Провадження № 2/742/632/14
унікальний № 742/1736/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської
області в складі: головуючого - судді
Кантур А.М.при секретарі Геєць
О.О,розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Прилуки справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування квартири недійсним,

В С Т
А Н О В И В :

Позивачці ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1,на
праві приватної власності належала
1-кімнатна кв.АДРЕСА_1,загальною та
житловою площею 31,0м2 та 16,4м2, вартістю
32750,0грн.,яку вона подарувала
відповідачу ОСОБА_2за договором,
посвідченим 12.11. 2010 року приватним
нотаріусом Прилуцького міського
нотаріального округу Чернігівської
області ОСОБА_3(а.с.5, 6,21,30-31).

Як зазначає в позовній заяві ОСОБА_1,у
зв'язку зі своїм похилим віком,
хворобливим станом та самотністю вона
(рідних синів чи дочок не має,з 2006р.
перебуває на диспансерному обліку з
приводу ішемічної хвороби
серця,атеросклеротичного
кардіосклерозу з гіпертонією та
дисциркуля торною енцефалопатією 2
ст.,а.с.24)потребувала сторонньої
допомоги,чому періодично складала
заповіти на своїх родичів,і після свого
тривалого лікування на чергове
прохання свого племінника-відповідача
ОСОБА_2,який проживає у своїй
квартиріАДРЕСА_3 сусіднього будинку
АДРЕСА_3 та запевнював у забезпеченні
належного догляду за нею і наданні їй
всебічної допомоги, 12.11.2010р.помилково
подарувала йому свою кв.АДРЕСА_1
замість укладення з ним договору
довічного утримання.

Мотивуючи тим, що внаслідок своєї
помилки щодо змісту правочину і
безпорадного стану (похилого віку та
хворобливості) вона безоплатно
передала відповідачу єдине своє житло,
зі своєї пенсії продовжує сплачувати
комунальні платежі та проводити
поточні ремонти в спірній кв.АДРЕСА_1, з
якої той погрожує виселити її
найближчим часом і жодним чином не
опікується нею,позивачка просить суд
визнати недійсним зазначений договір
дарування нею цієї оселі.

В судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали позовні
вимоги,які по суті визнав

відповідач без спростування наведених
нею підстав для того і без деталізації
наданої ним допомоги позивачці за весь
період дії оспорюваного договору,чому
суд вважає необхідним задовольнити
цей позов з вищенаведених і таких
підстав.

Зокрема,в судовому засіданні свідки
ОСОБА_4та ОСОБА_5підтвердили той факт,що
приблизно з 2006-2007р.р.у зв»язку з
ішемічною хворобою серця,гіпертонією
та іншими серцевими хворобами
позивачка ОСОБА_1по кілька разів на рік
перебуває на стаціонарному лікуванні,а
вони (відповідно невістка її покійного
сина та сусідка-лікар)систематично
здійснювали за нею сторонній
догляд,придбавали для неї продукти
харчування й ліки,міряли артеріальний
тиск,викликали швидку меддопомогу,що
вона за свої кошти сплачує комунальні
платежі за спірну кв.АДРЕСА_1,проводить
поточні ремонти в ній,а тому,почувши
від неї (в жовтні-листопаді 2013р.) про
ухилення від виконання взятих на себе
таких зобов'язань відповідачем з часу
дарування йому спірної квартири та
впевнившися в тому,така не була
предметом договору довічного
утримання, порадили позивачці
звернутися з даним позовом.

Наявність у нього зазначених
обов'язків перед позивачкою по такому
договору не заперечував у суді й
відповідач,а їх невиконання пояснив
непередбачуваністю для себе,своєю
зайнятістю по роботі та в побуті,і тому
дійсно 10.05.2014р.передав позивачці
оригінал цього договору та витяг про
держреєстрацію за ним права власності
на згадану кв.АДРЕСА_1 в надії на її
відмову від цього позову.

Позивачка підтвердила такі
твердження відповідача,і за її
клопотанням приєднані до справи обидва
згадані документи,але за даних
обставин необхідно погодитися з
представником позивачки про те,що
повне визнання позову є підставою для
його задоволення,а не для закриття
провадження по цій справі.

Згідно ст.ст.717ч.1,719ч.2,744,745 ЦК України
за договором дарування одна сторона
(дарувальник-ОСОБА_1) передає другій
стороні (обдарованому ОСОБА_2)
безоплатно майно(дарунок) у власність,
а за договором довічного утримання
(догляду) одна сторона(відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме або
рухоме майно,яке має значну
цінність,взамін чого набувач
зобов'язується забезпечувати
відчужувача утриманням та(або)
доглядом довічно, що об'єктивно і є
відмінним між цими договорами, але
кожен з них підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

Отже, у зв'язку з тяжкою життєвою
ситуацією для позивачки ОСОБА_1(її
безрідністю, похилим віком, хронічним
хворобливим станом),запевненнями
відповідача-племінника в наданні
необхідної допомоги ним по її
матеріальному утриманню та
сторонньому догляді за нею,вона
12.11.2010р.по нотаріусу безоплатно
передала у його власність своє єдине
житло - спірну кв.АДРЕСА_1, маючи на
увазі укладення між ними договору
довічного утримання, тобто уклала цей
договір внаслідок помилки щодо змісту
та юридичної природи правочину, прав
та обов'язків кожної сторони в ньому,
чим і скористався відповідач.

За даних обставин та за змістом
ст.229 ЦК України суд вважає доведеним
позивачкою,що при вчиненні нею
оспореного правочину вона помилилася
щодо обставин,які мають істотне
значення,і такий правочин має бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов»язків
сторін,таких властивостей і якостей
речі,які значно знижують її
цінність/можливість використання за
цільовим призначенням. Відповідно до
п.19 постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» обставини,щодо
яких помилилася сторона правочину(ст.229
ЦК),мають існувати саме на момент
вчинення правочину;особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,що
така помилка дійсно мала місце, а також
що вона має істотне
значення.Відповідно до ч.1ст.216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, а тому необхідно
спірну кв.АДРЕСА_1 залишати у власності
позивачки,зняти з неї державну
реєстрацію за відповідачем та
арешт,накладений судом в порядку
забезпечення позову.

Відсутність заяви відповідача про
застосування спливу 3-річного строку
позовної давності дає суду право не
досліджувати поважності причин
пропуску такої давності та
застосування наслідків її спливу
відповідно до ст.ст.256-256,267 ЦК України.

На підставі наведеного,керуючись
ст.ст.209,212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Даний позов - з а д о в і л ь н и т и .

Посвідчений приватним нотаріусом
Прилуцького міського нотаріального
округу Чернігівської області ОСОБА_3 12
листопада 2010 року договір,за яким
ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_1, - визнати недійсним,та
скасувати державну реєстрацію цієї
квартири за ОСОБА_2.

Арешт,накладений в порядку
забезпечення позову ухвалою судді
Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області на квартиру
АДРЕСА_1, - зняти за минуванням потреби.

На рішення протягом 10 днів з дня його
проголошення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного
суду Чернігівської області через
Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя
(підпис) А.Кантур

Суддя
А.Кантур