АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-ій інстанції
категорія №5
суддя Циганков В.О.
Доповідач суддя Рудь В.В.
26 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
Головуючого судді: Рудь В.В.
суддів: Ткаченко
І.Ю., Повєткіна В.В.
при секретарі: Кравець
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
прокурора Бабушкінського району
м.Дніпропетровська на рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 17 грудня 2012 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
стягнення заборгованості за договором
оренди, визнання права власності, -
В с т а н о в и л а :
У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом ОСОБА_2, третя особа Приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
стягнення заборгованості за договором
оренди, визнання права власності(а.с.4-5).
Позивач зазначав, що 01 червня 2012 року
між ним та ОСОБА_2 було укладено договір
оренди нерухомого майна, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, строком на три
місяці: з 01 червня 2012 року по 30 серпня 2012
року, орендна плата визначена у розмірі
3000,00 грн. на місяць.
З серпня 2012 року відповідач припинив
оплату за користування переданим в
На звернення сплатити заборгованість
та звільнити займані приміщення
відповідач не відреагував, пославшись
на відсутність у позивача
правовстановлюючих документів.
ОСОБА_1 також зазначив, що на підставі
договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 04.05.2012 року та акту
прийому-передачі від 04.05.2012 року він
придбавсадовий будинок «А», навіси
«а,б», літню кухню «Б», господарський
блок «В», літній душ «Г», вбиральню «Д»,
сарай «Е», колонку «К», замощення І,
огорожу №1-4 та земельну ділянку
загальною площею 0,0838га, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, яке належало продавцю
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
власності серії САС №527440 від 08.09.2009
року, виданого за розпорядженням
Дніпропетровської районної ради №285-р
від 17.08.2009 року, зареєстрованого КП ДР
«Бюро технічної інвентаризації» за
р.№28214863; державного акту на право
приватної власності на землю серії ДП
ДН №020283 від 22.12.1997 року, виданого на
підставі рішення виконкому Балівської
сільської ради №57 від 18.12.1996 року та
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №989.
Договір купівлі-продажу нерухомого
майна від 04.05.2012 року укладено у простій
письмові формі з усною домовленістю
про подальше нотаріальне посвідчення
правочину. Нотаріально посвідчити
вказаний договір не зміг через смерть
продавця, що настала 01.06.2012 року.
Згідно членської книжки він, позивач,
є членом ОК садівниче товариство
«Полімер-1» з 12.08.2012 року та справно
сплачує членські внески.
Посилаючись на викладені обставини
та вказуючи на те, що при укладенні
угоди від 04.05.2012 року сторони досягли
згоди з усіх істотних умов договору, що
засвідчили своїми підписами, на
підтвердження умов договору сплатив
продавцю обумовлену п.21 договору
грошову суму, продавцем було передано
покупцю правовстановлюючі документи
на нерухоме майно та ключі від садового
будинку, у зв'язку з чим є власником
останнього та мав право на отримання
від відповідача грошових коштів в
рахунок оплати за договором оренди від
01.06.2012 року, ОСОБА_1 просив:
стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за
договором оренди від 01 червня 2012 року
в розмірі 3000,00 грн.;
визнати договір купівлі-продажу
нерухомого майна від 04.05.2012 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1,
визнати за ОСОБА_1 право власності на
садовий будинок «А» загальною площею
61,3 кв.м, навіси «а», «б», літню кухню «Б»,
госп.блок «В», літній душ «Г»,
вбиральню «Д», сарай «Е», колонку «К»,
замощення І, огорожу №1-4, розташовані
за адресою: АДРЕСА_1;
визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку загальною площею 0,0838
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2012
року позов задоволено(а.с.34-36).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 заборгованість за договором
оренди від 01 червня 2012 року в розмірі
3000,00 грн.

Визнано договір купівлі-продажу
нерухомого майна від 04.05.2012 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дійсним.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
садовий будинок «А» загальною площею
61,3 кв.м, навіси «а», «б», літню кухню «Б»,
госп.блок «В», літній душ «Г», вбиральню
«Д», сарай «Е», колонку «К», замощення І,
огорожу №1-4, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку загальною площею
0,0838га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі прокурор
Бабушкінського району
м.Дніпропетровська просить рішення
суду першої інстанції скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_1 в задоволенні позову,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права(а.с.39-40).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судвому
засіданні.

Питання, які вирішує суд під час
ухвалення рішення, передбачені ст.214
ЦПК України.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів передбачені ст.16 ЦК України,
за положеннями якої під способами
захисту суб'єктивних цивільних прав є
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення(визнання)
порушених(оспорюваних) прав та вплив на
правопорушника.

Особа, право якої порушено, може
скористатися відповідно до ст.16 ЦК
України, не любим, а цілком конкретним
способом захисту свого права.

За правилами ч.1 ст.220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

В п.13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
роз'яснено, що при вирішенні спору про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

При розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог
закону про нотаріальне посвідчення
правочину договір може бути визнано
дійсним лише з підстав, встановлених
статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо
визнання договорів дійсними, в тому
числі заявлені в зустрічному позові у
справах про визнання договорів
недійсними, не відповідають можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів. Такі позови не підлягають
задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання за ним права
власності на об'єкти нерухомого майна,
суд виходив із доведеності та
обгрунтованості заявлених вимог.

Однак такі висновки суду про
задоволення позову не можна визнати
обґрунтованими, оскільки рішення суду
першої інстанції не відповідає
зазначеним вимогам закону.

Так, із витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 08.09.2009
року та свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 08.09.2009 року видно,
що власником садового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 значиться
ОСОБА_4(а.с.25-26).

Згідно державного акту на право
приватної власності на землю серії ДП
ДН №020283 від 22 грудня 1997 року ОСОБА_4
належить на праві власності земельна
ділянка площею 0,0838га, що розташована за
вказаною адресою(а.с.24).

Із справи вбачається, що 04 травня 2012
року між ОСОБА_4(продавцем) та
ОСОБА_1.(покупцем) в простій письмовій
формі укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна, за яким продавець
зобов'язується передати в обумовлені
строки у власність покупцю садовий
будинок «А» загальною площею 61,3 кв.м,
навіси «а», «б», літню кухню «Б»,
госп.блок «В», літній душ «Г», вбиральню
«Д», сарай «Е», колонку «К», замощення І,
огорожу №1-4, та земельну ділянку площею
0,0838га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
а покупець зобов'язується прийняти
вказане нерухоме майно та сплатити за
нього визначену сторонами грошову
суму(а.с.11).

Згідно акту прийому передачі від 04
травня 2012 року продавець передала
покупцю ОСОБА_1 об'єкт нерухомого майна,
а останній передав продавцю ОСОБА_4
відповідну грошову суму(а.с.13).

01 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено договір оренди садового
будинку з надвірними спорудами, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
строком на три місяці. Орендна плата
визначена у сумі 3000 грн.(а.с.9-10).

01 червня 2012 року ОСОБА_4 померла, що
підтверджується свідоцтвом про
смерть(а.с.16).

Визнаючи договір купівлі-продажу від
04 травня 2012 року дійсним, суд зазначив у
рішенні, що позивач не мав змоги
нотаріально посвідчити договір через
смерть продавця ОСОБА_4

Проте, при ухваленні рішення, суд не
вирішив питання, передбачені ст.214 ЦПК
України, у тому числі не з'ясував, чи
мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги, та які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин та не врахував, що факт
смерті продавця ОСОБА_4 не є підставою
для визнання дійсним правочину від 04
травня 2012 року, укладеного у простій
письмовій формі щодо нерухомого майна,
оскільки відповідно до вказаних вимог
закону правочин щодо нерухомого майна
підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню і державній реєстрації, а
тому норма ч.2 ст.220 ЦК до зазначеного
правочину не може бути застосована.

Суд також не врахував, що сторонами
правочину не були дотримані вимоги
закону, що регулюють встановлені
правовідносини, та що заявлений позов
не відповідає можливим способам
захисту цивільних прав та інтересів,
визначених ст.16 ЦК України, а тому
договір купівлі-продажу об'єкту
нерухомого майна від 04 травня 2012 року в
силу зазначених норм закону не є
укладеним і не може бути визнаний
дійсним.

При розгляді справи суд, з
дотриманням вимог ст.10 ЦПК України, не
перевірив і не з'ясував наявність
спадкоємців після смерті ОСОБА_4, не
обговорив у передбаченому законом
порядку питання щодо залучення таких
до участі у справі та не взяв до уваги,
що ОСОБА_2, до якої пред'явлено позов, не
є належним відповідачем з
правовідносин, які склались між ОСОБА_4
та ОСОБА_1 щодо укладеного у простій
письмовій формі правочину та не
перевірив наявність права у ОСОБА_1 на
укладення договору оренди зазначеної
земельної ділянки.

Крім того, згідно ст.114 ЦК України
позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Як видно із справи, спірний об'єкт
нерухомого майна, з приводу якого
заявлено спір, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 і по територіальності
відноситься до Дніпропетровського
району Дніпропетровської області,
тобто справа не підсудна
Бабушкінському районному суду
м.Дніпропетровська. Отже, суд ухвалив
рішення у справі з порушенням правил
виключної підсудності.

Оскільки суд першої інстанції не взяв
до уваги фактичні обставини справи та
зазначені норми матеріального права,
відсутність підстав для захисту прав
ОСОБА_1 та для задоволення заявленого
ним позову, судове рішення на підставі
п.2,4 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову ОСОБА_1 в
задоволенні позову до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
договором оренди від 01 червня 2012 року
в розмірі 3000,00 грн.; про визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 04.05.2012 року, укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дійсним; про визнання
права власності на садовий будинок «А»
загальною площею 61,3 кв.м, навіси «а»,
«б», літню кухню «Б», госп.блок «В»,
літній душ «Г», вбиральню «Д», сарай
«Е», колонку «К», замощення І, огорожу
№1-4, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
про визнання права власності на
земельну ділянку загальною площею 0,0838
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора
Бабушкінського району
м.Дніпропетровська задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2012
року скасувати.

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором оренди від 01 червня 2012 року
в розмірі 3000,00 грн.; про визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 04.05.2012 року, укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дійсним; про

визнання права власності на садовий
будинок «А» загальною площею 61,3 кв.м,
навіси «а», «б», літню кухню «Б»,
госп.блок «В», літній душ «Г», вбиральню
«Д», сарай «Е», колонку «К», замощення І,
огорожу №1-4, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 та про визнання права
власності на земельну ділянку
загальною площею 0,0838 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-

Судді-