У х в а л а

26 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Макарчука М.А. Леванчука А.О.
Нагорняка В.А.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Київського
міжобласного спеціалізованого
ремонтно-налагоджувального
акціонерного товариства до Лиманської
сільської ради Татарбунарського
району Одеської області, ОСОБА_4,
реєстраційної служби Татарбунарського
районного управління юстиції Одеської
області, третя особа без самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідачів - ОСОБА_5 про визнання
свідоцтва про право власності на
дачний будинок недійсним,

за касаційними скаргами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду
Одеської області від 02 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернуся з вказаним позовом до
суду (а. с. 2-5 ), в якому просив ухвалити
рішення, за яким визнати свідоцтво про
право власності на дачний будинок
НОМЕР_1, що розташований на курортній
зоні «Катранка» бази відпочинку
«Жемчужина» на ім'я ОСОБА_4 недійсним,
скасувати реєстрацію права власності
на нерухоме майно за реєстраційним
номером 25263144 та запису № 2 в книзі № 1 на
ім'я ОСОБА_5.

Свої позовні вимоги позивач, як
зазначено в рішенні суду,
обгрунтовував тим, що згідно свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
що видано 25.11.2004 року Татарбунарською
райдержадміністрацією, позивач є
власником майнового комплексу бази
відпочинку «Жемчужина», яка
знаходиться в межах с. Лиман
Татарбунарського району Одеської
області. Того ж дня зазначений об'єкт
власності пройшов державну реєстрацію
у комунальному підприємстві
«Татарбунарське БТІ та РОН». 21.04.2005 року
Київське МСРНАТ на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
21.04. 2005 року стало власником земельної
ділянки загальною площею 1.719 га.
розміщеної на території курортної зони
«Катранка» в межах с. Лиман
Татарбунарського району Одеської
області для експлуатації та
обслуговування бази відпочинку
«Жемчужина». На вказаній земельній
ділянці, що належить позивачу,
розміщений дачний двоповерховий
будинок НОМЕР_1, який згідно свідоцтва
про право власності, виданого
виконавчим комітетом Лиманської
сільської ради на підставі свого
рішення № 2 від 11 травня 1998 року належав
ОСОБА_4, але згідно договору
купівлі-продажу від 07.11.2008 року
згаданий будинок став власністю ОСОБА_5

Про наявність оспорюваного свідоцтва
про право власності на дачний будинок
позивач дізнався у серпні 2011 року у
зв'язку із зверненням громадян до
судових інстанцій стосовно захисту
своїх прав.

Представник позивача вважав отримання
свідоцтва про право власності на
згаданий дачний будинок протиправним,
а реєстрацію права власності на нього
незаконним з наступних підстав. 1)
Підставою для отримання зазначеного
свідоцтва послужило рішення виконкому
Лиманської сільської ради № 2 від 11
травня 1998 року та зареєстроване у БТІ.
Однак, згідно довідки архівного
відділу Татарбунарської
райдержадміністрації, рішення
виконкому Лиманської сільської ради №
2 від 11 травня 1998 року в архівних
документах за 1998 рік не значиться. 2)
Постановою Татарбунарського районного
суду Одеської області від 05.12.2011 року,
залишеною в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
19.02.2013 року, дії посадової особи
Лиманської сільської ради з приводу
підписання і видачі свідоцтва про
право власності на дачний будинок
ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому
сільської ради № 2 від 11 травня 1998 року
визнано протиправними. 3) Технічним
обстеженням спеціаліста встановлено,
що згаданий дачний будинок НОМЕР_1 не є
капітальним будівництвом. Тому при
реєстрації права власності на цей
дачний будинок були грубо порушені
вимоги нормативних документів. Отже,
отримання свідоцтва про право
власності на спірний дачний будинок
здійснено на підставі неіснуючого
рішення виконавчого комітету
сільської ради. Оскільки, його
розміщення на території бази
відпочинку «Жемчужина» порушує права
позивача, як власника земельної
ділянки, то свідоцтво про право
власності на нього повинно бути
визнано недійсним.

Рішенням Татарбунарського районного
суду Одеської області від 19
вересня 2013 року, у позові Київського
міжобласного спеціалізованого
ремонтно-налагоджувального
акціонерного товариства відмовлено у
зв'язку із спливом позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 02 грудня 2013 року, рішення
Татарбунарського районного суду
Одеської області від 19 вересня 2013 року
по справі за позовом Київського
міжобласного спеціалізованого
ремонтно-налагоджувального
акціонерного товариства до Лиманської
сільської ради Татарбунарського
району Одеської області, ОСОБА_4,
реєстраційної служби Татарбунарського
районного управління юстиції Одеської
області, третя особа без самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідачів: ОСОБА_5 про визнання
свідоцтва про право власності на
дачний будинок скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позовні вимоги
Київського міжобласного
спеціалізованого
ремонтно-налагоджувального
акціонерного товариства задоволено
частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності від 22.07.1998 року на дачний
будинок НОМЕР_1, який розташований в
курортній зоні «Катранка» бази
відпочинку «Жемчужина», видане на ім'я
ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого
комітету Лиманської сільської ради
Татарбунарського району Одеської
області № 2 від 11.05. 1998 року.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
просять рішення апеляційного суду
Одеської області від 02 грудня 2013 року
скасувати, а рішення Татарбунарського
районного суду Одеської області від 19
вересня 2013 року залишити в силі,
посилаючись на порушення цим судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 цього ж Кодексу
під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України
«Про власність» громадянин набуває
права власності на доходи від участі в
суспільному виробництві,
індивідуальної праці,
підприємницької діяльності, вкладення
коштів у кредитні установи,
акціонерні товариства, а також на
майно, одержане внаслідок успадкування
або укладення інших угод, не
заборонених законом.

Судом встановлено і не
заперечується сторонами, що 22 липня 1998
року відповідачу було видано свідоцтво
про право власності на дачний будинок
НОМЕР_1 в курортній зоні «Катранка»
бази відпочинку «Жемчужина». Підставою
для видачі вказаного свідоцтва
зазначено рішення Лиманської
сільської ради Татарбунарського
району Одеської області № 2 від 11.05. 1998
року .

Судом також
встановлено і підтверджене належними і
допустимими доказами, що рішення під №
2 Лиманською сільською радою
Татарбунарського району Одеської
області 11 травня 1998 року не
приймалося.

Встановивши такі
обставини, апеляційний суд прийшов до
правильного висновку про незаконність
свідоцтва про право власності
відповідача на дачний будинок НОМЕР_1 в
курортній зоні «Катранка» бази
відпочинку «Жемчужина».

Апеляційним судом
також встановлено, що про порушене
право позивач узнав у 2011 році при
розгляді цивільних справ за позовами
інших осіб про захист їх прав власності
на частину дачних будинків в курортній
зоні «Катранка» бази відпочинку
«Жемчужина», які були набуті у такий же
спосіб.

З цих підстав апеляційний суд
обґрунтовано відхилив заперечення
відповідача про пропуск позивачем
строку позовної давності і
обґрунтовано задовольнив заявлені
вимоги.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного
суду і зводяться до переоцінки доказів
у справі.

Рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 332, 335, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відхилити, рішення апеляційного суду
Одеської області від 02 грудня 2013 року і
рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 19 вересня 2013
року у не скасованій частині , залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Макарчук М.А. Леванчук А.О.
Нагорняк В.А.