УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Брюховецької селищної ради, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про
визнання права власності на житлове
приміщення та визначення часток,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Львівської області від 31 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до Брюховецької
селищної ради, який уточнила у процесі
розгляду справи, і остаточно просила:

- визнати за нею право власності на
самочинно побудовані та переобладнані
приміщення у квартирі АДРЕСА_1 у
відповідності з технічним паспортом на
квартиру від 27 вересня 2010 року та
частку квартири, яка належала ОСОБА_8, а
саме: 2-1 площею 10 кв. м, 2-2
площею 12,1 кв. м, 2-7 площею 14,4 кв. м,
2-8 площею 23,9 кв. м, 2-9 площею 6,1 кв. м,
2-10 площею 22,4 кв. м, 2-11 площею
16,4 кв. м, 1-19 площею 4,4 кв. м;

- встановити частки у спільній
власності, а саме:

1. ОСОБА_4 - 2/3 частки;

2. ОСОБА_5 - 1/9 частки;

3. ОСОБА_6 - 1/9 частки;

4. ОСОБА_7 - 1/9 частки.

На обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що з 1976 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_8, з яким проживала у спірній
квартирі, а також разом з ними
проживали її діти від першого шлюбу.

Вказала, що на підставі рішень
виконкому Брюховецької селищної ради
від 18 квітня 1984 року № 53 та від 12 квітня
1989 року № 70 вона з чоловіком здійснили
реконструкцію двох господарських
будівель, що знаходяться на межі
будинку, зокрема, прибудували до
квартири веранду і здійснили
розширення існуючого залізобетонного
балкону, кухню переобладнали в житлову
кімнату, а в господарських будівлях
влаштували кухню, одну житлову кімнату,
дві комірки та господарські
приміщення, в результаті чого
збільшилася загальна площа квартири.

19 червня 1995 року вона разом з чоловіком,
сином від першого шлюбу, внуком та
невісткою приватизували зазначену
квартиру, проте без урахування
реконструйованих господарських
будівель.

Позивачка зазначила, що у ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_8 помер, а вона є єдиним
спадкоємцем прав померлого, у тому
числі й на самочинно переобладнані
житлові приміщення у квартирі.

Посилаючись на вищевикладене, просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 березня 2013 року
позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
самочинно побудовані та переобладнані
приміщення у квартирі АДРЕСА_1 у
відповідності з технічним паспортом на
квартиру від 27 вересня 2010 року та
частку квартири, яка належала ОСОБА_8, а
саме: 2-1 площею 10 кв. м, 2-2
площею 12,1 кв. м, 2-7 площею 14,4 кв. м,
2-8 площею 23,9 кв. м, 2-9 площею 6,1 кв. м,
2-10 площею 22,4 кв. м, 2-11 площею
16,4 кв. м, 1-19 площею 4,4 кв. м.

Встановлено частки у спільній сумісній
власності на квартиру АДРЕСА_1
наступним чином:

- ОСОБА_4 - 2/3 частини;

- ОСОБА_5 - 1/9 частини;

- ОСОБА_6 -1/9 частини;

- ОСОБА_7 - 1/9 частини.

Не погоджуючись із рішенням місцевого
суду, ОСОБА_9, яка є власником квартири
АДРЕСА_1, звернулася із апеляційною
скаргою, посилаючись на те, що судом
першої інстанції при ухваленні рішення
не було враховано постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2011
року, якою ОСОБА_4 зобов'язано
виконати припис Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області від 01 квітня
2011 року № 1ш/95-ф, а саме привести
квартиру АДРЕСА_1 у попередній стан
шляхом демонтажу самовільно
здійсненої прибудови та реконструкції
на земельній ділянці, яка належить
територіальній громаді смт Брюховичі
без погодженої та затвердженої
проектної документації.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 31 січня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_9 задоволено, рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 25 березня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходив із того, що
реконструкція квартири проведена
позивачем з дотриманням будівельних
норм і правил, не порушує прав третіх
осіб, а право власності на квартиру
після перепланування та реконструкції
не може бути зареєстровано за
відсутності правовстановлюючих
документів.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, дійшов обгрунтованого
висновку, що суд першої інстанції
ухвалюючи рішення вирішив питання про
права та обов'язки за відсутності
ОСОБА_9, яка є власником квартири НОМЕР_1
у спірному житловому будинку і
користується земельною ділянкою, на
якій позивачка разом з чоловіком
замість реконструкції господарської
будівлі, як визначено у рішеннях
виконкому від 18 квітня 1985 року № 53 та
від 12 квітня 1989 року № 70, здійснили
самочинне будівництво.

Суд касаційної інстанції перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Докази та обставини, на які посилаються
заявники в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судом
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 31 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук Т.О. Писана