СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Качана В.Я., Барановської Л.В.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія «Українська
страхова група» - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Діке» в
особі директора Макєєва Віталія
Миколайовича на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 6 травня 2014р.
по цивільній справі за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» до ОСОБА_2, третя особа:
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Лафорт»

про відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, в порядку регресу,

встановила:

у серпні 2013р. позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідача 8
218грн. шкоди та 229грн. 40коп. судових
витрат.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 28 вересня 2012р. з
вини відповідача сталася
дорожньо-транспортна пригода, у
результаті якої був пошкоджений
автомобіль «Нісан», реєстрацій номер
НОМЕР_1, який був предметом договору
добровільного страхування, який був
укладений 4 травня 2012р. між ПАТ «СК
«Українська страхова група» та ПАТ
«Бель Шостка України».

Позивач стверджував, що
відповідно до вказаного договору
страхування, заяви страхувальника та
наданих документів, 7 грудня 2012р.
виплатив страхове відшкодування у сумі
8218грн. 30коп., тому набув право зворотної
вимоги до винної особи.

Рішенням суду від 6 травня 2014р. у
позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
представник позивача просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на
неправомірність висновку суду про те,
що шкоду повинна відшкодувати страхова
компанія, з якою відповідач уклав
договір про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності і
стверджує, що відповідно до вимог
чинного законодавства позивач має
право вибору особи, до якої пред'явити
позов про відшкодування шкоди у
порядку регресу.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Судом встановлено та
матеріалами справи підтверджується, що
28 вересня 2012р. на перехресті вулиць
Здолбунівська та Григоренка у м. Києві
сталася дорожньо-транспортна пригода,
у результаті якої був пошкоджений
автомобіль «Нісан», реєстрацій НОМЕР_1

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/8709/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Дубас В.А.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.НОМЕР_1, який належить ПАТ
«БельШостка України».

- 2 -

Постановою судді Дарницького
районного суду м. Києва від 30 листопада
2012р. винним у ДТП був визнаний ОСОБА_2,
який керував автомобілем «ВАЗ»,
реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно акту виконаних робіт
вартість відновлювального ремонту
автомобіля «Нісан» становить 9 577грн.
75коп.

4 травня 2012р. між ПАТ «СК
«Українська страхова група» та ПАТ
«Бель Шостка України» укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту, предметом якого був
транспортний засіб«Нісан», реєстрацій
номер НОМЕР_1.

Згідно страхового акту від 7
грудня 2012р. пошкодження зазначеного
автомобіля визнано страховим випадком
і в цей же день позивачем виплачено
страхове відшкодування у сумі 8 218грн.
30коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позов заявлено до неналежного
відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 10 жовтня 2011р.,
цивільна відповідальність водія
автомобіля «ВАЗ 21070», реєстраційний
номер НОМЕР_2, була застрахована у ПАТ
«Страхова компанія «Лафорт» з лімітом
відповідальності по майну у сумі 50
000грн..

Таким чином, особа, яка винна у
заподіянні шкоди і застрахувала свою
відповідальність, відшкодовує тільки
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Статтею 3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та (або)
майну потерпілих унаслідок ДТП та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Отже, закон має на меті захист не лише
прав потерпілих на відшкодування
шкоди, але й захист інтересів
страхувальників - заподіювача шкоди.

У п. 16 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013р. «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на
території України забороняється
експлуатація транспортного засобу без
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача

- 3 -

шкоди у відповідному розмірі.

Виконуючи зазначені вимоги, але за
власною ініціативою, суд першої
інстанції притягнув до участі у справі
страховика - ПАТ «Страхова компанія
«Лафорт», а відповідачем суду першої
інстанції були надані докази звернення
до страхової компанії 28 вересня 2012р. із
повідомленням про настання страхового
випадку (с.с.50).

Таким чином, позивачу було відомо про
наявність полісу страхування
цивільної відповідальності
відповідача, виконання відповідачем
вимог Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" про повідомлення
про настання дорожньо-транспортної
пригоди, та про можливість заявити
позовні вимоги до страховика, проте,
таких вимог позивачем заявлено не було.

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом норм матеріального
права, колегія суддів вважає
безпідставним, так як статтею 1194 ЦК
України передбачено, що винна у
заподіянні шкоди особа, яка
застрахувала свою відповідальність,
відшкодовує тільки різницю між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою.

Крім того, Законом України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" захищаються права
страхувальників, а позивач не
позбавляється права отримати
відшкодування у порядку регресу із
страховика.

Твердження апелянта про те, що він має
право вимагати відшкодування від
винної особи, суперечить
вищезазначеним нормам матеріального
права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідач
відповідно до полісу про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності перед третіми
особами має право на відшкодування
його відповідальності перед позивачем
страховою компанією, а позивач має
право на отримання від відповідача
різниці суми, яку не буде відшкодовано
відповідно до полісу.

Судом першої інстанції повно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права, не допущено
порушень норм процесуального права,
тому колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія «Українська
страхова група» - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Діке» в
особі директора Макєєва Віталія
Миколайовича відхилити, рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
6 травня 2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: