Справа № 279/7089/13-ц
Провадження 2/279/170/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р.
Коростенський міськрайонний
суд

Житомирської
області

в складі: судді Cнігір В.М.

при секретарі Каленській І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Коростені Житомирської
області цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності та відшкодування
моральної шкоди, -

В
С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовною
заявою до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності та відшкодування моральної
шкоди, вказуючи, що відповідач
приблизно в кінці серпня 2013 року
поширила недостовірну інформацію про
позивача, а саме, що ОСОБА_2 порушує
громадський порядок, порушує права
сусідів на спокійне життя, у дворі
будинку влаштувала убойний пункт, чим
створила антисанітарні умови (біля
сараїв пахне кров»ю, збігаються собаки,
відходи (киші і таке інше) кидають у
сміттєві бачки). У вересні 2013 року
відповідач направила на ім»я
начальника ВЖРЕП-2 листа-скаргу з
приводу вказаної поведінки позивача. З
приводу листа-скарги ОСОБА_2, були
проведені перевірки. Позивач вважає, що
інформація поширена відповідачем не
відповідає дійсності, що
підтверджується актом КВЖРЕП-2 та
листом начальника КВЖРЕП-2 від 07.10.2013
року. Зазначає, що таким чином, поширена
негативна недостовірна інформація,
порушує її немайнові права, зокрема
ганьбить її честь та гідність.Наведені
обставини стали підставою для
звернення до суду та заявлення вимоги
про зобов»язання відповідача
вибачитися у позивача при свідках за
приниження честі, гідності,
розповсюдження відомостей, які не
відповідають дійсності; стягнення з
відповідача на користь позивача 10000
гривень у відшкодування моральної
шкоди та 400 гривень судових витрат.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
посилаючись на викладені в позовній
заяві обставини, які просила
зодовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнала, наголошуючи на його
безпідставності.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення сторін, показання свідків,
дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступного.

Так, позивач стверджує, що
викладене в листі-сказі на ім»я
начальника КВЖРЕП-2, підписаній
мешканцями будинку і відповідачем та
поширювані нею чутки є недостовірною
інформацією, образливими
обвинуваченнями.

Відповідач в судовому засіданні
пояснювала, що позивач ОСОБА_1
зберігала в сараї та гаражі на подвір"ї
будинку де вони мешкають м"ясо тварин,
яке в подальшому продавала на базарі.
Через це на подвір»ї відчувався сморід.
З метою недопущення антисанітарії вона
та декілька жителів будинку АДРЕСА_1
звернулися з листом про здійснення
перевірки дій позивача.

Суд, приймаючи до уваги такі
твердження, вважає за необхідне
зазначити, що за положеннями п. 15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №1 від 27.02.2009 року «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи», при розгляді справ
зазначеної категорії суди повинні мати
на увазі, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право. Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі. Поширенням
інформації також є вивішування
(демонстрація) в громадських місцях
плакатів, гасел, інших творів, а також
розповсюдження серед людей листівок,
що за своїм змістом або формою порочать
гідність, честь фізичної особи або
ділової репутації фізичної та
юридичної особи. Проте судам необхідно
враховувати, що повідомлення
оспорюваної інформації лише особі,
якої вона стосується, не може
визнаватись її поширенням, якщо особа,
яка повідомила таку інформацію, вжила
достатніх заходів конфіденційності
для того, щоб ця інформація не стала
доступною третім особам. Недостовірною
вважається інформація, яка не
відповідає дійсності або викладена
неправдиво, тобто містить відомості
про події та явища, яких не існувало
взагалі або які існували, але відомості
про них не відповідають дійсності
(неповні або перекручені). Згідно з
частиною третьою статті 277 ЦК України
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації. Спростування
поширеної недостовірної інформації
повинно здійснюватись незалежно від
вини особи, яка її поширила.

Слід також враховувати, що
відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. Суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції України, а не
поширення недостовірної інформації (п.
16 зазначеної вище Постанови Пленуму
ВСУ від 27.02.2009 року № 1.

Відповідно до ст.297 ЦК України
ожен має право на повагу до його
гідності та честі. Гідність та честь
фізичної особи є недоторканними.
Фізична особа має право звернутися до
суду з позовом про захист її гідності
та честі.

Одночасно слід зауважити, що таке
особисте немайнове благо фізичної
особи, як честь, включає в себе,
принаймні дві сторони: об'єктивну та
суб'єктивну. Під об'єктивною стороною
честі слід розуміти оціночну
категорію, яка направлена від
суспільства до особистості. Така
оцінка є постійною та здебільшого
об'єктивною, оскільки поки існує
колектив (суспільство), його члени,
взаємодіючи між собою, будуть
підлягати певній оцінці з боку інших
осіб. Джерелом даної оцінки є
соціально-значимі факти (інформація)
про конкретні діяння особи та її
поведінку в цілому, оскільки його
внутрішній світ, який не має
об'єктивованої форми виразу (слова,
письмова форма, дії тощо), не може
розцінюватись як джерело інформації.
Отримана інформація співставляється в
свідомості з інформацією про суспільні
потреби, критерії добра та зла,
справедливості, совісті, обов'язку,
суспільного ідеалу та на основі цього
виникає оцінка про правильність чи
неправильність (чесність чи
нечесність) діянь чи поведінки
індивіда в цілому. Суб'єктивна сторона
честі нерозривно пов'язана та
формується на підставі об'єктивної.
Вона є самооцінкою особи своєї
поведінки, своїх діянь, на основі
власного внутрішнього духовного світу,
світогляду, пріоритетів та переконань,
так званою "особистою честю".

З огляду на вказане, під поняттям
честі, як об'єктом даного права, слід
розуміти особисте немайнове благо, що є
позитивною соціальною оцінкою особи в
очах оточуючих, яка ґрунтується на
відповідності її діянь (поведінки) до
загальноприйнятих уявлень про добро і
зло та усвідомлення особою цієї оцінки.
При цьому, треба зауважити, що
регулюванню та охороні підлягають лише
правовідносини, що виникають стосовно
зовнішньої (об'єктивної) сторони честі,
оскільки внутрішня (суб'єктивна)
сторона честі правовому впливу не
піддається, вона є недосяжною для
стороннього втручання. Таке бачення
відповідає і загальноєвропейським
стандартам, наприклад, ст. 17
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права. Проте слід відмітити,
що зміст поняття "честь" не є категорією
сталою і змінюється залежно від того
стану, в якому знаходиться суспільство
чи певна соціальна група, від їх
пріоритетів, переконань та чеснот.

Стосовно поняття "гідність",
необхідно зазначити, що воно, як і
честь, вміщує в собі дві сторони:
об'єктивну та суб'єктивну. Під
об'єктивною (соціальною) стороною
гідності розуміється те, що як моральна
цінність та суспільна значимість
особистості, вона визначається
існуючим суспільним чи класовим
відношенням та не залежить від людини.
Тобто, людина, вже тільки внаслідок
того, що вона є біологічною істотою,
наділена певною об'єктивною гідністю.
Ось чому, інколи об'єктивний аспект
гідності називається людською або
антропною гідністю, безвідносно до
індивідуальних якостей людини,
соціального статусу, професійної
належності тощо. Суб'єктивна
(індивідуальна) сторона проявляється в
усвідомленні та почутті особистої
гідності, своєї гідності як людини,
особистості, як представника тієї чи
іншої спільності чи певної групи, що
обумовлюється можливістю людини
відображати не лише об'єктивний світ, а
й себе в цьому світі, свою роль та місце
в ньому. Саме суб'єктивна сторона
гідності виконує мотивувальну функцію
в поведінці людини.

Отже, поняття честі та гідності є
доволі близькими, взаємозалежними та
взаємопов'язаними, однак не тотожними.

Передбачене статтею 297 ЦК
України право на повагу до гідності
та честі складається з наступних
складових частин: а) право на
недоторканість гідності та честі; б)
право на захист гідності та честі у
випадку порушення.

Право на недоторканість гідності
та честі полягає у забороні
здійснювати будь-які дії, якими можуть
бути порушені дані особисті немайнові
права. Найбільш часто честь та гідність
можуть порушуватись шляхом поширення
недостовірної інформації. При цьому
неважливо, яким способом здійснюється
поширення інформації (усним, письмовим,
за допомогою творів мистецтва, за
допомогою міміки, жестів та інших
усталених дій, за допомогою ЗМІ, за
допомогою електронних комунікацій
тощо), основним, є те, щоб дана
інформація стосувалась певної особи,
була викладена недостовірно та
порушувала дані особисті немайнові
права.

Зважаючи на викладене, суд
приходить до висновку, що інформація,
зазначена у колективному письмовому
зверненні жителів будинку АДРЕСА_1,
адресованій начальнику КВЖРЕП-2, не
може бути розцінена як така, що
принижує честь та гідність позивача в
аспекті статтей 277,297 ЦПК України, а
також положень Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи».

З огляду на зазначене, суд звертає
увагу на те, що одними з основних
принципів цивільного процесу є
принципи змагальності сторін і
диспозитивності цивільного
судочинства, що викладені у ст.ст. 10,11
ЦПК України, відповідно до яких
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Крім того, позивачем заявлена
вимога про відшкодування моральної
шкоди.

Так, відповідно до вимог чинного
законодавства України особа, якій
завдано збитків, має також право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності та справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування. Моральна
шкода відшкодовується одноразово, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно з ч. 2 ст.23 ЦК України
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншими ушкодженнями здоров'я; у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку зі знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Частиною 3 ст.23 ЦК України
встановлено, що моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності та справедливості.

Отже, пред'являючи вимоги про
стягнення моральної шкоди в розмірі 10000
грн., позивачем взагалі не зазначено, у
чому полягає завдана їй моральна шкода,
якими доказами підтверджується її
наявність, з урахуванням яких обставин
визначено розмір її відшкодування.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" передбачено, що у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджено.

На підставі викладеного, оцінюючи
зібрані по справі докази в їх
сукупності, виходячи із встановленого
у судовому засіданні факту
недоведеності обставин, на яких
ґрунтується позов, суд приходить до
висновку, що пред'явлені позовні вимоги
не є обґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11,58,64,209,212-215,218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності та
відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Коростенський
міськрайонний суд Житомирської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Віта Михайлівна Снігір