.3.3. Основного договору.

У наданому ОСОБА_1 графіку здійснення
платежів за кредитним договором №220-02
від 15 вересня 2006 року, який складений і
підписаний КС «Перший кредитний
альянс» і ОСОБА_1 12 вересня 2008 року і є
невід'ємною частиною кредитного
договору, остання дата платежу
позичальника є 15 вересня 2009 року.
(а.с.146).

В заяві про перегляд заочного рішення
Солом'янського районного суду м.Києва
від 27 січня 2014 року ОСОБА_1 наголошувала
на тому, що графік погашення кредиту
від 12 вересня 2008 року є остаточним та
інший не укладався між нею та КС
«Перший кредитний аьянск».

В матеріалах справи відсутній
погоджений сторонами графік погашення
кредиту з останню датою платежу 09
жовтня 2011 року.

Також з матеріалів справи вбачається,
що ліквідатор КС «Перший кредитний
альянс», а також самі ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
який також діє як фізична
особа-підприємець, зверталися до
ОСОБА_1 з вимогою про погашення
заборгованості, в якій зазначили, що
строк користування кредитом
закінчився 15 вересня 2009 року.
Заборгованість за кредитним договором
в розмірі 1 210 575,49 грн., обрахована за
період з 15 вересня 2006 року по 23 вересня
2009 року, була віднесена в рахунок
простроченої (а. с. 41, 139).

Заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, який також діє як фізична
особа-підприємець, обраховували суму
трьох процентів річних та інфляційної
складової на повну суму заборгованості
на підставі ст. 625 ЦК України, починаючи
з 24 вересня 2009 року та 01 жовтня 2009 року
відповідно, а тому, посилання позивачів
на те, що строк повернення кредиту
настав лише 09 жовтня 2011 року, є
безпідставними.

Таким чином, відповідно до умов
договору останнім днем повернення
кредиту ОСОБА_1 є 15 вересня 2009 року.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 і фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_1 в заяві про
перегляд заочного рішення посилалась
на застосування позовної давності.

Зважаючи на відмову суду першої
інстанції у перегляді заочного
рішення, ОСОБА_1 заяву про застосування
позовної давності подала суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1
про застосування позовної давності
може бути прийнята судом апеляційної
інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 отримала поштою виклик в перше
судове засідання, призначене на 25
грудня 2013 року. (а.с. 59). 24 грудня 2013 року
ОСОБА_1 подала суду клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
з неможливістю бути присутньою в
судовому засіданні, а також надала
довідку медичної установи про
знаходження на стаціонарному
лікуванні (а.с. 67). Даних про отримання
ОСОБА_1 або її представником судових
повісток на 27 січня 2014 року матеріали
справи не містять.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 і фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 довели суду
факт невиконання відповідачем ОСОБА_1
зобов'язань за кредитним договором та
наявність у зв'язку з цим
заборгованості. Проте, позов про
стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за
кредитним договором заявлений ОСОБА_2,
ОСОБА_3 і фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 з пропуском строку позовної
давності.

За наявності поданої відповідачем
заяви про застосування позовної
давності, у задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 і фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 слід відмовити на підставі ч.4
ст. 267 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з
висновком суду першої інстанції про
переривання позовної давності
внаслідок подання ОСОБА_1 позову про
визнання недійсним договору про
відступлення прав вимоги за кредитним
договором №220-02, в якому вона
посилається на наявність виконавчого
напису нотаріуса про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а також
внаслідок залишення без розгляду її
позову про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню.

Подання ОСОБА_1 позову про визнання
недійсним договору про відступлення
прав вимоги за кредитним договором
№220-02, залишення без розгляду її позову
про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, а також підписання нею акту
опису і арешту майна не дією, що
свідчить про визнання нею свого боргу.

Враховуючи вищевикладене, заочне
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 січня 2014 року, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 у зв'язку з
пропуском позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 27 січня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2, ОСОБА_3, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді