Справа № 204/8313/2013-ц
Провадження № 2/204/495/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

за участю позивача
ОСОБА_1

за участю представника відповідача
Жарової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до Комунального
підприємства «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради про
захист прав споживачів, визнання
незаконними нарахувань за послуги з
централізованого опалення, стягнення
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом, в якому просив
визнати незаконними проведені
Комунальним підприємством
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради нарахування за послуги з
централізованого опалення за період
жовтень 2004 року - жовтень 2013 року по
квартирі АДРЕСА_1, та стягнути з
Комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради моральну шкоду в розмірі
100 грн. В обґрунтування позову позивач
вказав на те, що він є власником
квартири АДРЕСА_1 і постійно проживає в
належній йому квартирі із своєю сім'єю.
Відповідач є спеціалізованим
підприємством з виробництва,
транспортування, постачання теплової
енергії і є виконавцем послуг з
опалення та гарячого водопостачання на
підставі рішення Дніпропетровської
міської ради від 14.09.2011 року за № 26-15. За
останні роки значно погіршилися
технічний стан житлового фонду та
показники його обслуговування. Не в
повному обсязі та з порушенням
термінів встановлених
нормативно-правовими актами,
проводяться поточні та капітальні
ремонти, в т. ч. водопровідних та
теплових мереж, що призводить до
погіршення якості опалення житлових
приміщень та спонукає жильців
самотужки вирішувати питання обігріву
свого житла шляхом встановлення
індивідуальних опалювальних
установок. Згідно з чинними в 2004 році
«Правилами надання населенню послуг з
водо-, тепло постачання та
водовідведення», затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 30.12.1997 року за № 1497, споживач може
відмовитися від користування
зазначеними послугами розірвати
договір про надання цих послуг та
вимагати відключення відповідних
мереж. При цьому згідно з п. 34 Правил
споживач не має права самовільно, з
порушенням проектних рішень
переобладнувати санітарно-технічне
обладнання житлових будинків і
житлових приміщень. У зв'язку із
тривалим строком експлуатації будинку
і незадовільним станом внутрішньо
будинкових мереж, що негативно
впливало на якість послуг з
централізованого опалення, влітку 2004
року позивач, за свої власні кошти, з
дотриманням вимог обладнав належну
йому квартиру індивідуальною системою
опалення. Згідно з названими вище
Правилами, в разі відмови споживача від
користування послугами з
теплопостачання заборгованість за
отримані послуги та витрати, пов'язані
з відключенням, повинні бути
відшкодовані споживачем у
добровільному або судовому порядку. На
момент відключення заборгованість за
послуги була погашена, що
підтверджується довідкою № 1347 про
відсутність боргу за теплопостачання
станом на 01.04.2004 року. При обладнанні
квартири автономною системою опалення
позивачем були дотримані вимоги чинних
на той час нормативних актів. Після
встановлення в жовтні 2004 року
автономної системи опалення та
підписання Публічним акціонерним
товариством «Дніпрогаз» акту
приймання газового обладнання,
квартира позивача була відключена від
системи централізованого опалення, і
послуги з централізованого опалення по
спірній квартирі не надавались. Тому
нарахування за послуги з
централізованого опалення за період
жовтень 2004 року - квітень 2013 року є
необґрунтованими, оскільки, як
зазначено вище, послуги з
централізованого опалення по квартирі
№ 6 не надавались, і ніяких витрат,
пов'язаних з опаленням житла позивача,
відповідач в зазначений період не ніс.
У зв'язку з тим, що в досудовому порядку
та в порядку окремого провадження
врегулювати дане питання не вдалось,
позивач вимушений звернутись до суду з
цим позовом.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримав та просив
задовольнити в повному обсязі,
посилався на обставини викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача Жарова В.В. в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог позивача та
просила відмовити йому в задоволенні в
повному обсязі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають по наступним
підставам.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, на
підставі Договору купівлі-продажу
квартири від 21.02.1998 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 та
зареєстрованого в реєстрі за № 1871
(а.с.5), в якій він та його сім'я
зареєстровані та проживають, що
підтверджується довідкою про склад
сім'ї та місце реєстрації № 31514 від
05.11.2013 року (а.с.6).

01 жовтня 2004 року Комунальним
житлово-експлуатаційним підприємством
«Південне» були надані ОСОБА_1 технічні
умови № 112-04 на установку автономного
джерела тепла в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.8).

На підставі вищевказаного, між ОСОБА_1
та Публічним акціонерним товариством
«Дніпрогаз» був укладений
Договір-згода № 70/1952/2 на проектні
роботи по газифікації об'єкта від 08.10.2004
року (а.с.11). На виконання вказаного
договору, Публічним акціонерним
товариством «Дніпрогаз» був
встановлений в квартирі позивача був
встановлений двох контурний котел
«Ferolli», що підтверджується актом
прийому газового обладнання від 07.10.2004
року (а.с.16).

Згідно Акту обстеження квартири
АДРЕСА_1 від 22.10.2012 року, складеного
Комунальним підприємством
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради, теплопостачання у
вказаній квартирі проходить транзитом
(а.с.20).

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, в якому просив визнати
незаконними проведені Комунальним
підприємством «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради
нарахування за послуги з
централізованого опалення за період
жовтень 2004 року - жовтень 2013 року по
квартирі АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено
перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів особи, яка вважає, що
її права та інтереси порушені, проте
ані ст. 16 ЦК України ані чинним
Законодавством не передбачений такий
порядок захисту своїх прав та
інтересів, як визнання незаконними
проведені нарахування. Тобто, позовні
вимоги позивача не ґрунтуються на
законі.

Крім того, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так, позивачем не було надано належних,
у встановленому законом порядку,
доказів того, що відповідач взагалі
проводить якісь нарахування з оплати
опалення, оскільки наданий позивачем
розрахунок заборгованості за
теплопостачання на 01.06.2013 р та з якого
числа невідомо (а.с.19) не є доказом щодо
обставин вказаних позивачем. Крім того,
розрахунок заборгованості належним
чином не завірений, немає печатки
Комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради та складений не у
встановленому законом порядку.

А також, позивач просить визнати
незаконними проведені Комунальним
підприємством «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради
нарахування за послуги з
централізованого опалення по квартирі
АДРЕСА_1 за період: жовтень 2004 року -
жовтень 2013 року, але з наданого
позивачем розрахунку, заборгованість
встановлена станом на 01.06.2013 року. Чому
позивач просив визнати незаконними
проведені Комунальним підприємством
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради нарахування за послуги з
централізованого опалення саме по
жовтень 2013 року, сам позивач в судовому
засіданні пояснити не міг.

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає за необхідне
відмовити позивачу в задоволенні його
вимог в цій частині.

Що стосується вимог позивача про
стягнення з Комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради моральної шкоди в розмірі
100 грн., то вони також задоволенню не
підлягають, оскільки позивачем не
обґрунтовані вимоги в цій частині, а
саме не зазначено в чому полягала його
моральна шкода та якими саме діями
відповідача вона була спричинена, а
також не наведені докази на
підтвердження заявлених вимог.

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає за необхідне
відмовити позивачу в задоволенні його
вимог в цій частині також.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61,
209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради про захист прав
споживачів, визнання незаконними
нарахувань за послуги з
централізованого опалення, стягнення
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Самсонова