Справа № 359/1149/13-ц Головуючий у І
інстанції Ткаченко Д.В.Провадження №
22-ц/780/228/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 4
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А..

суддів: Ігнатченко Н.В., Малорода О.І.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 6 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання права власності
на 12 частину будівельних матеріалів
і конструктивних елементів
незавершеного будівництвом житлового
будинку.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И
Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулась з
вказаним позовом в суд та просила
визнати за нею право власності на 12
частину будівельних матеріалів і
конструктивних елементів
незавершеного будівництвом житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовала тим, що
за час сумісного проживання у шлюбі
із відповідачем з 11 серпня 2006 року
вони за спільні кошти побудували
вказаний житловий будинок загальною
площею 281,6 кв.метрів житловою площею
107,9 кв.метрів, проте на даний час він
не введений в експлуатацію і право
власності на нього не зареєстроване.
Посилалась також на те, що
будівництво проводилось на земельній
ділянці, виділеній на ім.'я ОСОБА_1,
будівельний, технічний паспорт
видані також на ім.'я відповідача,
який не бажає реєструвати право
власності на збудований житловий
будинок, а тому в порядку поділу
майна подружжя за вказаних обставин
просила визнати її власником 12
частини будівельних матеріалів і
конструктивних елементів,
використаних при будівництві
вказаного житлового будинку.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 6 листопада 2013 року позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 частину будівельних матеріалів
і конструктивних елементів, які були
використані у процесі будівництва
житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у позові відмовити,
посилаючись на порушення норм
процесуального права і неправильне
застосування норм матеріального
права.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
відповідач стверджує, що суд вийшов
за межі позовних вимог, так як
позивачем вимоги про поділ майна
подружжя не заявлені.

Крім цього, апелянтом зазначається
про те, що для вирішення питань про
вид, кількість та вартість
будівельних матеріалів за
клопотанням позивача судом була
призначена будівельна експертиза,
яка не проведена по вині позивача і
суд ухвалив рішення без вирішення
вказаних питань.

Також апелянт вказує на те, що
позивачем не надано доказів про те,
які матеріали були використані при
будівництві будинку.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги
із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд виходив із того, що за
час сумісного проживання сторін у
зареєстрованому шлюбі на земельній
ділянці, яка належала ОСОБА_1 в
АДРЕСА_1 побудовано житловий будинок
загальною площею 281,6 кв.метрів
житловою площею 107,9 кв.метрів, який на
час вирішення спору не прийнятий в
експлуатацію та не здійснено
державну реєстрацію права власності
на вказаний будинок, а тому з
врахуванням вимог Сімейного кодексу
України і Цивільного кодексу України
позов про визнання за позивачем
права власності на 12 частину
будівельних матеріалів і
конструктивних елементів, які були
використані у процесі будівництва
житлового будинку, є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується із
такими висновками, так як вони
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Відповідно до ст..331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі.

2. Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

3. До завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Згідно із ст..ст.60, 61 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

2. Вважається, що кожна річ, набута за
час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 проживали в
зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2006
року по 14 травня 2013 року.

За час проживання у зареєстрованому
шлюбі на земельній ділянці площею
0,1503га, розташованій в АДРЕСА_1 із
цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, належній на праві власності
ОСОБА_1 на підставі державного акту,
виданого 16 грудня 2011 року, сторонами
було побудовано житловий будинок із
господарськими будівлями та
спорудами.

Як вбачається із технічного паспорту
на індивідуальний житловий будинок,
виготовленого станом на 11.09.2012 року
власником будинкуАДРЕСА_1 зазначено
ОСОБА_1 В характеристиці будинку
вказано, що він збудований в 2012році,
інвентаризаційна вартість будинку і
господарських споруд становить
908351грн., загальна площа будинку
складає 281,6 кв.метрів, житлова площа -
107,9 кв.метрів (а.с.6-9).

На час вирішення спору будинок в
експлуатацію не зданий, державна
реєстрація права власності не
проведена, а отже вказаний будинок
за змістом ст.331 ЦК України є
незавершений будівництвом і особи,
які його збудували є власниками
матеріалів, обладнання, які були
використані при його будівництві.

В запереченнях на позов відповідачем
визнано ту обставину, що спірний
житловий будинок побудовано за
спільні кошти сторін за час
перебування у зареєстрованому шлюбі
(а.с.23), а тому відповідно до ч.1 ст.61
ЦПК України вказана обставина не
підлягає доказуванню.

Згідно із роз'ясненнями, наданими в
ч.3 п.4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 «Про практику
застосування судами законодавства,
що регулює право приватної власності
громадян на житловий будинок» від
4.10.1991 року при неможливості поділу
незакінченого будівництвом будинку
суд може визнати право за цими особами
на будівельні матеріали і
конструктивні елементи будинку або з
врахуванням конкретних обставин
залишити його одній із сторін, а іншій
присудити грошову компенсацію.

Встановивши вказані обставини
справи, з врахуванням доказів сторін
на підтвердження - заперечення позову,
суд прийшов до вірного висновку про
те, що будівельні матеріали і
конструктивні елементи, використані
при будівництві житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 відповідно до ст.60
Сімейного кодексу України є спільною
сумісною власністю подружжя.

Оскільки згідно ст.ст.69,70 Сімейного
кодексу України частки сторін про
поділі майна є рівними, в межах
заявлених позовних вимог, суд
обґрунтовано визнав за позивачем
право власності на 1/2 частину
будівельних матеріалів і
конструктивних елементів, які були
використані у процесі будівництва
незавершеного будівництвом
житлового будинку.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, передбачених законом підстав
для його скасування при апеляційному
розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем вимоги про поділ майна
подружжя не заявлялись, позивачем
обрано невірний спосіб захисту і суд
вийшов за межі позовних вимог є
необґрунтованими.

Як вбачається із позовної заяви
позивачем заявлено вимоги про
визнання за нею право власності на 12
частину будівельних матеріалів,
використаних при будівництві
будинку, проведеного у
зареєстрованому шлюбі. В
обґрунтування позовних вимог
позивачем однією із правових
підстав позову вказано, що це
майно набуте за час сумісного
проживання сторін у шлюбі та
містяться посилання на положення
ст.ст.331, 355, 368, 269, 392 Цивільного кодексу
України та ст.ст.60, 63,70,71 Сімейного
кодексу України.

Право вибору способу порушеного
права належить позивачеві і обраний
ним спосіб захисту не суперечить
вимогам ст.16 Цивільного кодексу
України.

Інші доводи апеляційної скарги на те,
що судом не враховано роз'яснень,
наданих в листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цимвільних і кримінальних
справ від 28.01.2013 року «Про практику
застосування судами законодавства
під час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав», а саме в рішенні не
зазначено які саме матеріали та
обладнання використані при
будівництві будинку і для вирішення
вказаного питання судом призначалась
судова експертиза, яка не була
проведена по вині позивача не
заслуговують на увагу із таких
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи
судова будівельно-технічна
експертиза не проведена в зв'язку з
тим, що експерт повернув матеріали
справи і надіслав повідомлення про
неможливість надання висновку в
зв'язку з тим, що йому не надано
робочий проект на будівництво,
проектно-кошторисну документацію,
договори на виконання робіт та інші
документи (а.с.59-60).

З пояснень позивача такі документи
у неї відсутні, оскільки вся
документація на будівництво
оформлялась на ім.'я ОСОБА_1

Вирішення спору без висновку
експертизи не є порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи
відповідно до ст.309 ЦПК України.

Та обставина, що в рішенні суду не
зазначено які саме матеріали та
обладнання використані при
будівництві будинку не може бути
підставою для скасування рішення
суду, оскільки позивачем заявлено
вимоги про визнання за ним права
власності на 12 частину будівельних
матеріалів.

Як вбачається із технічного паспорту
(а.с.9) в ньому зазначено найменування
будівельних матеріалів, використаних
при будівництві будинку та
господарських споруд.

Доводи апелянта на те, що позивачем
не доведено, які будівельні
матеріали використані при
будівництві житлового будинку не
заслуговують на увагу, оскільки
судом першої інстанції із
технічного паспорту встановлено
найменування основних будівельних
матеріалів, використаних при
будівництві.

Інші доводи апеляційної скарги про
порушення норм процесуального права
і неправильне застосування норм
матеріального права є
необґрунтованими, не спростовують
висновків суду та не впливають на
законність рішення суду.

Керуючись ст. ст. 308,315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 6 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: