РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого
Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Свердловантрацит» про
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою державного
підприємства «Свердловантрацит» (далі
- ДП «Свердловантрацит») на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 28 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 3 грудня 2011 року її син, ОСОБА_4,
який працював на посаді машиніста
гірничих виїмкових машин шостого
розряду відокремленого підрозділу
«Червоний партизан» державного
підприємства «Свердловантрацит» (далі
- ВП «Червоний партизан» ДП
«Свердловантрацит»), помер внаслідок
нещасного випадку, що стався на
виробництві. Вказувала, що вироком
Свердловського міського суду
Луганської області від 2 квітня 2012 року
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, працівників
відповідача, було визнано винними у
скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст.
272 КК України. Зазначала, що через
втрату сина, який матеріально їй
допомагав та морально підтримував,
вона змушена була проходити лікування,
приймати ліки, їй було завдано душевних
страждань, перебуває у постійному
напруженні, стала дратівливою та
втратила впевненість у майбутньому.

У зв'язку із цим позивачка просила суд
стягнути з відповідача на її користь 250
тис. грн на відшкодування моральної
шкоди та стягнути на користь держави
судові витрати.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від

28 листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 14 січня 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з
ДП «Свердловантрацит» на користь
ОСОБА_3 70 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди. Стягнуто з ДП
«Свердловантрацит» на користь держави
судовий збір у розмірі 3 500 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ДП
«Свердловантрацит», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суди
вірно виходили з того, що у зв'язку зі
смертю сина, позивачка зазнала
душевних та психічних страждань, тому,
враховуючи засади розумності,
виваженості та справедливості,
стягнули моральну шкоду у визначеному
розмірі.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, міський суд стягнув з
відповідача судовий збір у розмірі 3 500
грн на користь держави на підставі ст. 88
ЦПК України та п. 1 абз. 3 п. п. 6 Закону
України «Про судовий збір».

Апеляційний суд з таким розподілом
судових витрат міського суду
погодився.

Судом встановлено, що 3 грудня 2011 року,
під час роботи у ВП «Червоний партизан»
ДП «Свердловантрацит» загинув син
позивачки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана
обставина підтверджується актом про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом за формою Н-1 від 23 грудня
2011 року, копією акту розслідування
нещасного випадку за формою Н-5 від 23
грудня 2011 року та свідоцтвом про смерть
від 7 грудня 2011 року, копії яких
містяться у матеріалах справи (а. с. 10-27).

Згідно вироку Свердловського міського
суду Луганської області від 2 квітня 2012
року, працівників ВП «Червоний
партизан» ДП «Свердловантрацит»
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було визнано винними у
скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст.
272 КК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» судам розґяснено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Згідно із ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
нори матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

В частині відшкодування моральної
шкоди судові рішення відповідають
вимогам закону, висновки судів є
правильними, зроблені на підставі
дослідження та оцінки наданих
сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України),
оскільки розмір моральної шкоди
визначений з урахуванням її
доведеності, вимог п. 6 ст. 3, ст. 23 ЦК
України та постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Таким чином, судові рішення у частині
відшкодування моральної шкоди
ухвалені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому підстав для їх зміни чи скасування
у цій частині немає.

Проте погодитись з висновком судів в
частині стягнення судового збору не
можна.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір за подання
позовної заяви немайнового характеру
становить 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат та стягуючи з ДП
«Свердловантрацит» на користь держави
3 500 грн судового збору, суд помилково
керувався ставкою судового збору,
встановленою за подання позовної заяви
про відшкодування моральної шкоди,
оскільки абз. 3 п. 6 ч. 2 ст. 4
Закону України «Про судовий збір» він
встановлений у справах про захист
честі, гідності та ділової репутації.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. 303
ЦПК України на зазначені обставини
уваги не звернув і належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги
відповідача.

Відповідно до ст. 341 ЦПК України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення і ухвалити
нове рішення або змінити рішення, якщо
застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, чи не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Оскільки з відповідача стягнуто 70 тис.
грн моральної шкоди, то розмір судового
збору на час ухвалення рішення
становив 229 грн 40 коп.

З огляду на викладене, ухвалені у
справі судові рішення у частині
розподілу судових витрат не можна
вважати законними й обґрунтованими,
тому вони підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ст. 341 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 341, 346 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

вирішила :

Касаційну скаргу державного
підприємства «Свердловантрацит»
задовольнити частково.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 28 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 14 січня 2014 року
у частині розподілу судових витрат
скасувати.

Стягнути з державного підприємства
«Свердловантрацит» на користь держави
судовий збір у розмірі 229 грн 40 коп.

В іншій частині рішення Свердловського
міського суду Луганської області від 28
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 14 січня 2014 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко