Справа №2-120/11
Провадження № 2/493/3/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2014 року Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Наумчак Л.І.

при секретарі Шестун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: ОСОБА_3, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання права власності на автомобіль,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: ОСОБА_3, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання права власності на автомобіль.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що автомобіль марки «HYUNDAI GETZ» 2008 року випуску фактично належав раніше ОСОБА_2, хоча кредит на придбання цього автомобіля був оформлений на ОСОБА_4 Кредит на автомобіль погасив відповідач, він же й розпорядився ним, продавши його їй за 70 тис. грн., гроші отримав, про що власноручно написав розписку і пообіцяв оформити цю угоду належним чином, чого не зміг зробити, так як автомобіль в свідоцтві про реєстрацію числиться за ОСОБА_4, яка 29.08.2008 року раптово померла, а тому змушена звернутися до суду, оскільки вона не має змоги оформити право власності на даний автомобіль в позасудовому порядку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з зазначених у ньому підстав. Просила суд визнати право власності на автомобіль марки «HYUNDAI GETZ» 2008 року випуску.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав і підтвердив той факт, що ОСОБА_4 оформила кредит на придбання цього автомобіля в філії Балтське відділення № НОМЕР_1 «Ощадний банк України» на своє імя, однак кредит погашав він, а вона передала йому у власність автомобіль, але оформити не змогла, так як кредит не був погашений, а 29.08.2008 року вона раптово померла, він кредит повністю погасив, однак документу на своє імя отримати не зміг, а 05.10.2008 року продав автомобіль позивачці, гроші в сумі 70 тис. грн. отримав, але оформити угоду належним чином не змозі.Також пояснив, що ніяких документальних підтверджень про погашення ним кредиту в касу філії Балтське відділення № НОМЕР_1 «Ощадний банк України»,- у нього немає, оскільки він гроші передав особисто керуючому відділенням ощадбанку.

Третя особа ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 до суду не з'явилися, але надали заяву в якій просять позов залишити без розгляду.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, але надав заперечення в якому просить в задоволені позовних вимог відмовити посилаючись на те, що 08.08.2008 року між філією Балтське відділення ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 13 на суму 76900 грн. для придбання автомобіля марки «HYUNDAI GETZ» 2008 року випуску. В забезпечення виконання зобовязання позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір застави від 08.08.2008 року, відповідно до умов якого предметом застави є транспортний засіб: автомобіль «HYUNDAI GETZ» 2008 року випуску. Вироком Балтського районного суду Одеської області від 27.08.2014 року встановлено, що ОСОБА_7, будучи виконуючим обовязки керуючого філією - Балтське відділення № НОМЕР_1 «Ощадний банк України», 08 серпня 2008 року уклав кредитний договір № 13 з ОСОБА_3, здійснив перерахунок коштів в сумі 80900 грн. на рахунок ПП ОСОБА_8, як оплату за автомобіль «HYUNDAI GETZ» 2008 року випуску покупець ОСОБА_3, після чого даний автомобіль був зареєстрований на імя дружини ОСОБА_3 ОСОБА_4 Наприкінці 2008 року після смерті ОСОБА_4 даний автомобіль, як заставне майно, перейшло в розпорядження банку, а ОСОБА_7 передав його в розпорядження ОСОБА_2, а також склав та надав завідомо неправдиву довідку № 1742 від 29.09.2008 року для Котовського МРЕВ ДАІ про те, що залишок по кредиту на імя ОСОБА_3 в розмірі 76 тис. грн. сплачено ОСОБА_2

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що автомобіль «HYUNDAI GETZ» 2008 року випуску, відповідно до рішення Балтського районного суду Одеської області від 28.10.2008 року був визнаний на праві власності за ОСОБА_1 (а.с. 22-23). Вказане рішення Балтського районного суду Одеської області було скасовано ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 29.05.2009 року у звязку з нововиявленими обставинами та передано на новий розгляд в моє провадження 8 жовтня 2009 року (а.с. 59-60,74).

За клопотанням ОСОБА_3, - 11 січня 2010 року (а.с.79) справа була зупинена до вирішення по суті кримінальної справи відносно виконуючого обовязки керуючого філією - Балтське відділення № НОМЕР_1 «Ощадний банк України» - ОСОБА_7

Згідно довідки ВАТ Балтське відділення № 2822 «Державний ощадний Банк України» на ім`я ОСОБА_3 відкритий кредит згідно кредитного договору № 13/1 від 08 серпня 2008 року на суму 76900 грн., кредит був наданий на придбання автотранспорту -автомобілю марки «HYUNDAI GETZ» 2008 року випуску (а.с. 37).

Як видно, право власності на спірний автомобіль, яке підлягає державній реєстрації, було зареєстровано за ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9).

29.08.2008 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 152723 від 01 вересня 2008 року (а.с. 4).

Відповідно копії заяви від 29.09.2008 року ОСОБА_3 відмовився від прийняття у спадщину автомобіля марки «HYUNDAI GETZ» 2008 року випуску, після померлої дружини ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно неправдивої довідки № 1742 від 29.09.2008 року ОСОБА_7 передав даний автомобіль в розпорядження ОСОБА_2 (а.с. 3).

Вироком Балтського районного суду Одеської області від 27.08.2014 року встановлено, що ОСОБА_7, будучи виконуючим обовязки керуючого філією - Балтське відділення № НОМЕР_1 «Ощадний банк України», 08 серпня 2008 року уклав кредитний договір № 13 з ОСОБА_3, здійснив перерахунок коштів в сумі 80900 грн. на рахунок ПП ОСОБА_8, як оплату за автомобіль «HYUNDAI GETZ» 2008 року випуску покупець ОСОБА_3, після чого даний автомобіль був зареєстрований на імя дружини ОСОБА_3 ОСОБА_4 Наприкінці 2008 року після смерті ОСОБА_4 даний автомобіль, як заставне майно, перейшло в розпорядження банку, а ОСОБА_7 передав його в розпорядження ОСОБА_2, а також склав та надав завідомо неправдиву довідку № 1742 від 29.09.2008 року для Котовського МРЕВ ДАІ про те, що залишок по кредиту на імя ОСОБА_3 в розмірі 76 тис. грн. сплачено ОСОБА_2, що стало підставою для відчуження залогового автомобіля і призвело до непогашення кредиту в сумі 76 тис. грн. (а.с. ).

Ч. 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вироком у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Також позивачкою до матеріалів позову долучено розписку в якій вказано, що ОСОБА_2 05.10.2008 року отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 70 тис. грн. за проданий ним автомобіль марки «HYUNDAI GETZ» 2008 року випуску (а.с. 11). Позивачка вважає, що оскільки на придбання автомобіля були використані її кошти, і саме вона мала бажання придбати автомобіль, за нею повинно бути визнано право власності на це майно, а розписка підтверджує факт переходу права власності на відповідний автомобіль від відповідача до позивачки.

У відповідності зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Як вбачається з наданих позивачкою письмових доказів, між позивачкою та відповідачем не було укладено правочину, для якого відповідно до вимог ст. ст. 208, 210 ЦК України, є обов'язковою письмова форма та державна реєстрація, за яким право власності перейшло б до позивачки.

Також суд звертає увагу, що Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388, передбачено особливий порядок укладення договорів купівлі-продажу та реєстрації автомобілів. Зокрема п. 8 зазначених Правил визначено перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. Згідно з даним переліком ні доручення, ні розписка не є документами, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу.

Суд констатує, що письмовий договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами не укладався. Розписка про отримання грошей в рахунок оплати за продаж автомобіля за своєю правовою природою не є договором купівлі-продажу, а лише підтверджує факт отримання коштів.

На думку суду, недодержання простої письмової форми угоди, що вимагається законом, не дає право суду визнавати право власності та таку угоду дійсною у зв'язку із фактичним виконанням сторонами умов угоди.

Більш того, при вирішенні питання укладення договору купівлі-продажу автомобіля, суд враховує ту істотну обставину, що ОСОБА_2 не був власником автомобіля марки «HYUNDAI GETZ» 2008 року випуску та не мав законних підстав для продажу вказаного автомобіля, що в свою чергу є підставою вважати, що договір купівлі-продажу автомобіля від 05.10.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є недійсним.

Також між сторонами договору не існує спору щодо даного правочину, а навпаки, відповідач визнає факт укладення договору купівлі-продажу.

Суд критично ставиться до пояснень позивачки в тому, що їй не було відомо та те, що вона не цікавилась, на якій підставі відповідач ОСОБА_2 розпоряджався даним автомобілем.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги наведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, не ґрунтовані на матеріальному законі, позивачка не надала доказів набуття нею права власності на спірний автомобіль, а відповідно і відсутні підстави для висновку, що має місце порушення її права власності, отже вказані обставини є підставою для відмови позивачеві в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 209, 210, 212-215 ЦПК України, ст. 205, 208, 210 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: ОСОБА_3, філії Балтське відділення № НОМЕР_1 «Ощадний банк України» про визнання права власності на автомобіль відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів.

СУДДЯ: