Справа № 303/7032/13-ц
н.р. стат. звіту - 26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 січня 2014 року

м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого-судді Носова В.В, при
секретарі Іванчо Л.М., за участю
законного представника позивачів
ОСОБА_1, представника відповідача ПАТ
КБ «ПриватБанк» - Олексик В.В.,
представника третьої особи - Служби у
справах дітей Мукачівської
райдержадміністрації - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах
яких діє ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ПАТ КБ
«ПриватБанк», третя особа служба у
справах дітей Мукачівської
райдержадміністрації про визнання
правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, як законний представник
позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулася
до Мукачівського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_6, ПАТ КБ «ПриватБанк»,
третя особа служба у справах дітей
Мукачівської райдержадміністрації про
визнання недійсним з моменту вчинення
договору іпотеки від 15 серпня 2005 року,
укладеного між ЗАТ КБ «Приват Банк» та
ОСОБА_6, домоволодіння в АДРЕСА_1, який
посвідчено приватним нотаріусом
Мукачівського районного нотаріального
округу ОСОБА_9 за №1895.

ОСОБА_1, як законний представник
позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 вважає
оскаржуваний правочин незаконним,
зазначає, що Договір іпотеки має бути
визнаний недійсним, оскільки станом на
дату його укладання, в домоволодінні в
АДРЕСА_1 були зареєстровані та по
сьогоднішній час мають місце
проживання малолітні ОСОБА_4, 1999 р.н. та
ОСОБА_5, 2001 р.н. При цьому, позивач
посилається на положення ст.177
Сімейного кодексу України, Закону
України «Про охорону дитинства», якими
передбачено обов'язок отримувати
дозвіл органу опіки та піклування при
вчиненні будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти.

Зважаючи на відсутність на момент
передачі в іпотеку вищевказаного
нерухомого майна дозволу на це органу
опіки та піклування, неправомірними
діями сторін договору іпотеки від 15
серпня 2005 року, а саме ОСОБА_6 та ПАТ КБ
«ПриватБанк», неповнолітні діти
ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишилися без житла яке
являться їх єдиним та законним місцем
проживання.

Виходячи з вищевикладеного, позивач
просить суд визнати недійсним договір
іпотеки від 15 серпня 2005 року, укладений
між ЗАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_6,
посвідчено приватним нотаріусом
Мукачівського районного нотаріального
округу ОСОБА_9 за №1895.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, просила суд договір іпотеки від
15 серпня 2005 року визнати недійсним.

Представник відповідача ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Олексик В.В. в судовому
засіданні просив суд відмовити в
задоволенні позову. Вважає, що
укладений договір іпотеки від 15.08.2005
року є законним, що підтверджується
рішенням колегії суддів палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 20.04.2010 року,
за яким в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№MKZOGK00000200 від 15.08.2005 року, звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме
належне на праві власності ОСОБА_6
домоволодіння в АДРЕСА_1. Зазначив, що
кошти були надано за вищевказаним
кредитним договором саме на придбання
нерухомості, визначеної в іпотечному
договорі. Крім цього вказав на те, що ЗУ
«Про охорону дитинства» та ст.177 СК
України не підлягають застосуванню в
зв'язку з тим, що договір укладено не з
батьками, а з власницею домоволодіння,
якою є бабуся - ОСОБА_6. Як на підставу
відмови в задоволенні позову
посилається на необхідність
застосування строку позовної давності
звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 було
відомо про рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 29.01.2010 року та
рішення колегії суддів палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 20.04.2010 року,
відповідно до яких предметом спору
було звернення стягнення на
домоволодіння в АДРЕСА_1, передане в
іпотеку відповідно до договору від
15.08.2005 року.

Представник служби у справах дітей
Мукачівської районної державної
адміністрації Закарпатської області -
ОСОБА_3 в судовому засіданні не
заперечив щодо задоволення позовних
вимог.

Вислухавши думку сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити виходячи з наступного.

Встановлено, що за договором іпотеки
від 15.08.2005 року, ОСОБА_6 в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором №MKZOGK00000200 від 15.08.2005 року
передано ПАТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку
нерухоме майно, що знаходиться в
АДРЕСА_1 (а.с.6-7)

Право власності ОСОБА_6 на вищевказане
домоволодіння в АДРЕСА_1, виникло в
останньої на підставі договору
купівлі-продажу від 04.08.2005 року (а.с.8)

Рішенням колегії суддів палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 20.04.2010 року, в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №MKZOGK00000200 від
15.08.2005 року, звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме належний на
праві власності ОСОБА_6 будинок,
розташований в АДРЕСА_1 (а.с.52-56)

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У статті 4 ЦПК України визначено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно положень ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням колегії суддів палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 20.04.2010 року
встановлено, що 15.08.2005 року на
забезпечення виконання умов
кредитного договору №MKZOGK00000200 між
Банком та ОСОБА_6 укладено договір
іпотеки, згідно з умовами якого банком
прийнято в іпотеку, куплений ОСОБА_6 за
кредитні гроші належний їй будинок
АДРЕСА_1.

Вищевказаним рішенням колегії суддів
палати в цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області від 20.04.2010 року скасовано
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 29.01.2010 року та ухвалено нове,
яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 про звернення стягнення на
предмет іпотеки задоволено. В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №MKZOGK00000200 від 15.08.2005 року,
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме належний на праві власності
ОСОБА_6 будинок, розташований в АДРЕСА_1.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися заставою, одним із
видів якої є іпотека (ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 576
ЦК України).

Іпотека є способом забезпечення
виконання зобов'язання, а не угодою
щодо розпорядження майна. Іпотека не
створює обов'язків для будь-яких осіб,
крім сторін за договором, а відтак до
даних правовідносин норми Конвенції
«Про права дитини» від 20.11.1989 року,
Закону України «Про охорону
дитинства», СК України та Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» не
застосовуються.

Стаття 203 ч.6 ЦК України встановлює, що
правочин, який вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх або непрацездатних
дітей.

Відповідно до ч. 3 ст.17 Закону України
«Про охорону дитинства», батьки або
особи, які їх заміняють, не мають права
без дозволу органів опіки та
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Як зазначено в ч.2 ст.177 Сімейного
кодексу України, батьки малолітньої
дитини не мають права без дозволу
органу опіки та піклування вчиняти
такі правочини щодо її майнових прав:

-укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, в тому числі
договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири;

-видавати письмові зобов'язання від
імені дитини;

-відмовлятися від майнових прав дитини.

Договір іпотеки від 15.08.2005 року
укладений на забезпечення виконання
зобов'язання, та не створює обов'язків
для будь-яких осіб, крім сторін
договору, якими являються ОСОБА_6 та ПАТ
КБ «ПриватБанк», а відтак до даних
правовідносин норми Конвенції «Про
права дитини» від 20.11.1989 року, Сімейного
кодексу України та ЗУ «Про охорону
дитинства» не застосовуються, а тому
позовні вимоги є безпідставними.

Крім того, суд погоджується з думкою
представника відповідача, щодо
необхідності відмови у позові у зв'язку
із тим, що у позивача сплинув строк
позовної давності, виходячи з
наступного.

Стаття 256 ЦК України визначає позовна
давність - це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

В даному випадку суд приходить до
висновку, що перебіг строку позовної
давності у позивача розпочався у
серпні 2009 року, а саме з моменту
звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки. Саме з
цього моменту законний представник
ОСОБА_1 дізналася про існування
договору іпотеки від 15.08.2005 року, та
відповідно порушення її права з боку
відповідача. Даний факт в судовому
засіданні підтверджено ОСОБА_1, а тому
суд вважає, що останньою пропущений
строк позовної давності звернення до
суду.

З врахуванням вищевикладеного,
суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
інтересах яких як законний представник
діє ОСОБА_1 про визнання недійсним з
моменту вчинення договору іпотеки від
15 серпня 2005 року, посвідченого
приватним нотаріусом Мукачівського
районного нотаріального округу ОСОБА_9
за №1895 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 215-
218 ЦПК України, ст.ст. 203, 256-257, 261 ЦК
України, ст.177 СК України, ЗУ «Про
охорону дитинства», Конвенцією «Про
права дитини» від 20.11.1989 року, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
інтересах яких як законний представник
діє ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ПАТ КБ
«ПриватБанк», третя особа служба у
справах дітей Мукачівської
райдержадміністрації про визнання
недійсним з моменту вчинення договору
іпотеки від 15 серпня 2005 року,
укладеного між ЗАТ КБ «Приват Банк» та
ОСОБА_6, домоволодіння в АДРЕСА_1, який
посвідчено приватним нотаріусом
Мукачівського районного нотаріального
округу ОСОБА_9 за №1895 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
учать у справі але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду

В.В. Носов