УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 11
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від
29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_5, який в
процесі розгляду уточнила та просила
стягнути аліменти на утримання
малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у
розмірі 1 000 грн на кожну дитину.

На обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що вона перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
який рішенням суду першої інстанції м.
Мюнхен (Баварія, ФРН) від 21 лютого 2012
року розірвано. Від шлюбу мають двох
малолітніх дітей ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка зазначила, що впродовж
останнього часу відповідач ухиляється
від обов'язку по утриманню дітей, а у
добровільному порядку згоди по сплаті
аліментів на утримання дітей не
досягли.

Посилаючись на зазначені обставини,
просила задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 11
грудня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 1 000 грн
щомісячно на кожну дитину починаючи з 20
серпня 2013 року і до досягнення
повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 29 січня
2014 року апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_8 відхилено, рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 11
грудня 2013 залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи
свої доводи порушенням судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги частково
та стягнути з відповідача щомісячно
аліменти у розмірі 30 відсотків
прожиткового мінімуму на кожну дитину,
починаючи з 09 грудня 2013 року до
досягнення дітей повноліття.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_4, правильно застосувавши норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, дійшли обґрунтованого
висновку про те, що згідно з вимогами
ст. ст. 180-183 СК України батько
зобов'язаний утримувати дітей до
досягнення їх повноліття, та
врахувавши матеріальний стан
відповідача, стягнули на користь
ОСОБА_4 аліменти на утримання
неповнолітніх дітей до досягнення їх
повноліття.

Доводи касаційної скарги щодо закриття
провадження у справі з підстав
передбачених ч. 2 ст. 75 Закону України
«Про міжнародне приватне право» не
заслуговують на увагу, оскільки на час
ухвалення рішення судом першої
інстанції доказів щодо відкриття
справи по аліментних зобов'язаннях із
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав
в іншому юрисдикційному органі
іноземної держави не надано і такі на
час перегляду справи в апеляційному
суді були відсутні, що підтверджується
довідкою Міського управління у справах
молоді Федеративної землі Мюнхен від 09
грудня 2013 року (а.с. 36).

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 11
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 29
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук Т.О. Писана