СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 13 травня 2014р. по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
установа «Інвестбуд», третя особа:
Публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк»

про захист прав споживача, стягнення
пені, інфляційних втрат, трьох
відсотків річних, відшкодування шкоди,

встановила:

у листопаді 2013р. позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача інфляційні втрати у сумі 684
866,76грн., три відсотки річних у сумі 175
722,39грн., матеріальну шкоду у сумі 792
000грн., та просив зобов'язати
відповідача виконати зобов'язання по
введенню в експлуатацію об'єктів
будівництва.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 25 грудня 2006р. уклав
з ТОВ «ФУ «Інвестбуд» договори про
участь у Фонді фінансування
будівництва житла по АДРЕСА_1 та
отримав свідоцтва про участь у ФФБ виду
А за програмою ЗАТ «Побутрембуд» від 26
грудня 2006р. та 19 січня 2007р., так як повно
виконав свої зобов'язання по внесенню
грошових коштів на фінансування
будівництва двох квартир. Однак,
відповідачем умови договору про
закінчення будівництва не
виконувалися, у зв'язку із чим 6 серпня
2008р. та 20 серпня 2008р. ним були подані
заяви про відмову від участі у
фінансуванні будівництва та
повернення внесених грошових коштів.
Відповідач погодився на розірвання
договорів, але борг повернув тільки у
сумі 45 000грн. Дія договорів про участь у
ФФБ поновлена 26 квітня 2011р., проте
відповідачем у період з 19 вересня 2008р.
по 25 квітня 2011р. прострочено виконання
грошового зобов'язання у сумі 2 252
851,19грн.

Також позивач стверджував, що
прострочка у введенні об'єктів
будівництва в експлуатацію завдала
йому матеріальної шкоди у вигляді
упущеної вигоди та завдала моральної
шкоди у сумі 500 000грн.

Рішенням суду від 13 травня 2014р. у
позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
представник позивача просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на неповно
встановлені судом обставини справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування судом норм матеріального
права.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/9975/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Плахотнюк К.Г.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.підтримав апеляційну скаргу,
пояснення представника відповідача,
яка просила залишити

- 2
-

рішення суду без змін, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що 25 грудня
2006р. між позивачем та відповідачем
укладено договори № 07А/12-09 та № 07Б/12-05
про участь у Фонді фінансування
будівництва житла по АДРЕСА_1.

Згідно умов зазначених
договорів позивач взяв на себе
зобов'язання надати забудовнику
грошові кошти на будівництво двох
квартир у будинку по АДРЕСА_1, а
відповідач зобов'язався використати
отримані кошти на фінансування
будівництва об'єктів інвестування.
Сторони визначили, що плановий строк
закінчення будівництва та введення
об'єктів будівництва в експлуатацію - 31
липня 2007р.

На виконання своїх зобов'язань
позивачем внесені грошові кошти у сумі
755 956грн. та 746 572грн., а всього 1 502 528грн.

У зв'язку із недотриманням
строків завершення будівництва
об'єктів інвестування 6 серпня 2008р. та 20
серпня 2008р. позивач подав заяви до ТОВ
«ФУ «Інвестбуд» про розірвання
договорів та повернення сплачених
коштів.

Листом від 23 жовтня 2008р.
відповідач підтвердив свій обов'язок
по поверненню грошових коштів,
внесених позивачем, але у порядку
укладення договору цесії.

У подальшому відповідачем був
визначений графік повернення грошових
коштів: 17 жовтня 2008р. - 500 000грн., 3
листопада 2008р. - 1 797 851,19грн.

Як визнали сторони, позивачу
було повернуто 45 000грн.

26 квітня 2011р. сторони уклали договори
про поновлення дії договорів № 07А/12-09
та № 07Б/12-05 від 25 грудня 2006р. про участь
у Фонді фінансування будівництва

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з їх безпідставності.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачена статтею 625 ЦК України
відповідальність застосовується до
правовідносин зобов'язального
характеру, які виникають з приводу
грошових зобов'язань.

У силу положень статей 524, 533-535, 625 ЦК
України грошовим є зобов'язання, яке
виражається в грошових одиницях
України (грошовому еквіваленті в
іноземній валюті), тобто будь-яке
зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є
таке правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана сплатити
гроші на користь другої сторони
(кредитора), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Підставою застосування
відповідальності, передбаченої
частиною другою статті 625 ЦК України, є
прострочення боржником виконання
грошового зобов'язання.

Тобто порушенням грошового
зобов'язання є невиконання боржником
обов'язку сплатити грошові кошти.

Між сторонами у даній справі виникли
зобов'язання з договору про участь у
Фонді фінансування будівництва, за
умовами якого забудовник
зобов'язувався збудувати об'єкт
будівництва у строк, визначений
договором, і передати його замовнику,
однак у порушення умов договору свої
зобов'язання не виконав.

Таким чином, спір між сторонами виник
унаслідок невиконання відповідачем
умов договору по передачі об'єкта
будівництва у власність позивача, а не
внаслідок невиконання боржником
грошового зобов'язання.

Ураховуючи викладене, правовідносини,
які виникли між сторонами, не є
грошовим зобов'язанням, тому до спірних
правовідносин не застосовуються
положення частини другої

- 3 -

статті 625 ЦК України.

Крім того, 26 квітня 2011р. сторони уклали
договори про поновлення дії договорів
№ 07А/12-09 та № 07Б/12-05 від 25 грудня 2006р. про
участь у Фонді фінансування
будівництва, згідно умов яких сторони
дійшли згоди вважати недійсними заяви
позивача від 6 серпня 2008р. та 20 серпня
2008р. про припинення дії договорів.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до правомірного висновку про
відсутність правових підстав для
стягнення з відповідача інфляційних
втрат та трьох відсотків річних.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторони зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Частиною 4 даної статті
визначено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем суду не було надано
доказів у підтвердження своїх вимог
про заподіяння йому відповідачем
збитків у вигляді упущеної вигоди, а
саме грошових коштів, які він мав намір
отримувати здаючи у оренду об'єкти
інвестування, тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недоведеність даних
позовних вимог.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995
р. (із змінами, внесеними згідно з
постановами Пленуму № 5 від 25 травня
2001р., № 1 від 27 лютого 2009 р.) надав
роз'яснення, що спори про відшкодування
заподіяної фізичній чи юридичній особі
моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, коли право на
відшкодування моральної шкоди
безпосередньо передбачене нормами
Конституції України або випливає з її
положень, або закріплене
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди.

Умовами договорів, які укладені між
сторонами, не передбачено
відшкодування моральної шкоди у
випадку недотримання строків
закінчення будівництва та введення
об'єктів інвестування у експлуатацію,
тому підстави для задоволення позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди відсутні.

Під час розгляду справи судом сторони
не заперечували, що будівництво
об'єктів інвестування не завершене,
тому позовні вимоги про зобов'язання
відповідача здійснити дії по введенню
об'єктів інвестування в експлуатацію є
передчасними.

Судом повно встановлені обставини
справи, оцінені надані сторонами
докази, правильно застосовані норми
матеріального права, не допущено
порушень норм процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 13 травня 2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: