АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4921/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н. Г. Доповідач - Чубуков
О.П. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

Судді-головуючого:
Чубукова О.П.

Суддів колегії:
Повєткіна В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі
Гасанова С.Д.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Надра» на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 березня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Надра»,
третя особа: ОСОБА_6 про порушення прав
споживача та визнання кредитного
договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 березня 2014 року
позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» -
задоволено частково.

Не погодившись з рішенням, ПАТ КБ
«Надра» подало апеляційну скаргу в
якій просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення судді в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає
за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до кредитного договору від
30.01.2007 року №8/2007/840-К/1727-А, укладеного
між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5, , право
вимоги за яким був наданий кредит у
розмірі 39999.01 доларів , з кінцевим
терміном повернення 20.01.2014 р. зі сплатою
13.99 %. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором з
ОСОБА_6 був укладений договор поруки №
1727/1-А від 30.01.2007 р.

Оскільки зобов'язання позичальника не
виконувалися належним чином, станом на
15.01.2013 р. утворилась заборгованість за
вищезазначеними кредитними договорами
у розмірі 1387731.55 грн., що складається з
наступного: заборгованість по
кредитному договору у розмірі 253180.75
грн., заборгованість по відсотках у
розмірі 151145.47 грн., 01971.20 грн -
заборгованість по штрафах; 119033.42 грн -
заборгованість по пені.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ПАТ КБ «Надра» суд вірно виходив
з положень ст. 526 ЦК України, відповідно
до яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов`язання.

Разом з тим, заявлені позивачем
вимоги про стягнення з відповідача
пені за порушення виконання основного
зобов`язання у розмірі 253 180,75 грн.
значно перевищує розмір збитків за
кредитом, тому суд вважає, що розмір
пені за невиконання основного
зобов`язання має бути зменшений.

Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

При вирішенні питання про зменшення
неустойки (штрафу, пені) суди повинні
об'єктивно оцінити конкретну ситуацію:
чи є цей випадок винятковим виходячи з
інтересів обох сторін, які
заслуговують на увагу; майновий стан
сторін; ступінь виконання зобов'язання;
причини неналежного виконання
зобов'язання та форму вини боржника;
співрозмірність розміру неустойки
наслідкам порушення; добровільне
усунення винною стороною порушення та
його наслідків тощо.

З огляду на вищевикладене при
вирішенні розміру пені, яку слід
стягнути з відповідача, суд також
враховує співрозмірність розміру
неустойки наслідкам порушення, а також
вимоги розумності і справедливості і
вважає за можливе зменшити суму
неустойки до 253 180,75 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ухвали Верховного Суду
України від 15 грудня 2010 року , ч. 1 ст. 546
та ст. 549 ЦК України виконання
зобов'язання забезпечується, зокрема,
неустойкою, яка визначається як пеня та
штраф і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Посилання позивача на положення ч. 2 ст.
551 ЦК України про те, що розмір
неустойки може бути збільшений за
погодженням сторін, стосується лише
законної неустойки, тобто неустойки,
установленої законом. Проте відповідно
до договору сторонами була встановлена
договірна неустойка.

Крім того, ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
установлено граничний розмір пені:
розмір пені не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня. Проте
суди в порушення вимог ст. 214 ЦПК
України відповідні доводи
відповідачки взагалі залишили без
уваги та обговорили можливість
застосування цього Закону до
визначеного сторонами розміру
неустойки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Згідно ст. 11 ЦК України
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків між позивачем та
відповідачкою є договор. Відповідно до
ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки
відповідачки повинні виконуватися у
межах, встановлених договором.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10.11.2011 за № 15-рп/2011 розтлумачено, що
положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів»від 12.05.1991 № 1023-ХІІ з
наступними змінами у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України треба розуміти
так, що їх дія поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Відповідно до частини першої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів»договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.
Частиною другою цієї статті
встановлено, що перед укладенням
договору про надання споживчого
кредиту кредитодавець зобов'язаний
повідомити споживача у письмовій
формі про особу та місцезнаходження
кредитодавця та кредитні умови. У разі
ненадання зазначеної інформації
суб'єкт господарювання, який повинен її
надати, несе відповідальність,
встановлену статтями 15 і 23 цього
Закону.

Таким чином, за ненадання споживачу
інформації, передбаченої статтею 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», може наставати
відповідальність, яка встановлена
виключно статями 15, 23 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
положення яких не передбачають
визнання кредитного договору
недійсним.

В кредитному договорі сторони письмово
виконали вимоги статей 1048 - 1052, 1054 ЦК
України та Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових
послуг»щодо визначення істотних умов
правочину. Зокрема, досягли згоди з
усіх істотних умов договору: мети; суми
і строку кредиту; умов і порядку його
видачі та погашення; способу
забезпечення зобов'язань позичальника;
відсоткової ставки; порядку плати за
кредит; порядку зміни та припинення дії
договору; відповідальності сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору. Зазначений договір
укладено в письмовій формі. Сторони
мали необхідний обсяг цивільної
дієздатності, а їх волевиявлення було
вільним і відповідало їхній внутрішній
волі. Крім того, відповідно до статті 627
ЦК України сторони є вільними в
укладенні договорів та визначенні умов
з урахуванням вимог цього кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
вимог розумності та справедливості.

З аналізу умов кредитного договору
вбачається, що його умови є чіткими,
зрозумілими та не містять
двозначності, а тому доводи позивача
ОСОБА_6 за зустрічним позовом про те, що
ПАТ Комерційний банк „Надра" при
укладенні кредитного договору
використав нечесну підприємницьку
практику, внаслідок чого ввів ОСОБА_5 в
оману, є помилковими та безпідставними.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи наведене,
апеляційний суд вважає, що з'ясувавши в
достатньо повному об'ємі обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
належну правову оцінку, суд першої
інстанції ухвалив рішення, що
відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду 1 інстанції, яким у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення не встановлено,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі наданих доказів,
тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Надра» - відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 03 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
чинності з моменту її оголошення і з
цього ж дня може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді колегії: