Єдиний унікальний номер 218/1078/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/5461/2014
інстанції : Сєлін Є.В.
У Х В А Л А

І М Е
Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області

у складі : головуючого - судді
Кіянової С.В.,

суддів :
Краснощокової Н.С., Шевченко
В.Ю.,

при секретарі
Кіпрік Х.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Докучаєвського міського суду
від 29 квітня 2014 року за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
заповітів недійсними,

В С Т
А Н О В И В :

Рішенням Докучаєвського
міського суду від 29 квітня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
заповітів недійсними.

В апеляційній скарзі
позивач просить рішення суду скасувати
та задовольнити його вимоги, оскільки
судом першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
необґрунтовано йому було відмовлено у
проведенні повторної почеркознавчої
експертизи, не враховано, що висновки
почеркознавчої експертизи, які
містяться в матеріалах справи
суперечать іншим доказам, його мати не
могла заповідати відповідачам своє
майно, оскільки між ними існувала інша
домовленість, заповіти складено
всупереч волевиявленню ОСОБА_4, на
тексті заповіту відсутня позначка про
те, що він складався за межами
нотаріальної контори. Не враховано, що
на час складання заповіту заповідач
знаходилася у недієздатному стані, але
судова психіатрична експертиза не була
проведена.

В судовому засіданні
апеляційного суду позивач підтримав
доводи апеляційної скарги і просив її
задовольнити та призначити по справі
повторну судову почеркознавчу
експертизу, проведення якої доручити
Харківському науково-дослідному
інституту судових експертиз.

Представник відповідача
ОСОБА_3 заперечував проти доводів
апеляційної скарги і просив рішення
суду залишити без змін.

Відповідачі в судове
засідання не з»явилися, будучи
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача,
пояснення позивача та представника
відповідача ОСОБА_3, дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу позивача
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_1 про визнання заповітів
недійсними, суд першої інстанції
виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
м.Докучаєвську померла ОСОБА_4, яка за
життя 08.10.2011 року склала заповіти,
посвідчені приватним нотаріусом
Докучаєвського міського нотаріального
округу Донецької області ОСОБА_6, за
яким заповідала своє майно квартиру
АДРЕСА_1 в рівних частках по 12 кожному
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а жилий будинок з
господарськими побудовами по АДРЕСА_2 -
ОСОБА_2. Вказані заповіти складено у
відповідності до вимог закону і
підписано особисто ОСОБА_4, що
підтверджується висновками судової
почеркознавчої експертизи. Доказів
того, що заповіти складено всупереч її
волі не надано. Доказів того, що у
момент складання заповітів ОСОБА_4
знаходилася в такому стані, що не могла
усвідомлювати значення своїх дій та не
могла керувати ними не надано. Ухвалою
суду від 03.04.2014 року за клопотанням
позивача по справі призначалася
посмертна судово-психіатрична
експертиза і позивачу було роз»яснино
наслідки ухилення від її проведення,
але від проведення зазначеної
експертизи позивач відмовився. Іншими
доказами вказані обставини не
підтверджені, тому підстав для
задоволення позову не має.

При таких обставинах, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
безпідставність вимог позивача.

Так, відповідно до ст.203 ЦПК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст..215 ЦПК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

З матеріалів справи
вбачається, що 08.10.2011 року ОСОБА_4 склала
заповіти, посвідчені приватним
нотаріусом Докучаєвського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_6, за якими заповідала
своє майно - квартиру АДРЕСА_1 в рівних
частках по 12 кожному ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а
жилий будинок з господарськими
побудовами по АДРЕСА_2 - ОСОБА_2.
Заповіти складено на прохання
заповідача за допомогою
загальноприйнятого технічного засобу,
вголос прочитано заповідачем і
підписано ним власноручно та
зареєстровано у встановленому законом
порядку в Спадковому реєстрі (а.с.8,
107-108).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4
померла.(а.с.12)

Висновком
судово-почеркознавчої експертизи від
17.02.2014 р. (а.с.79-83) підписи від імені
ОСОБА_4, що розташовані в заповітах від
08.10.2011 р. в рядках «підпис» виконані
саме «ОСОБА_4», а рукописні записи
«ОСОБА_4», розташовані у вказаних
заповітах виконані не ОСОБА_4, а іншою
особою.

За таких обставин, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що позивачем не надано
доказів того, що заповіти ОСОБА_4 було
складено всупереч її волі.

Доводи апеляційної скарги
позивача про те, що у заповітах
відсутнє посилання на місце складання
заповіту не суттєве та не впливає на
правильність висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК
України правочин, який дієздатна особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до роз»яснення
п.16 постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від06.11.2009 р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину, суд
відповідно до ст.145 ЦПК України
зобов»язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст..212 ЦПК
України.

З матеріалів справи
вбачається, що ухвалою Докучаєвського
міського суду від 03.04.2014 року за
клопотанням позивача по справі було
призначено судову психіатричну
посмертну експертизу (а.с.3).

Відповідно до ч.2 ст.86 ЦПК
України кошти на оплату судової
експертизи вносяться стороною, яка
заявила клопотання про проведення
експертизи. У разі неоплати судової
експертизи у встановлений судом строк
суд скасовує ухвалу про призначення
судової експертизи.

Позивач не заперечував в
апеляційному суді про те, що судом
першої інстанції йому було роз»яснино
наслідки ухилення від проведення
експертизи, передбачені ч.1 ст.146 ЦПК
України.

Проте, позивач ОСОБА_1
відмовився від проведення такої
експертизи про що надав письмову заяву
на адресу суду першої інстанції.

Інших доказів знаходження
заповідача в такому стані коли вона не
могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними не надано.

Доводи апеляційної скарги
позивача про те, що мати не могла так
розпорядитися є лише припущенням
позивача, тому не можуть прийматися до
уваги. Інших доказів з цього приводу не
надано.

В апеляційному суді позивач
також відмовився від проведення
судової посмертної психіатричної
експертизи, про що йому було
роз»яснино.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивачем не надано
беззаперечних доказів того, що
заповідач знаходилася у хворобливому
стані на час укладення заповітів і не
розуміла значення своїх дій та не могла
руко водити ними.

Рішення суду першої
інстанції відповідає вимогам
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування чи зміни
не має.

Доводи апеляційної скарги
позивача не спростовують висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ст..308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст..ст.307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Докучаєвського
міського суду Донецької області від 29
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді :