Справа № 164/257/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Невар О.В. Провадження №
22-ц/773/1008/14 Категорія: 47 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Овсієнко А.А.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до
Маневицької селищної ради Волинської
області, Маневицької
райдержадміністрації Волинської
області, відділу Держземагенства у
Маневицькому районі Волинської
області, ОСОБА_2 про визнання частково
недійсним рішення Маневицької
селищної ради Волинської області,
визнання недійсним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку, за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення
Маневицького районного суду
Волинської області від 16 травня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Маневицького районного суду
Волинської області від 16 травня 2014 року
в задоволенні позову у даній справі
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4,
покликаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення, порушення
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржуване
рішення суду в частині задоволення
позову та ухвалити нове рішення, яким
його позов задовольнити повністю.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав з підстав
в ній наведених.

Відповідач ОСОБА_2 та представник
відповідача ОСОБА_3 просили апеляційну
скаргу відхилити, залишивши рішення
суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_4 є власником 1/2 частини житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами АДРЕСА_1 відповідно до
договору дарування від 17 вересня 2008
року. Частина будинку подарована
позивачу його батьком ОСОБА_5, який
належав на праві власності
дарувальника на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті
спадкодавця ОСОБА_6 (а.с. 9).

Право власності на 1/2 частину
будинку зареєстровано за позивачем 9
січня 2009 року (а.с 10).

Інша 1/2 частина цього будинку
належить на праві власності
відповідачу у справі ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 8 листопада 2012 року (а.с. 98)
та витягу про реєстрацію частини
будинку від 30 листопада 2012 року.

Ухвалою Маневицького районного
суду від 16 серпня 2012 року визнано
мирову угоду укладену між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, відповідно до якої виділено в
натурі кожному із співвласників
належна їм частина у будинковолодінні
за адресою: АДРЕСА_1, припинено право
спільної часткової власності на
будинковолодіння, також встановлено
роздільний порядок користування
земельною ділянкою площею 0,2252 га,
кожний із співвласників користується
частиною земельної ділянки в розмірі
0,1126 га (а.с. 18, 19).

Крім того в судовому засіданні
встановлено, що відповідач у справі є
власником житлового будинку АДРЕСА_2 та
земельної ділянки площею 0,1490 га
розташованої за цією ж адресою на
підставі договорів дарування від 9
лютого 2010 року. На підставі зазначених
договорів відповідач отримала в дар
нерухомість від ОСОБА_7, яка набула
право власності на будинок та земельну
ділянку відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за законом
відІНФОРМАЦІЯ_2 року, після смерті
ОСОБА_8 (а.с. 37, 38).

Земельна ділянка за адресою:
АДРЕСА_2 належала ОСОБА_8 на підставі
Державного акта на право власності на
земельну ділянку від 21 серпня 2008 року,
яка була йому виділена в розмірі 0,1490 га
для обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд на
підставі рішення Маневицької селищної
ради від 27 травня 2008 року (а.с. 36).

Звертаючись до суду з позовом
позивач посилався на те, що саме цей
Державний акт від 21 серпня 2008 року був
виданий з порушенням закону, оскільки
межі земельної ділянки не
узгоджувались з суміжним
землекористувачем, попереднім
власником будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_9,
також що для обслуговування
зазначеного будинку була виділена в
користування земельна ділянка площею 0,
2252 га.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Отже, відповідно до зазначеної
норми підлягають встановленню
обставини щодо порушення прав позивача
як землекористувача земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_1 прийняттям рішення
Маневицької селищної ради від 27 травня
2008 року про передачу ОСОБА_8 земельної
ділянки площею 0,1490 га для
обслуговування будинку АДРЕСА_2 та
видачею ОСОБА_8 Державного акта на цю
земельну ділянку, власником якої на
підставі договору дарування від 9
лютого 2010 року є відповідач у справі
ОСОБА_2

Право власності на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1 позивач набув з 9 січня
2009 року з моменту державної реєстрації
права власності на будинок на підставі
договору дарування.

Право власності на земельну
ділянку для обслуговування будинку
АДРЕСА_1 не оформлялось.

З показань свідка ОСОБА_10
допитаного судом першої інстанції
вбачається, що під будівництво
будинків № 17 та № 19-б виділялись
земельні ділянки площею 800 кв.м. В 2007
році розроблено проект щодо
впорядкування території населеного
пункту смт. Маневичі та розмежування
земель державної та комунальної
власності, згідно якої за будинком
АДРЕСА_2 рахується земельна ділянка
площею 0, 1490 га., а за будинком АДРЕСА_1
земельна ділянка площею 0,2097 га.

Будь-які докази про те, що
попередні власники будинку АДРЕСА_1
звертались з заявами про надання їм
земельної ділянки в користування для
обслуговування будинку і що такі
рішення селищною радою приймались в
справі відсутні.

Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст.
334 ЦК України право власності на
нерухомість за договором виникає з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ч. 3 ст. 20 ЗК України в
редакції яка діяла на момент набуття
позивачем права власності на 1/2 частину
будинку, тобто станом на січень 2009 року,
- якщо житловий будинок будувався або
споруди розташовані на земельній
ділянці, надані у користування, то в
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені та частиною ділянки, яка
необхідна для їх обслуговування.

Отже, відповідно до положень
вищезазначених норм закону позивач як
власник 1/2 частини будинку АДРЕСА_1
набув з січня 2009 року право
користування земельною ділянкою, яка
надавалася для обслуговування
належної йому частини будинку.

Оскільки, на момент видачі
Державного акта на землю від 21 серпня
2008 року позивач не був
землекористувачем суміжної земельної
ділянки, тому його право як
землекористувача не порушене.

Доводи позивача про те, що частина
господарської будівлі Б-1 розташована
на земельній ділянці, яка була виділена
у приватну власність ОСОБА_8 в
подальшому набута у власність
відповідачем ОСОБА_2 також не є
підставою передбаченою законом для
скасування рішення Маневицької
селищної ради від 27 травня 2008 року та
Державного акта на земельну ділянку
від 21 серпня 2008 року.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції про відмову в позові є
законним та обґрунтованим, ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Маневицького районного суду
Волинської області від 16 травня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: