АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/9069/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2122/14
Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.
Доповідач Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді : Буленко О.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі - Рибак О.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 26.05.2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третіх осіб які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
земельного сервітуту,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 26.05.2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 -
відмовлено.

З даним рішенням не погодилась
позивачка та подала на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, в
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального права та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

При цьому апелянтом зазначено, що
судом першої інстанції не було
враховано, що без встановлення
земельного сервітуту неможливе
обслуговування належний їй люк з
комунікаціями, який перебуває на
земельній ділянці відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення сторін, що
з'явились в судове засідання приходить
до висновку, що остання задоволенню не
підлягає.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення
земельного сервітут, суд першої
інстанції виходив з того, що заявниця
має можливість заїзду до спірного
будиковолодіння без встановлення
земельного сервітуту, доказів, що
відповідач чинить перешкоди чи іншим
шляхом забороняє користуватись та
обслуговувати комунікації останньою
не надано..

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив та оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до рішення Київського
районного суду м. Полтави від 22.07.2011
року, яке залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 25.11.2011 року визначено порядок
користування земельною ділянкою
загальною площею 1306 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_2 в
користування земельну ділянку площею
540 кв.м., а ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4
земельну ділянку площею 766 кв.м. / а.с.
36-38, 41-43/.

Також, відповідно до ухвали Київського
районного суду м. Полтави від 27.11.2013
року, яка залишена без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 19.12.2013 року відмовлено ОСОБА_1 в
задоволенні її заяви про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 22.07.2011 року / а.с.44-46/.

Згідно з ч.1 ст.401 ЦК України,
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволенні іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України, право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмеження платне
або безоплатне користування чужою
земельною діяльністю. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.100 ЗК
України, власник або землекористувач
земельної ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановляється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України,
земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. У разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ч.1 ст.403 ЦК України,
сервітут визначає обсяг прав щодо
користування особою чужим майном.

Виходячи з вищезазначених норм
матеріального суду, обов'язковою
умовою встановлення сервітуту є певна
потреба у користуванні чужим майном та
відсутність можливості у задоволенні
цієї потреби іншим способом, як
встановлення сервітуту з конкретним
землекористувачем.

Таким чином, закон вимагає від
позивача надання суду доказів того, що
нормальне господарське використання
своєї земельної ділянки, неможливо без
обтяження сервітутом чужої земельної
ділянки. При цьому слід довести, що
задоволення потреб позивача неможливо
здійснити яким-небудь іншим способом.

Як вбачається з висновків судової
земельно - технічної експертизи №25,
проведеної 08.05.2014 року, земельна
ділянка яка розташована по АДРЕСА_1 та
виділена в користування ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3, обмежена з трьох сторін
земельними ділянками міської ради.Тому
недоліки в обмеженому користуванні
даної земельної ділянки, що
передбачають компенсацію переваг
однієї земельної ділянки над іншою у
вигляді проїзду та проходу, відсутні.
Передбачено 2 варіанти встановлення
земельного сервітуту. / а.с. 89-93/.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підстави своїх вимог або
заперечень.

Статтею 60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Обов'язок по доведенню
необхідності встановлення сервітут
покладається саме на позивача,
клопотання про призначення судової
будівельно-технічної експертизи чи
земельно-технічної експертиз
позивачем ні у суді першої інстанції,
ні у суді апеляційної інстанції не
заявлялось, хоча з метою реалізації
такого права позивачем, суд
апеляційної інстанції проводив дії у
відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України.

Встановлюючи земельний сервітут на
певний строк чи без зазначення строку
(постійний), суд має враховувати, що
метою сервітуту є задоволення потреб
власника або землекористувача
земельної ділянки для ефективного її
використання; умовою встановлення є
неможливість задоволення такої
потреби в інший спосіб, а в рішенні
повинно бути зазначено чітко
визначений обсяг прав особи, що
звертається відносно обмеженого
користування чужим майном.

Крім того, земельний сервітут
здійснюється способом, найменш
обтяжливим для власника земельної
ділянки, щодо якої він встановляється.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з ухвали Апеляційного суду
Полтавської області від 25.11.2011 року,
судовий експерт, який був допитаний в
апеляційній інстанції підтвердив
можливість входу та заїзду до спірного
будинковолодіння за адресою
АДРЕСА_1/а.с. 41-43/

Отже, встановивши вищевказані
обставини, а також те, що в ході
судового розгляду справи позивачем не
було надано доказів на підтвердження
того, що відповідач чинить перешкоди чи
іншим шляхом забороняє позивачу
користуватись та обслуговувати
комунікації, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про
відмову у задоволенні позову про
встановлення земельного сервітуту..

Висновки суду першої інстанції
відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин, і закон який їх
регулює.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Київського районного суду
м. Полтави від 26 травня 2014 року-
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : _________
О.О. Буленко

Судді: _________ Ю.В.Дряниця __________
П.М.Карнаух