Ухвала

іменем україни

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Володимирський» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Володимирський»,
треті особи: акціонерний комерційний
банк «Європейський», приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання недійсними договорів, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 11 червня 2013 року, додаткове
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 05 вересня 2013 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Володимирський» (далі - ПАТ «КБ
«Володимирський») звернулося до суду з
указаним позовом. В обґрунтування
вимог позивач зазначав, що 16 серпня 2007
року між акціонерним комерційним
банком «Європейський» (далі - АКБ
«Європейський») та ОСОБА_3 укладено
договір № К/017/2009, відповідно до умов
якого позичальник (ОСОБА_3.) отримав
кредит у вигляді кредитної лінії з
правом відновлення в сумі 30 000 доларів
США строком до 15 серпня 2011 року. В той же
день з метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
АКБ «Європейський» та ОСОБА_3 укладено
договір іпотеки, згідно з умовами якого
останній надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.
Додатковими угодами, укладеними між
зазначеними вище сторонами 02 червня 2008
року, кредитну лінію збільшено до
50 000 доларів США та внесено зміни в
іпотечний договір. 07 жовтня 2008
року укладено додатковий договір № 3,
відповідно до умов якого
вищезазначений кредитний договір
викладено у новій редакції та з
01 листопада 2008 року процентна ставка
за користування кредитними коштами
встановлена в розмірі 19 % річних. У
порушення умов договору ОСОБА_3 свої
зобов'язання належним чином не виконав,
у зв'язку з чим станом на 11 жовтня 2013
року виникла заборгованість у розмірі
60 938 доларів 35 центів США, що
еквівалентно 485 904 грн 12 коп. 19
серпня 2009 року між АКБ «Європейський»
та ПАТ «КБ
«Володимирський» укладено договір про
відступлення права вимоги за
кредитними договорами, відповідно до
умов якого відбулася зміна кредитора
за договором від 16 серпня 2007 року №
К/017/2009 з АКБ
«Європейський» на ПАТ «КБ
«Володимирський». В подальшому на
підставі договору від 22 жовтня 2010 року
відбулася зміна іпотекодержателя за
іпотечним договором від 16 серпня 2007
року. Посилаючись на викладене, позивач
просив у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на квартиру
АДРЕСА_1

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому
просив суд припинити правовідносини
між ним та ПАТ «КБ
«Володимирський» за кредитним
договором від 16 серпня 2007 року №
К/017/2009, укладеним між ним та АКБ
«Європейський»; визнати недійсним з
моменту укладення нотаріально
посвідчений договір між АКБ
«Європейський» та ПАТ «КБ
«Володимирський» від 22 жовтня
2010 року про заміну іпотекодержателя за
іпотечним договором від 16
серпня 2007 року, який було укладено між
ним та АКБ «Європейський»; визнати
припиненою іпотеку між ним та ПАТ «КБ
«Володимирський» за договором між АКБ
«Європейський» та ПАТ «КБ
«Володимирський» від 22 жовтня 2010
року про заміну іпотекодержателя;
виключити відповідний реєстровий
запис з Державного реєстру іпотек;
виключити з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
реєстровий запис від 16 серпня 2007 року №
5499556. Зазначав, що ПАТ «КБ
«Володимирський» не може бути новим
кредитором за вказаним кредитним
договором і не може мати права вимоги,
оскільки договір відступлення від 19
серпня 2009 року не набрав чинності на
підставі п. п. 4.1, 1.5 цього
договору.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 11 червня 2013 року
позов ПАТ «КБ «Володимирський»
задоволено. В рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором від 16 серпня 2007 року
перед ПАТ КБ «Володимирський» у
розмірі 485 904 грн 12 коп. звернуто
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1 Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 05 вересня
2013 року в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 27 січня
2014 року рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від
11 червня 2013 року змінено. Визначено
спосіб реалізації предмета
іпотеки - квартири АДРЕСА_1 шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною предмета іпотеки
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій. В іншій
частині рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 11 червня
2013 року залишено без змін. Додаткове
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 05 вересня 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує
питання про скасування рішення суду
першої інстанції, додаткового рішення
суду першої інстанції та ухвали
апеляційного суду, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, і просить ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні первісного позову
відмовити, вимоги зустрічного позову
задовольнити.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення повністю не
відповідають.

Судами встановлено, що 16 серпня 2007 року
між АКБ
«Європейський» та ОСОБА_3 укладено
договір № К/017/2009, відповідно до умов
якого останній отримав кредит у
вигляді кредитної лінії з правом
відновлення у розмірі 30 000 доларів США з
кінцевим терміном повернення - 15 серпня
2011 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором в той же день
між АКБ «Європейський» та ОСОБА_3
укладено договір іпотеки, згідно з
умовами якого останній надав в іпотеку
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1

Додатковими угодами від 02 червня 2008
року, укладеними між зазначеними вище
сторонами, збільшено кредитну лінію до
50 000 доларів США та внесено зміни у
вказаний іпотечний договір.

07 жовтня 2008 року між АКБ «Європейський»
та ОСОБА_3 укладено додатковий договір
№ 3, відповідно до умов якого
зазначений кредитний договір № К/017/2009
викладено у новій редакції, та з
01 листопада 2008 року процентна
ставка за користування кредитними
коштами встановлена у розмірі 19 %
річних.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 належним
чином зобов'язання за кредитним
договором не виконав, станом на 13
жовтня 2011 року виникла заборгованість
у розмірі 60 938 доларів 35 центів США, що
еквівалентно 485 904 грн 12 коп., з якої: 20 747
доларів 02 центи США, що еквівалентно 165
430 грн 51 коп., - заборгованість за
кредитом, 9 403 долари 93 центи США, що
еквівалентно 74 984 грн 12 коп., -
заборгованість за відсотками, 30 787
доларів 40 центів США, що еквівалентно 245
489 грн 49 коп., - пеня.

19 серпня 2009 року між АКБ «Європейський»
та ПАТ «КБ
«Володимирський» укладено договір про
відступлення права вимоги за
кредитними договорами, відповідно до
умов якого відбулася зміна кредитора
за кредитним договором від 16 серпня 2007
року № К/017/2009 з АКБ
«Європейський» на ПАТ «КБ
«Володимирський». У подальшому, на
підставі договору від 22 жовтня 2010 року
відбулася також зміна
іпотекодержателя за іпотечним
договором від 16 серпня 2007 року.

Задовольняючи позов ПАТ «КБ
«Володимирський», суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що внаслідок порушення
відповідачем умов кредитного договору
утворилася заборгованість перед
позивачем, а тому банк має право
задовольнити свої вимоги за рахунок
звернення стягнення на предмет
іпотеки, врахувавши наданий банком
розрахунок кредитної заборгованості.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову, суди виходили із
необґрунтованості позовних вимог.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна з огляду на
таке.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, а відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
передбачені Законом України «Про
іпотеку».

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3
зазначав, що ПАТ «КБ
«Володимирський» не може бути новим
кредитором за договором від 16 серпня 2007
року № К/017/2009, оскільки договір про
відступлення прав вимоги
(купівлі-продажу боргових зобов'язань)
за кредитними договорами, укладений 19
серпня 2009 року між АКБ
«Європейський» та ПАТ КБ
«Володимирський», не набрав чинності
на підставі п. п. 1.5, 4.1 цього договору.

Як вбачається із п. 1.5 зазначеного вище
договору про відступлення прав вимоги,
первісний кредитор повідомляє нового
кредитора, що майнові права, які
передаються, знаходяться під
податковою заставою та обтяжені
вимогами органів державної виконавчої
служби (згідно з витягом з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна).

Відповідно до п. 4.1 цього договору,
останній набирає чинності з моменту
зняття податкової застави, а також
інших заборон та обтяжень щодо
відчуження рухомого майна первісного
кредитора шляхом вилучення
відповідних записів з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна,
зазначених у п. 1.5 цього договору, і діє
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за ним.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 91 Закону України
«Про банки і банківську діяльність» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) з дня прийняття
рішення про відкликання банківської
ліцензії та призначення ліквідатора
скасовуються арешт, накладений на
майно (в тому числі на власні кошти
банку на його рахунках) банку, чи інші
обмеження щодо розпорядження його
майном. Накладення нових арештів або
інших обмежень щодо розпорядження
майном банкрута не допускається.

Відповідно до п. 24 Порядку ведення
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 05 липня
2004 року № 830, відомості про припинення
обтяження реєструються на підставі
заяви обтяжувача чи уповноваженої ним
особи. Обтяжувач має право в будь-який
час подати заяву про припинення
обтяження і виключення запису з
Реєстру.

Дійшовши висновку, що податкова
застава, а також інші заборони та
обтяження щодо відчуження рухомого
майна первісного кредитора є
припиненими з 19 серпня 2009 року в зв'язку
з прийняттям правлінням Національного
Банку України постанови № 489 про
відкликання банківської ліцензії АКБ
«Європейський», суди не перевірили, чи
відбулося звільнення активів, які
належать АКБ «Європейський», з-під
арештів, заборон, обтяжень та інших
обмежень щодо розпорядження майном
шляхом, зокрема скасування вказаних
обтяжень із виключенням відповідних
записів з Державного реєстру про
обтяження рухомого майна.

Від з'ясування зазначених вище
обставин залежить висновок, чи набрав
чинності договір про відступлення
права вимоги за кредитними договорами
від 19 серпня 2009 року, та чи має ПАТ «КБ
«Володимирський» право вимоги до
ОСОБА_3 щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення судом процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 11 червня 2013 року,
додаткове рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 05 вересня
2013 року та рішення апеляційного суду
Харківської області від 27 січня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К. Парінова