Справа № 345/3026/13-ц
Провадження № 22-ц/779/16/2014
Головуючий у 1 інстанції Гринів Микола
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.

суддів Фединяка
В.Д., Ясеновенко Л.В.

секретаря:
Гавриляк Є.М.

з участю: апелянта
ОСОБА_2, представників відповідача
Гаврилишина М.Б. та Кобзана Р.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2 до Калуської міської
поліклініки про поновлення на роботі
та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу, з апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського
міськрайонного суду від 07 жовтня 2013
року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року з позовом в суд до
Калуської міської поліклініки
звернулась з позовом ОСОБА_2, щоб
постановити рішення про поновлення її
на посаді молодшої медичної сестри
рентгенологічного відділу та
стягнення середнього заробітку за
весь час вимушеного прогулу.

Заявлені вимоги позивачка
обґрунтувала тим, що з 17 липня 1991 року
працювала у відповідача, а з 1 січня 2011
року на посаді молодшої медичної
сестри рентгенологічного відділу .

Наказом головного лікаря від 7 травня
2013 року її звільнено із займаної посади
у зв'язку з скороченням штату
працівників.

Звільнення вважає незаконним через те,
що відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП
України адміністрацією не було
враховано її переважне право на
залишення на роботі перед іншими
працівниками. Зокрема, тривалий
безперервний стаж роботи у
поліклініці, в сім'ї немає інших
працівників із самостійним заробітком.

Під час розгляду справи позивачка
збільшила заявлені вимоги, просила
також визнати неправомірним наказ №57
від 15 березня 2013 року про оголошення
догани.

Рішенням Калуського міськрайонного
суду від 7 жовтня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та постановити нове рішення
про задоволення позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд
першої інстанції постановив рішення із
порушенням норм матеріального та
процесуального права

Суд не з'ясував, чи додержано
роботодавцем норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівників,
доказів про те, що відмовилась від
переведення на іншу роботу та що
адміністрація могла перевести її на
іншу роботу. Апелянт вважає, що
адміністрація поліклініки в кінці
березня 2013 року мала можливість
перевести її на посаду молодшої
медичної сестри, яка звільнилась у
зв'язку з виходом обох працівниць у
декретні відпустки.

Суд не врахував тривалість її роботи у
поліклініці, жодний із працівників не
мав преваг порівняно з нею при
залишенні на роботі, відповідність
порушення трудової дисципліни
оголошеному її стягненню. Вважає, що
дисциплінарне стягнення накладено
спеціально, щоб не мала переваг перед
іншим працівником на залишення на
роботі при звільненні.

При вирішенні спору не враховано, що у
відділі працювало не три, а чотири
молодші медичні сестри і після її
звільнення головним лікарем прийнято
на роботу інших працівників.

Вислухавши апелянта, яка вимоги скарги
підтримала, представників
відповідача, які вимоги скарги не
визнали, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що скаргу слід
відхилити.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
вона звільнена з посади молодшої
медичної сестри рентгенологічного
відділу у зв'язку з скороченням штату
працівників з 7 травня 2013 року та
накладено дисциплінарне стягнення з
додержанням норм встановлених
трудовим законодавством.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, у
випадку змін в організації виробництва
і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників;
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом.

Згідно наказу №47-К від 07 травня 2013 року
ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв'язку із
скороченням штату працівників за п. 1
ст. 40 КЗпП і цього ж дня складено акт про
відмову позивача від ознайомлення з
наказом.

Згідно роз'яснення Пленум ВСУ у п.19
постанови «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 6 листопада
1992 року №9, розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40
КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Наказом №53 від 26 лютого 2013 року про
скорочення штату та чисельності
працівників, проведено скорочення
штатів та чисельності працівників
Калуської міської поліклініки з 06
травня 2013 року: 1 посаду молодшої
медичної сестри терапевтичного
відділу, 2 посади молодшої медичної
сестри рентгенологічного відділу, 0,5
посади молодшої медичної сестри
фізіотерапевтичного відділу, 1 посада
сестри медичного неврологічного
кабінету, 1 посаду медичного
реєстратора. Видача наказу
обґрунтована розпорядженням міського
голови щодо упорядкування мережі
бюджетних установ, які фінансуються за
рахунок коштів міського бюджету та
наказом Калуської центральної
районної лікарні «Про затвердження
заходів щодо реформування галузі
охорони здоров'я Калущини у 2013 році».

Факт скорочення штату працівників
підтверджується також копіями
штатного розпису поліклініки а.с. 32 та
71, затвердженого на 7 травня 2013 року,
згідно якого в порівнянні з штатним
розписом на 1 січня 2013 року передбачено
не 3, а 1 посада молодшої медичної сестри
рентгенологічного відділу.

ОСОБА_2 звільнена з посади за згодою
профспілкового комітету міської
поліклініки від 13 березня 2013 року, яке
підтверджено протоколом №11 засідання
профспілкового комітету від 03 грудня
2013 року.

Відповідно до ст. 42 КЗпП при скороченні
чисельності та штату працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, переважне право на
залишення на роботі надається
працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При звільненні ОСОБА_2 адміністрацією
поліклініки у першу чергу відповідно
до вимог зазначеної норми
з'ясовувалося питання щодо
кваліфікації і продуктивності праці,
тому залишили на роботі іншого
працівника. Переваги, про які зазначає
апелянт, враховуються тільки при
рівних умовах продуктивності праці і
кваліфікації.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Апелянт необґрунтовано вважає, що в
кінці березня 2013 року адміністрація
поліклініки мала можливість перевести
її на посаду молодшої медичної сестри,
яка звільнилась у зв'язку з виходом
обох працівниць у декретні відпустки, у
рентгенологічному відділі працювало
не три, а чотири молодші медичні сестри
із якими повинні були враховуватись
переваги при звільненні, а
дисциплінарне стягнення накладено без
врахування тяжкості проступку та з
метою звільнення за скороченням
чисельності і штату працівників, після
її звільнення головним лікарем
прийнято на роботу інших працівників.

Відповідно до довідки Калуської
міської поліклініки від 03 січня 2014
року, молодші медичні сестри, на посаду
яких могла бути переведена ОСОБА_2 до
часу звільнення, перебували на листку
непрацездатності у зв'язку із
вагітністю і пологами, а у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення
трирічного віку знаходились
відповідно обоє з 13 серпня та 09 грудня
2013 року. Тобто, до часу звільнення
ОСОБА_2 посади молодших медичних
сестер, на які вона могла бути
переведена, не були вільними і
адміністрація поліклініки не мала
змоги перевести її на ці посади у
зв'язку із скороченістю чисельності і
штату працівників.

Відповідно до ст. 147 КЗпП за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано тільки такі заходи
стягнення: догана або звільнення.

Наказом від 15 березня 2013 року ОСОБА_2 за
порушення трудової дисципліни
оголошено догану, тому відсутні
підстави вважати, що адміністрацією не
враховано вид накладеного стягнення за
порушення трудової дисципліни.
Відповідно до обставин справи ОСОБА_2
факту порушення трудової дисципліни не
заперечує. А згідно її посадових
обов'язків і завдань забезпечує
задовільний санітарний стан робочого
приміщення у відповідності до існуючих
вимог.

Апелянт необґрунтовано вважає, що
накладення дисциплінарного стягнення
стало підставою для її звільнення з
роботи, оскільки її звільнення
адміністрація поліклініки у першу
чергу пов'язувала із залишенням на
роботі працівника із більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до копії трудової книжки на
а.с. 87-88 ОСОБА_5 працює на посаді
молодшої медичної сестри
рентгенівської комп'ютерної
томографії рентгенологічного відділу,
як і визначено штатними розписами.
Зазначена посада згідно наказу не
скорочувалась, тому не можуть бути
взяті до уваги доводи апелянта, що при
вирішенні питання про скорочення
необхідно було брати до уваги
зазначену посаду для з'ясування
питання про переважне право на
залишення на роботі.

Позивачем не доведено обставин, що при
повторному прийнятті на роботу
адміністрацією поліклініки
працівників вона зверталася про
працевлаштування, тому не має підстав
вважати, що адміністрацією порушено
норми трудового законодавства при
видачі наказу про її звільнення 07
травня 2013 року.

Позивач не подала суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог, звільнення
проведено з додержанням норм права,
тому суд першої інстанції правильно
відмовив в задоволенні позову.

При вирішенні позовних вимог судом
правильно визначено характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 313- 315 ЦПК України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного
суду від 7 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Р.Й. Матківський

Судді: В.Д. Фединяк

Л.В. Ясеновенко