Справа № 432/1734/14-ц
Провадження № 22ц/782/2039/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого: Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю.,
Оробцової Р.І.,

при секретарі Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на ухвалу
Стахановського міського суду
Луганської області від 27 березня 2014
року по справі за поданням старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Стахановського міського управління
юстиції Луганської області Григор’єва
О.О. про тимчасове обмеження ОСОБА_2
право виїзду за межі України до
виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року старший
державний виконавець ВДВС
Стахановського МУЮ звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на
виконанні ВДВС Стахановського МУЮ
перебуває виконавчий лист № 432/5886,
виданий 19.11.2013 року Стахановським
міським судом Луганської області на
підставі рішення про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПриватБанк»
заборгованості у сумі 38611,36 грн.
Боржником не вчинено дій, спрямованих
на виконання рішень суду, тому
державний виконавець просив суд
тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх зобов'язань за рішенням суду.

Ухвалою Стахановського міського
суду Луганської області від 27 березня
2014 року ку відмовлено у задоволенні
подання старшого державного виконавця
ВДВС Стахановського МУЮ Григор’єва
О.О. про тимчасове обмеження ОСОБА_2
право виїзду за межі України до
виконання рішення суду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою
ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду
з апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
просить скасувати ухвалу та
постановити нову, якою задовольнити
подання ВДВС Стахановського МУЮ
Григор’єва О.О. про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 право виїзду за межі
України до виконання рішення суду.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, що приймали участь у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні подання
державного виконавця про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, суд першої інстанції
виходив з того, що державним виконавцем
не надано доказів на підтвердження
факту ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (ратифікований
Законом України 11.09.1993 р.) та ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини» заходи щодо
обмеження свободи пересування повинні
бути достатньо виправдані суспільними
інтересами в демократичному
суспільстві.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону
передбачено як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон наявність невиконаних
зобов'язань, але лише до моменту
виконання зобов'язань, або
забезпечення заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що
на виконанні у ВДВС Стахановського МУЮ
знаходиться виконавче провадження №
41944270 з виконання виконавчого листа №
432/5886, виданого 19.11.2013 року
Стахановським міським судом
Луганської області на підставі рішення
про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«ПриватБанк» заборгованості у сумі
38611,36 грн.

Постановою державного виконавця від
06.02.2014 року відкрито виконавче
провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «ПриватБанк» боргу (а.с. 55).

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.
7. абз. 2. Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України вирішується при виконанні
судових рішень, ухвалених зокрема, за
позовами, що випливають із кредитних
правовідносин, у порядку,
передбаченому статтею 11 Закону України
"Про виконавче провадження" та статтею
377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень Верховного
Суду України, викладених у Листі від
01.02.2013 року «Судова практика щодо
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України», ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

З врахуванням наведеного, при
вирішенні питання про тимчасове
обмеження вказаного конституційного
права державний виконавець
зобов'язаний довести суду з наданням
відповідних матеріалів виконавчого
провадження, необхідність обмеження
конституційного права боржника у
виконавчому провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 є боржником за виконавчим
листом, виданим 19.11.2013 року згідно до
рішення Стахановського міського суду
Луганської області і при проголошенні
зазначеного рішення не була присутня.
Відсутні дані про вручення їй такого
судового рішення.

Також, в матеріалах справи відсутні
докази, які підтверджують отримання
боржником вимоги про добровільне
виконання зобов'язань та докази
одержання ним усіх документів, що
виносились у процесі виконання
виконавчого провадження, як це
передбачено вимогами ч.1 ст.31 Закону
України "Про виконавче провадження", а
також докази того, що він ухиляється
від виконання зобов'язань.

Саме лише невиконання боржником
самостійно зобов'язань протягом
строку, про що вказує державний
виконавець в поданні, не може свідчити
про ухилення боржника від виконання
покладених на нього обов'язків.

Таким чином, оскільки доказів про
ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань державний виконавець ДВС
не надав, тому законних підстав для
тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України не вбачається.

Інші приведені в апеляційній скарзі
доводи не є такими, щоб надавали
законні підстави для скасування ухвали
суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Таким чином, судова колегія
приходить до висновку, що ухвала суду
постановлена з дотриманням
процесуальних норм права, а доводи
викладені в апеляційній скарзі визнати
обґрунтованими не можна, а тому
апеляційна скарга підлягає
відхиленню, судове рішення - залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п. 1 ч. 1
ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313, 314, 315,317,319
ЦПК України судова колегія,

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Ухвалу Стахановського
міського суду Луганської області від 27
березня 2014 року по справі за поданням
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Стахановського міського управління
юстиції Луганської області Григор’єва
О.О. про тимчасове обмеження ОСОБА_2
право виїзду за межі України до
виконання рішення суду, залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: