РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
повнолітню дитину на час навчання, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24 грудня 2013 року звернулася до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про стягнення аліментів на свою
користь на утримання повнолітньої
дитини (сина) на час її навчання.
Позивач у своєму позові посилається на
те, що з відповідачем вони перебували в
шлюбі, від цього шлюбу мають одну тепер
вже повнолітню дитину: сина ОСОБА_3 –
ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач ОСОБА_2 є його
рідним батьком, а вона її матір’ю,
сім’я не склалася, шлюб було розірвано,
позивачка мешкає зі своїм сином, з
відповідачем вони мешкають окремо.
Відповідач у вихованні та
матеріальному забезпеченні сина
регулярної участі не приймає, мешкають
окремо. ОСОБА_3 зараз навчаються в
спеціалізованій середній школі (очна
форма навчання) і є інвалідом, вона
(позивачка) зараз не працює,
матеріально позивач з сином погано
забезпечені. Відповідач працює,
отримує інші доходи, будь-які інші
аліменти не платить. Просила стягувати
з відповідача на її користь аліменти на
утримання вказаного повнолітнього
сина в твердій грошовій сумі в розмірі
по 800 грн. до досягнення ним 23 років на
час його навчання, задовольнивши позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з’явився, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив, в письмовому зверненні до
суду позовні вимоги фактично визнав
повністю, не заперечував проти них,
дійсно був в шлюбі з позивачкою, мають
повнолітнього сина, шлюб розірвало,
позивачка дійсно мешкає з їх сином,
останній навчається в спецшколі, він
працює, просив врахувати і його
матеріальний стан і стан здоров’я і
справу розглянути без його участі. Суд
вважає можливим розгляд справи за
відсутності відповідача відповідно до
ст. 169 ЦПК України.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що
позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з 04
березня 1995 року. Від цього шлюбу і
спільного мешкання мають зараз вже
повнолітню дитину: сина ОСОБА_3 –
ІНФОРМАЦІЯ_1. Стосунки в сім’ї не
склалися, шлюбні стосунки припинені,
стало питання про розлучення і
рішенням суду шлюб було розірвано, про
що 25 лютого 1997 року позивачка отримала
свідоцтво (про розірвання шлюбу).
Сторони з того часу разом не мешкають,
шлюб припинено і стало питання про
вирішення спору про порядок виховання
і утримання неповнолітньої дитини.
Дитина сторін залишилася мешкати з
матір’ю. Відповідач в добровільному
порядку матеріальну допомогу
позивачці на утримання
неповнолітнього сина надавав.

На теперішній час син сторін
мешкає разом зі своєю матір’ю -
позивачкою, остання займається його
вихованням та утриманням, лікуванням.
Відповідач на утримання сина
матеріальну допомогу надає.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ст. 180 Сімейного
кодексу України батьки зобов’язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК
України частка заробітку (доходу)
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і
більше дітей, суд визначає єдину частку
від заробітку (доходу) батька на їх
утримання, яка буде стягуватися до
досягнення найстаршою дитиною
повноліття.

Відповідно до ст. 199 СК
України якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв’язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов’язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання. Право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з яким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.

Судом встановлено, що сина
сторін є інвалідом дитинства з приводу
захворювання ДЦП, на даний час йому
безстроково встановлено першу групу –
А інвалідності з постійним стороннім
нерегульованим доглядом. Після
досягнення повноліття син сторін
продовжує навчання: відповідно до
довідки № 369 від 13 грудня 2013 року ОСОБА_3
в 10 класі КЗО «Спеціальна середня
загальноосвітня школа для дітей з
наслідками поліомієліту та дитячими
церебральними паралічами»
Дніпропетровської міської ради на
денній формі навчання.

Судом встановлено, що син
сторін зараз повнолітній, не має свого
постійного доходу, знаходиться на
утриманні своєї матері, яка на
теперішній час не працює, має скрутне
матеріальне становище і потребує
матеріальної допомоги, тому суд вважає
можливим стягувати з відповідача на
користь сина аліменти на його
утримання. При цьому суд враховує ті
обставини, що відповідач періодично
виплачує аліменти на утримання сина на
користь позивачки в добровільному
порядку, працює, але не має інших
доходів і є суттєве матеріальне
становище. Позивач має скрутне
матеріальне становище і потребує
матеріальної допомоги, син відповідача
навчаються і потребує матеріальної
допомоги від батька, тому суд вважає
можливим стягнути з відповідача на
користь позивача аліменти на утримання
їх повнолітнього сина на час навчання
до досягнення ними 23 років, в твердій
грошовій сумі в розмірі заявлених
вимог - 800 грн. щомісячно до закінчення
навчання або досягнення 23 років. При
цьому суд враховує ті обставини, що
відповідач працює, аліменти нікому не
сплачує, інших утриманців не має.

При таких обставинах суд
вважає доведеними обставини позову, а
тому можливим їх задоволення.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК
України аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред’явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191
СК України суд може присудити аліменти
і за минулий час.

Враховуючи вимоги ст. 199 СК
України, суд вважає необхідним
стягнути аліменти з відповідача на
користь позивача на утримання
повнолітнього сина з 24 грудня 2013 року.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що позивач не
працює, має скрутне матеріальне
становище і важкі сімейні обставини,
державну грошову допомогу не отримує,
суд вважає можливим допустити негайне
виконання судового рішення.

У відповідності з ч. 3 ст. 88
ЦПК України якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового
збору, тому з відповідача слід також
стягнути судовий збір в дохід держави у
розмірі 243 грн. 60 коп..

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об’єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує
будь-які домовленості і зобов’язання
стосовно відповідача і їх сина (крім
передбачених законом), не законні дії
відносно нього та предмета спору, а
відповідач не довів цього, можливе
твердження відповідача про наявність
будь-яких інших зобов’язань стосовно
позовних вимог є припущенням.

При таких обставинах суд вважає
можливим задоволення позовних вимог та
стягувати з відповідача ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3,
аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, по 800 грн. щомісячно, до
досягнення ОСОБА_3 23 років: 18 жовтня 2018
року включно – лише на час навчання: до
закінчення навчання, починаючи
стягнення з 24 грудня 2013 року; допустити
негайне виконання рішення в межах суми
платежу за один місяць; стягнути з
ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в
розмірі 243 грн. 60 коп.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення аліментів на
утримання повнолітньої дитини на час
її навчання в такому вигляді знайшли
своє підтвердження в ході судового
засідання, ґрунтуються на вимогах
закону, а тому підлягають задоволенню
повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.
180, ч. ч. 1, 2 ст. 183, ст. ст. 191, 199 Сімейного
кодексу України, ч. 3 ст. 88, ст. ст. 3, 4, 10, 11,
57-61, 76, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на
користь ОСОБА_1 на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, по 800 грн. щомісячно, до
досягнення ОСОБА_3 23 років: 18 жовтня 2018
року включно – лише на час навчання: до
закінчення навчання, починаючи
стягнення з 24 грудня 2013 року.

Допустити негайне виконання
рішення в межах суми платежу за один
місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід
держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60
коп..

Рішення може бути оскаржено
в апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -