Справа №: 398/2334/14-ц
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
при секретарі Борозній Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору прокурора м. Олександрії Кіровоградської області, відділ опіки та піклування служби у справах сімї Олександрійської міської ради, Кіровоградської області про визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ опіки і піклування служби у справах дітей Олександрійської міської ради про відібрання малолітньої дитини від інших осіб і встановлення місця проживання дитини.
ОСОБА_1 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору прокурора м. Олександрії Кіровоградської області, відділ опіки та піклування служби у справах сімї Олександрійської міської ради, Кіровоградської області про визначення місця проживання дитини.
Під час судового розгляду ОСОБА_2 подав заяву про залишення його позову без розгляду.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала наступним. ОСОБА_2 порушує покладені на нього обовязки батька та не приділяв уваги сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 шість років та не виказував батьківського піклування. Відверто ігноруючи дитину. Відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечував харчуванням, медичним доглядом, лікуванням не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач не беручи до уваги рішення виконкому Олександрійської міської ради від 19.09.2013 року про тимчасове влаштування дитини до сімї позивача, самовільно забрав дитину з Олександрійської лікарні, в якій ОСОБА_4 проходив курс стаціонарного лікування. При цьому позивачу та доньці позивача були заподіяні легкі тілесні ушкодження. На даний час малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, утримується біологічним батьком ОСОБА_2 у АДРЕСА_1. Можливості бачитися позивачу з онуком не надає. Позивач вказує, що відповідач тривалий час був наркозалежним, так як цей факт висвітлено у газеті «Олександрійський тиждень» від 13.12.2012 року та тижневику «Городской курьер» №7 від 13.02.2014 року. Позивач просить постановити рішення про відібрання неповнолітнього онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 від ОСОБА_2 та повернення його за попереднім місцем проживання до ОСОБА_1 за адресо.: м. Олександрія, пров. Пащенка, 17; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. сплаченого за подачу зустрічного позову судового збору.
У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги повністю та просили їх задоволити.
Відповідач та представник відповідача вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні.
Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_5 народився 02 серпня 2007 року, батько ОСОБА_6, мати ОСОБА_7, згідно свідоцтва про народження серії 1-ОЛ №046256.
У свідоцтві про народження дитини батько був записаний за заявою матері згідно ст. 135 СК України.
Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16 липня 2013 року ОСОБА_7 було позбавлено батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_8.
Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради №669 від 19 вересня 2013 року ОСОБА_5 було тимчасово влаштовано до сімї позивача та призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_8.

Відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2014 року, встановлено батьківство ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. Внесено зміни в актовий запис №514 від 10 серпня 2007 року виконаний відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградської області про народження дитини ОСОБА_5, який народився 02 серпня 2007 року, замінивши його прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_2. Записати у Книзі реєстрації народжень м. Олександрія батьком дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.09.2014 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_5 майже з народження проживав з позивачем. ОСОБА_1 піклувалася про нього, виховувала, намагалася створити всі необхідні умови для виховання та проживання дитини. Відповідач протягом 6 років не цікавився дитиною, не допомагав їй в вихованні дитини та утриманні. Лише після встановлення батьківства відповідач почав проявляти інтерес до дитини. Практичний психолог ОСОБА_9 повідомила, що з вересня 2014 року ОСОБА_10 навчається в НВК ЗНЗ №9 спеціалізована школа. За дорученням комісії з питань захисту прав дитини вона спілкувалася з хлопчиком і в неї склалося позитивне враження про дитину. Хлопчик спокійний, врівноважений, в спокійному психоемоційному стані, дитина відкрита для спілкування, більше привязаний до батька, не заляканий. Тато ходить на батьківські збори. Дитина ображена на бабусю і тітку, але добре про них відгукується. ОСОБА_11 пояснював, що він радий, що у нього є батько, йому подобається у нього проживати, батько возив його в аквапарк, на різні атракціони, у нього багато іграшок. Бабусю він любить, але батька більше. До бабусі не хоче повертатися, так як остання постійно кричить.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що знає позивача зі школи, так як багато років разом працюють та приходила до позивача часто додому. Характеризує позивача позитивно, говорить, що позивач піклується про внуків. Відповідача, батька ОСОБА_13, вона бачила лише 1 раз. Іноді приїжджала мати відповідача та привозила одяг, продукти. Дитина боялася батька, тому не бажала спілкуватися з бабцею та тіткою.

Під час розгляду справи свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердила, що відповідач разом з своєю матірю примусово забрали дитину з лікарні, дитина плакала та кричала. Дитина боялася батька, тому не бажала спілкуватися з бабцею та тіткою.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що позивачка це її мати, яка протягом 6 років виховувала свого онука та її племінника ОСОБА_10, дбала про нього, батько участі в вихованні дитини не приймав. Відповідач наносив легкі тілесні ушкодження їй та її матері, ображав їх. Дитина боялася батька, тому не бажала спілкуватися з бабцею та тіткою.

Згідно ст. 7, 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

За правилами ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матірю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Однак, позивач є бабусею ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно вимог ст. 257 СК України, баба, дід мають право на спілкування зі своїми внуками, брати участь в їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Судом встановлено, що відповідач добре характеризується турбується про сина.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, та з урахуванням визнання позивачем позову по суті, суд вважає, що позовні вимоги не доведені в судовому засіданні, тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 7, 141, 161, 257 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 130, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА