Справа № 203/3093/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 червня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Комунальне підприємство «Жилсервіс-5»
Дніпропетровської міської ради, про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернувся позивач із вищевказаним
позовом, в обґрунтування якого
послався, що він на підставі ордеру є
наймачем кімнати АДРЕСА_1, де також
проживає дружина та дитина позивача.
Наприкінці 2012 року гуртожиток було
передано на баланс КП «Жилсервіс-5»
Дніпропетровської міської ради, за
наслідками чого позивачу стало відомо
про те, що у вказаній кімнаті також
зареєстроване місце проживання
відповідача. Вказуючи на те, що
відповідач вже понад семи років не
мешкає у даній кімнаті гуртожитку,
особистих речей в кімнаті не має, однак
позивач змушений сплачувати
комунальні послуги і за неї, позивач
просив суд визнати відповідача такою,
що втратила право на користування
згаданою кімнатою гуртожитку, а також
зобов'язати КП «Жилсервіс-5»
Дніпропетровської міської ради зняти
відповідача з реєстрації місця
проживання за адресою кімнати
гуртожитку.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі, проти
розгляду справи в заочному порядку не
заперечував.

Відповідач, третя особа не з'явились,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином, в зв'язку
із чим суд вважає за можливе на
підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України
здійснити розгляд даної цивільної
справи в заочному порядку відповідно
до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача,
допитавши свідків та дослідивши
матеріали цивільної справи, суд
приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі ордеру на право зайняття
житлової площі в гуртожитку №52 від 07
грудня 2009 року, протоколу №3 спільного
засідання адміністрації та профкому
«Укрдіпромез» від 07 грудня 2009 року,
позивач є наймачем кімнати АДРЕСА_1, де
разом з ним також мешкають і
зареєстровані дружина та дитина
позивача (а.с.8-12, 36).

Згідно наданих позивачем копій
квитанцій платником комунальних
послуг щодо кімнати АДРЕСА_1 є позивач
(а.с.19-22).

30 листопада 2012 року на підставі наказу
Агентства держмайна України №359 від 14
листопада 2012 року, рішення
Дніпропетровської міської ради №40/27
від 12 вересня 2012 року гуртожиток по
АДРЕСА_1 прийнято в комунальну
власність міста з передачею на баланс
КП «Жилсервіс-5» Дніпропетровської
міської ради (а.с.13-15).

За наслідками такої передачі
гуртожитку комісією КП «Жилсервіс-5»
Дніпропетровської міської ради було
складено ряд актів - від 16 квітня 2013
року, 23 липня 2013 року та 06 лютого 2014
року, згідно яких в кімнаті АДРЕСА_1,
окрім сім'ї позивача зареєстрована
також відповідач ОСОБА_2, якій вказана
кімната була виділена на підставі
протоколу №37 засіданні профкому
«Укрдіпромез» від 26 січня 1998 року. При
цьому, відповідач у вказаній кімнаті з
2006 року не мешкає, своїх речей в кімнаті
не має, її теперішнє місцезнаходження
невідомо. Той факт, що відповідач вже
декілька років не мешкає в кімнаті
гуртожитку, наданій позивачу,
підтвердили в судовому засіданні і
допитані в якості свідків сусіди
позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.16-18, 39-43, 49)

Разом з тим, за наслідками направленого
судом запиту до Відділу
адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ
Державної міграційної служби в
Дніпропетровській області з'ясовано,
що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованою
або знятою з реєстрації в м.
Дніпропетровську не значиться (а.с.35).

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами ЖК
України, Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», Положенням про
державну міграційну службу України,
затвердженим Указом Президента
України від 06 квітня 2011 року №405/2011
(далі - Положення), Постановою КМУ від 15
червня 2011 року №658 «Про утворення
територіальних органів Державної
міграційної служби» (далі - Постанова),
Порядком реєстрації місця проживання
та місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів, затвердженим Наказом
МВС України від 22 листопада 2012 року №1077
(далі - Порядок).

Так, відповідно до ст.9 ч.4 ЖК України
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Нормою ст.72 ЖК України встановлено, що
визнання особи такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до положень ст.71 ЖК України
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. У випадках, передбачених
частиною 3 вказаної норми закону, жиле
приміщення може зберігатися за
тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї і понад шість
місяців.

Частина 2 ст.64 ЖК України визначає, що до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Згідно ст.3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», п.1.2 Порядку
реєстрація місця проживання особи -
внесення інформації до Єдиного
державного демографічного реєстру про
місце проживання особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції. Реєстрація
місця проживання підтверджує адресу
місця проживання.

Положеннями ст.6 ч.1 вказаного вище
закону передбачено, що громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які постійно або
тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.

За змістом норм ст.7 ч.1 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні», п.3.1
Порядку зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі в тому числі на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

За змістом пунктів 1, 3, 4 п.п.20, пункту 7
Положення, Постанови, п.1.3, 1.5, 1.6 Порядку
ведення реєстраційного обліку,
реєстрація/зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється
територіальними органами Державної
міграційної служби України, яким у
Дніпропетровській області є Головне
управління ДМС України у
Дніпропетровській області.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм
законодавства, приймаючи до уваги, що
відповідач в найманій позивачем
кімнаті гуртожитку особистих речей не
має і в цій кімнаті не проживає значно
більше шести місяців, а визначені ст.71
ч.3 ЖК України підстави для збереження
за відповідачем зазначеного жилого
приміщення понад вказаний строк
відсутні, суд вважає позовні вимоги про
визнання відповідача такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, обґрунтованими, а отже
такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позову в
частині зобов'язання КП «Жилсервіс-5»
Дніпропетровської міської ради зняти
відповідача з реєстрації, оскільки за
змістом норм ст.7 ч.1 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», п.3.1
Порядку рішення суду, яким визнано
особу такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням, є
цілком достатньою підставою для зняття
особи з реєстрації в такому житловому
приміщенні. Відтак, дані позовні вимоги
ОСОБА_1 фактично є надмірним, зайвим
способом захисту його прав,
необхідність у якому з урахуванням
задоволення позову у вказаній вище
частині відсутня. Крім того, згідно
наведених вище положень законодавства
реєстрація/знаття з реєстрації,
ведення реєстраційного обліку місця
проживання фізичних осіб покладено на
Державну міграційну службу України та
її територіальні органи, до яких КП
«Жилсервіс-5» Дніпропетровської
міської ради не належить, а отже і не
може здійснити дії, які вимагає від
нього позивач у своєму позові.
Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог у цій частині, суд також виходив і
з того, що за даними ГУ ДМС України у
Дніпропетровській області, яке, як
вказано вище, веде реєстраційний облік
реєстрації місця проживання фізичних
осіб в Дніпропетровській області,
відповідач зареєстрованою або знятою з
реєстрації в м. Дніпропетровську не
значиться.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути відповідача на користь
позивача понесені останнім при
зверненні до суду із даним позовом
судові витрати в розмірі 243,6 гривень
(а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.9, 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст.3, 6, 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», п.1.2, 1.3, 1.5, 1.6, 3.1
Порядку реєстрації місця проживання та
місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів, затвердженого
Наказом МВС України від 22 листопада 2012
року №1077, п.1, 3, 4, 7 Положення про
державну міграційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06 квітня 2011 року №405/2011,
Постановою КМУ від 15 червня 2011 року №658
«Про утворення територіальних органів
Державної міграційної служби»,
ст.ст.10,11, 57-61, 64, 169, 208, 209, 212-215, 224, 225, 233 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування кімнатою АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 у задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовити.

У рахунок відшкодування судових витрат
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
(ІПН НОМЕР_1) 243,6 гривень.

Заочне рішення суду набирає законної
сили в порядку, передбаченому ст.ст.223,
232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції шляхом подання
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур