Справа № 392/2704/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року Маловисківський
районний суд Кіровоградської області в
складі головуючої судді Бугайченко
Т.А., при секретарі Кісіль О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Мала Виска
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист
честі і гідності та стягнення
моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду
із озовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
захист четі і гідності, мотивуючи свої
вимоги тим, що вона працює на посаді
сілького голови Березівської сілької
ради Маловисківського району
Кіровоградської області . За місцем
проживання та роботи характеризується
виключно позитивно. В с.Березівка
проживають відповідачі, з якими у неї
склалися неприязні відносини. На
грунті неприязних відносин
відповідачі ображають її, принижують
гідність та розповсюджують неправдиві
чутки, звинувачують у злочинах , яких
вона не вчиняла. Також відповідачі
пишуть відносно неї заяви та скарги на
адресу прокуратури Маловисківського
району Кіровоградської області,
Генеральної прокуратури,
Маловисківської райдержадміністрації
в яких обвинувачують її у вчинені
протиправних дій. За скаргами
проводяться перевірки, в ході яких вона
вимушена виправдовуватись та доводити
свою невинуватість. Внаслідок
неправомірних дій відповідачів до неї
змінилось відношення колег, ставлення
територіальної громади яку вона
очолює, погіршилися взаємовідносини з
родичами та в сім»ї. В зв»язку з цим
вона переживає моральні страждання,
втратила життєвий спокій та сон. Тому
вимушена звернутись до суду за
захистом своїх прав. До початку
розгляду справи по суті позивач шляхом
подання письмової заяви збільшила
позовні вимоги та просила також
стягнути солідарно з відповідачів 5000
грн моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала та просила
їх задовольнити посилаючись на
обставини викладені в позові. Крім
обставин, зазначених в позовній заяві
позивач пояснила, що відповідачі при
колегах висловлюються на її адресу
образливими словам , говорять що вона
«тупа», «жирує з дипутатами».
Висловлені на її адресу слова
принижують її честь, гідність та ділову
репутацію, оскільки вона є публічною
людиною.

Відповідачі позов не визнали,
пояснили, що звертаючись до
правоохоронних контролюючих органів
та до голови Кіровоградської
райдержадміністації вони лише
реалізовували свої конституційні
права, оскільки на їхні чіслені
звернення ОСОБА_1, як голова
Березівської сільської ради не реагує,
не з»являється на збори жителів села не
надає ніякої інформації з приводу
витрачання бюджетних коштів. Разом з
тим заперечили будь які факти
висловлювання з їхнього боку на адресу
ОСОБА_1 образами та поширення щодо неї
як фізичної особи принизливих чуток.

Представник відповідачів підтримав
позицію свої довірителів, вважає, що
направлення відповідачами заяв на
адресу прокуратури Маловисківського
району Кіровоградської області та на
адресу Генеральної Прокуратури
України є реалізацією особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Заслухавши пояснення сторін,
показання свідків, з'ясувавши
обставини, на які сторонни посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
та оцінивши досліджені докази у
сукупності з іншими матеріалами
справи, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню виходічи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
головою Березівської сілької ради
Маловисківського району
Кіровоградської області, що
підтверджено посвідченням (а.с. 35).
Відповідачі по справі 26.07.2013 року ,
28.08.2013 року та 28.11.2013 року зверталисть
із заявами до Прокуратури
Маловисківського району
Кіровоградської області , до
Генеральної прокуратури України та до
Голови Кіровоградської державної
адміністрації в яких просили
перевірити використання коштів, які
виділялися з бюджету
Березівськоїсілької ради та
скаржилися на дії ОСОБА_1 як голови
Березівськоїсілької ради. За
результатами проведених перевірок
Прокуратурою Маловисківського району
Кіровоградської області на адресу
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надіслано
відповіді від 09.08.2013 року та від 09.10.2013
року , згідно яких підстав для
прокурорського реагування виявлено не
було.

Свідод ОСОБА_5показала, що вона
працює на посаді спеціаліста-діловода
Березівської сілької ради
Маловисківського району
Кіровоградської області , відповідачі
постійно звертаються до сілької ради з
заявами та паралізують роботу своїми
численими зверненнями. На початку літа,
точної дати не пам»ятає чула як хтось
із відповідачів чи ОСОБА_3 чи ОСОБА_4,
достовірно сказати не може, в кабінеті
у ОСОБА_1 обізвав її «тупою» однак
вказати, хто саме висловлювався, не
змога .

Разом з тим суд не приймає до
уваги показання свідка ОСОБА_6 з
приводу того, що від жителів села чула,
що відповідачі серед жителів громади
с.Березівка Маловисківського району
розповсюджують чутки про ОСОБА_1 нібито
вона прогулює та розбазарює кошти, які
надходять до громадської організації
«Майбютнє Березівки», оскільки вона
суду повідомила, що від кого чула ці
чутки та хто саме з відповідачів про це
говорив достовірно сказати не може. При
ній відповідачі образливих слів на
адресу сілького голови не говорили.

Відповідно до статті 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Згідно з приписами частини 2
зазначеної статті сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Доказами, згідно частини 1 статті
57 ЦПК України, є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

У відповідності до частини 3
статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні позивач не
надала суду належних доказів, того що
конкретно хтось із відповідачів
образив її та виражався в її сторону
словами, що порочать її честь та
гідність.

Разом з тим, постановою Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№ 1 »Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» в п.16
роз»яснино, що відповідно до ст. 40
Конституції України усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів , що
зобов»язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у
випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою , в якій
містяться та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного прав, передбаченого
статтею 40 Конституції України, а не
поширення недостовірної інформації.

Враховуючи вищевикладене суд
вважає дії відповідачів щодо
звернення з листами 26.07.2013 року , 28.08.2013
року та 28.11.2013 року до Прокуратури
Маловисківського району
Кіровоградської області , до
Генеральної прокуратури України та до
Голови Кіровоградської державної
адміністрації були правомірними,
оскільки були спрямовані на захист
своїх прав, а відповідно до вимогст. 19
ЦК України особа має право на
самозахист свого цивільного права та
права іншої особи від порушень і
протиправних посягань ,її самозахистом
є застосування особою засобів
протидії, які незаборонені законом та
не суперечать моральним засадам
суспільства. Способи самозахисту мають
відповідати змісту права, що порушено,
характеру дій, якими воно порушено, а
також наслідкам, що спричинені цим
порушенням.

Суд також приймає до уваги, що
позивач у справі є публічною особою, у
зв'язку з чим повинна була бути готовою
до наявності критики з боку
громадськості її особистої поведінки
та висловлювань.

Стосовно вимоги щодо стягнення
моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відшкодування моральної шкоди
можливо у випадках, передбачених
законом за наявності шкоди,
протиправності діяння її заподіювача,
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням та наявності вини
заподіювача шкоди.

Обов'язок відшкодувати моральну
шкоду виникає в разі порушення
законних прав потерпілої особи за
умови, якщо обов'язок з відшкодування
такої шкоди передбачений
законодавством. Крім того, потерпіла
особа має довести наявність шкоди та
причинний зв'язок між шкодою та
протиправним діянням.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» у позовній заяві
про відшкодування моральної шкоди має
бути зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходить,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Протиправного діяння або
бездіяльності відповідачів по
відношенню до позивача в судовому
засіданні суд не встановив, зазначене
не підтверджується також й жодним
матеріалом справи.

Не заслуговують уваги посилання
позивача, що до неї змінилось ставлення
односельчан, колег в колективі в якому
вона працює, оскільки згадане не
знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні.

Також в судовому засіданні
позивач не змогла пояснити чому саме в
неї погіршились взаємини в сім'ї та з
родичами.

Крім цього, моральні страждання
позивача, які виразились у втраті
душевного спокою та сну позивач не
довела, жодного доказу не надала.

В позовній заяві та в судовому
засіданні позивач не вказала
розрахунок моральної шкоди, не
зазначила з яких міркувань вона
виходила, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується,
зазначила, що її моральні страждання
полягають у втраті нормальних життєвих
зв'язків, що потребує додаткових зусиль
для організації життя, обмежившись при
цьому загальними фразами.

Таким чином, з огляду на
вищевикладене, суд вважає позов не
обґрунтованим і таким, що задоволенню
не підлягає в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 28, 34,
40, 64,68 Конституції України, ст.ст. 4-11, 13,
15, 16, 19, 20, 22, 23,275, 277, 280, 297, 299 ЦК України,
ст. 30 Закону України «Про інформацію»,
та ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 83-88, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
захист честі і гідності та стягнення
моральної шкоди - відмовити
повністю.

На рішення суду може бути
подана апеляційна скарга до
Апеляційного суду Кіровоградської
області через Маловисківський
районний суд Кіровоградської області
протягом 10 днів після проголошення
рішення.

Повний текст рішення
виготовлено до 14.01.2014 року.

Суддя
Т.А.Бугайченко