Справа № 725/7456/13-ц
УХВАЛА

08.01.2014 року Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці Піхало Н. В.,
розглянувши заяву ПАТ “ВТБ Банк” про
забезпечення позову в справі за
позовом ПАТ “ВТБ Банк” до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач ПАТ “ВТБ
Банк” звернувся до Першотравневого
районного суду м. Чернівці з позовом до
відповідача ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості.

Ухвалою суду від 08.01.2014 року по
вищевказаній справі відкрито
провадження та справу призначено до
судового розгляду.

Разом із позовною заявою позивач подав
заяву про забезпечення позову, в якій
вказав що відповідач ухиляється від
виконання взятих на себе зобов’язань
за кредитним договором, та просив
накласти арешт на майно, що належить
ОСОБА_1 в межах заявленої суми позовних
вимог у розмірі 109168 грн. 64 коп. та
судових витрат у розмірі 1091,69 грн. та
114,70 грн., оскільки невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Дослідивши частково матеріали
позовної заяви, пересвідчившись, що між
сторонами дійсно виник спір,
з’ясувавши обсяг позовних вимог та
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
позивач, суд вважає, що заява
представника позивача про
забезпечення позову задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом види забезпечення позову.

Згідно із ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України
передбачено, що види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими вимогами.

Разом з тим, як убачається зі
місту позовних вимог, позивач просить
стягнути з відповідача суму боргу за
договором кредиту в розмірі 109168 грн. 64
коп. та судові витрати.

При цьому, суд вважає, що вимога
позивача про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на усе майно
боржника (рухоме та нерухоме),
унеможливлює визначення співмірності
заявленого виду забезпечення позову із
заявленими позовними вимогами. Крім
того, заявником у поданій заяві не
вказано з посиланнями на докази
відомості щодо належності боржнику
певного майна, на яке необхідно
накласти арешт.

Таким чином, суд робить висновок, що
позивачем не виконано вимоги
ст.ст. 151-152 ЦПК України, а тому відмовляє
у задоволенні заяви ПАТ “ВТБ Банк” про
вжиття заходів забезпечення позову
шляхом накладення арешту на майно, що
належить ОСОБА_1 в межах заявленої суми
позовних вимог у розмірі 109168 грн. 64 коп.
та судових витрат у розмірі 1091,69 грн. та
114,70 грн.

Також, представником позивача
всупереч вимогам ч. 2 ст.151 ЦПК України
не надано доказів можливого ухиляння
відповідача від виконання судового
рішення, що призведе до утруднення чи
зробить неможливим виконання судового
рішення в майбутньому.

Керуючись ст. 151-153 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника
ПАТ “ВТБ Банк” про забезпечення
позову у справі за позовом ПАТ “ВТБ
Банк” до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості відмовити.

Копію ухвали направити представнику
ПАТ “ВТБ Банк” для відома.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області через
Першотравневий районний суд м.
Чернівці шляхом подачі апеляційної
скарги в п'ятиденний строк з дня її
проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду
м.Чернівці
ОСОБА_2