АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Вийванко О.М. Провадження №
22-ц/789/658/14 Доповідач - Ходоровський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н.
Б.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 04 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору -
Тернопільська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області, відділ
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції, про визнання права власності
на транспортний засіб

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання
права власності на транспортний засіб.

Позивач зазначив, що у квітні 2003
року придбав у ОСОБА_2 належний йому на
праві власності автомобіль ГАЗ 5З А, 1985
року випуску, синього кольору, № дв.
НОМЕР_1, № шасі НОМЕР_2, ДНЗ НОМЕР_3.
Зазначений транспортний засіб
придбано шляхом: отримання від
відповідача нотаріально посвідченого
Доручення від 07 квітня 2003 року, згідно
якого ОСОБА_2 уповноважив його водити з
правом тимчасового виїзду за кордон,
продати, подарувати, обміняти, здати в
оренду чи заставляти автомобіль ГАЗ 53А,
1985 року випуску, синього кольору, № дв.
НОМЕР_1, № шасі НОМЕР_2, ДНЗ НОМЕР_3;
передачі йому відповідачем ключів від
автомобіля; документів, які стосуються
автомобіля; передачі самого
автомобіля. Строк дії доручення
закінчився 07 квітня 2004 року, однак
сторони не оформили договір
купівлі-продажу належним чином.

Постановою від 05.08.2013 ВП № 19224435
старшого державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ в Тернопільській
області Пушкаренко І.П. при примусовому
виконанні виконавчого листа № 1-62/09, що
виданий 09.04.2010 р. Тернопільським
міськрайонним судом Тернопільської
області про конфіскацію всього
належного на праві власності майна
засудженого ОСОБА_2, доручено
виконавцям відділу ДВС Вижницького
районного управління юстиції провести
опис та арешт автомобіля ГАЗ 5 З А, 1985
року випуску, синього кольору, № дв.
НОМЕР_1, № шасі НОМЕР_2, ДНЗ НОМЕР_3. На
виконання вищевказаної постанови,
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції було проведено опис та арешт
автомобіля, про що складений
відповідний акт від 12 листопада 2013
року, зі змісту якого випливає, що
автомобіль буде переданий для
реалізації не раніше 28 листопада 2013
року.

Посилаючись на те, що після
закінчення дії договору доручення він
володів транспортним засобом
добросовісно, відкрито, безперервно
понад п"ять років, позивач вважає, що
йому належить право власності на
автомобіль ГАЗ 53А, 1985 року випуску,
синього кольору, № дв. НОМЕР_1, № шасі
НОМЕР_2, ДНЗ НОМЕР_3 за набувальною
давністю.

Судом до участі у справі залучено
треті особи на стороні відповідача, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору -Тернопільська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області, відділ
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції,

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 04 березня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити посилаючись на те, що
судом не враховано, що позивач виконав
всі вимоги щодо набуття права
власності на автомобіль, судом
неправильно застосована ст. 344 ЦК
України.

У судовому засіданні ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення позивача,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того, що позивачем не
доведено порушення його прав
відповідачем; позивач знав про те, що
він володіє транспортним засобом,
власником якого є інша особа.

З таким висновком суду слід
погодитись, оскільки він відповідає
вимогам закону та грунтується на
матеріалах справи.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4,
виданого МРЕВ № 1 м. Тернопіль
власником автомобіля ГАЗ 53А, 1985 року
випуску, синього кольору, № дв. НОМЕР_1,
№ шасі НОМЕР_2, ДНЗ НОМЕР_3 є ОСОБА_2

07 квітня 2003 року ОСОБА_2 видав на
ім'я позивача ОСОБА_1 нотаріально
посвідчене Доручення, згідно якого
уповноважив позивача водити з правом
тимчасового виїзду за кордон, продати,
подарувати, обміняти, здати в оренду чи
заставляти автомобіль ГАЗ 53А, 1985 року
випуску, синього кольору, № дв. НОМЕР_1,
№ шасі НОМЕР_2, ДНЗ НОМЕР_3. Також ОСОБА_2
передав позивачу ключі від автомобіля
та документи, які стосуються
автомобіля, а також сам автомобіль.
Доручення видано терміном на один рік.
Строк дії Доручення на ім'я позивача
від 07 квітня 2003 року закінчився 07
квітня 2004 року.

Постановою від 05.08.2013 ВП № 19224435
старшого державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ в Тернопільській
області Пушкаренко І.П. при примусовому
виконанні виконавчого листа № 1-62/09, що
виданий 09.04.2010 р. Тернопільським
міськрайонним судом Тернопільської
області про конфіскацію всього
належного на праві власності майна
засудженого ОСОБА_2, доручено
виконавцям відділу ДВС Вижницького
районного управління юстиції провести
опис та арешт автомобіля ГАЗ 53А, 1985 року
випуску, синього кольору, № дв. НОМЕР_1,
№ шасі НОМЕР_2, ДНЗ НОМЕР_3.

На виконання вищевказаної
постанови, державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції було проведено опис та арешт
автомобіля, про що складений
відповідний акт від 12 листопада 2013
року.

Відповідно до ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Якщо особа заволоділа майном
на підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності. Право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

За змістом цієї статті ознакою
володіння є добросовісність, тобто
передбачається, що володілець не знав і
не повинен знати про те, що володіє
чужою річчю.

Як вбачається із матеріалів
справи позивач знав, що з часу
закінчення терміну дії доручення
титульним власником залишається
відповідач ОСОБА_2

Виходячи з наведеного, колегія
суддів вважає, що підстав для
застосування судом до спірних
правовідносин, визначених статтею 344 ЦК
України правил набувальної давності,
немає.

Рішення суду є законне,
обгрунтоване, підстав для його
скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 04 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області М.В.
Ходоровський