У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошової компенсації
вартості частини квартири та
припинення спільної часткової
власності на квартиру за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 28 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 5 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
стягнути грошову компенсацію вартості
Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
спірна квартира належить йому та
відповідачу по Ѕ частині на праві
спільної сумісної власності. Зазначав,
що виділення в натурі його частки
квартири, а також встановлення порядку
користування співвласниками окремими
кімнатами є неможливим, оскільки
квартира двокімнатна, проте кімнати не
окремі. Вказував, що квартира фактично
перебуває у власності відповідача, що
порушує його права, оскільки він
залишився без житла.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 28 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 5 грудня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що відповідач неспроможний
сплатити компенсацію позивачу, а тому є
неприпустимим примусове стягнення з
неї грошової компенсації частки
позивача, який бажає виділу, оскільки
це є використання одним співвласником
свого права власності на шкоду іншому
співвласнику.

Проте, погодитися з такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Судові рішення зазначеним вимогам
закону не відповідають.

Судами установлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від 24
травня 2008 року та ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право власності від 15
березня 2002 року по Ѕ частині кожному.

Вказана квартира є двокімнатною,
загальною площею 72,4 кв.м, жилі кімнати
площею 16,8 кв.м та 26,9 кв.м не ізольовані.

Спірна квартира була первісно набута в
період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 15 березня 2002 року.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 продав 1/2
частину спірної квартири батьку ОСОБА_1
- ОСОБА_4 за 76 тис. грн, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 3 липня 2007 року.

ОСОБА_2 своїм переважним правом купівлі
даної частки не скористалась.

ОСОБА_1 успадкував Ѕ частину спірної
квартири після смерті ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину від 24 травня 2008 року.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 24 лютого 2010 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу Ѕ
частини квартири.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

При вирішенні справ про стягнення
грошової компенсації вартості частки
квартири, що знаходиться у спільній
частковій власності, крім вказаної
спеціальної норми суду слід врахувати
і загальні засади цивільного
законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо
справедливості, добросовісності та
розумності з врахуванням прав та
інтересів усіх співвласників. При
цьому суду слід ретельно вивчити
обставини справи з метою з'ясувати, чи
не зловживає позивач, який бажає виділу
частки зі спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні та чи
реалізація цього права не порушить
прав інших осіб, які не мають змоги
сплатити співвласнику грошову
компенсацію вартості його частки.

Обмежуючи право позивача на грошову
компенсацію вартості частки квартири,
якою фактично володіють та
користуються лише відповідачі, і
виходячи при цьому з інтересів
останніх (їх скрутного матеріального
становища), суду слід перевірити
можливості сплати відповідачами такої
компенсації і враховувати, що правовий
режим спільної часткової власності має
враховувати інтереси всіх її учасників
і забороняє обмеження прав одних
учасників за рахунок інших.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення не врахував, що право
співвласника на виділ частки зі
спільного майна шляхом отримання
грошової компенсації вартості частки в
майні не може бути обмежене іншими
співвласниками і такому праву
співвласника, що виділяється,
кореспондується обов'язок інших
співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду судом справи. При цьому
обов'язковою умовою призначення
грошової компенсації є лише згода
співвласника, який заявив вимоги про
виділ частки, і не передбачається
обов'язковість згоди інших
співвласників на такий виділ та не
ставиться право співвласника на виділ
у залежність до згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. 303
ЦПК України на зазначені порушення
уваги не звернув.

Таким чином ні суд першої інстанції, ні
апеляційний суд не дотримався
встановленого ст. 212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об᾽?єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв᾽?язку, і ця
оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 28 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 5 грудня 2013 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді: А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко