У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кадєтова О.В.,
розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Зміївського районного суду
Харківської області від 03 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 17 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3
до Зміївської міської ради, державного
підприємства «Південна залізниця» про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до Зміївського районного
суду Харківської області із позовом до
ДП «Південна залізниця» про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, посилаючись на
те, що позивач ОСОБА_2 з 1972 року і до
виходу на пенсію до 2012 року працював на
Південній залізниці. В 1999 році
керівництвом Південної залізниці
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (сусід по будинку) з
метою вирішення житлового питання було
виділено службово-виробниче
приміщення, а саме одноповерховий
будинок загальною площею 115 кв. метрів з
прибудинковою територією 0,12 га, яка є
полосою відведення Південної
залізниці, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 (на теперішній час АДРЕСА_1,
згідно рішення виконкому Зміївської
міськради № 430 від 17 серпня 2006 року).
Комісією Зміївської
райдержадміністрації дану будівлю
було обстежено та надано згоду на її
переобладнання під дві житлові
квартири шляхом розширення житлової
площі (прибудувати), про що складено Акт
від 13 травня 1999 року Рішенням
Зміївської міськради від 30 листопада
1999 року № 248 дану будівлю було
переведено в житловий фонд та надано
дозвіл на її переобладнання в житловий
будинок під 2 квартири. Згідно рішення
виконкому Зміївської міськради № 13 від
31 січня 2000 року позивачу вирішено
надати ордер на вселення разом з сім'ю у
кількості 2 осіб до 2-х кімнатної
ізольованої квартири АДРЕСА_1. З 06
березня 2000 року позивачі мешкають та
зареєстровані у кв. № 1, несуть витрати
по утриманню квартири, будинку та
прибудинкової території. У 2007 році на
прохання Харківської Дирекції
залізничних перевезень Південної
залізниці рішенням виконкому
Зміївської міськради від 24 липня 2007
року за № 478 квартиру АДРЕСА_1 було
виключено з числа службових згідно
рішення виконкому № 788 від 14 грудня 2007
року ОСОБА_2 надано ордер на жиле
приміщення № 4. У 2013 році позивачі
зверталися з запитами про надання
інформації перебування у власності
даного житлового будинку до
Відокремленого підрозділу
«Основ'янське Будівельно-монтажне
експлуатаційне управління» державного
підприємства «Південна залізниця» та
до Зміївської міськради. З офіційних
відповідей підтверджується, що даний
житловий будинок за вказаною вище
адресою у власності і на балансі даних
організацій не перебуває. Тому
позивачі вважали, що відповідно до
чинного законодавства будинок АДРЕСА_1
є безхазяйним, у зв'язку із чим просили
суд визнати право власності на
квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 03 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 17 квітня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявники порушують
питання про скасування вищезазначених
судових рішень з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження у
справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що за набувальною давністю може
бути отримано право власності на
нерухоме майно, яке не має власника,
власник якого невідомий або відмовився
від права власності на належне йому
нерухоме майно та майно, що придбане
добросовісним набувачем. Позивачі
постійно мешкають в квартирі АДРЕСА_1,
яка їм належить на підставі ордеру,
тому до спірних правовідносин
положення статті 344 ЦК України не
можуть бути застосовані. Крім того,
позивачка ОСОБА_3 у судовому засіданні
пояснила, що вона має бажання
приватизувати квартиру, однак з заявою
до відповідних органів вона не
зверталась, відмов від органів
уповноважених вирішувати питання
приватизації житла не отримувала.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

На підставі наведеного та керуючись п.
5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Зміївської
міської ради, державного підприємства
«Південна залізниця» про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В.
Кадєтова