Справа №784/93/14 03.07.2014 03.07.2014 03.07.2014
Провадження №22-ц/784/1757/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у першій інстанції
апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Яценко Л.В.,

за участю представника
відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 17 квітня 2014 року

за позовом

публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк»( далі - ПАТ „Укрсоцбанк")
до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т
А Н О В И Л А

14 жовтня 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк»
(далі - Банк) звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором.

Позивач зазначав, що 06 вересня 2006
року між АКБ «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладено
договір кредиту №640/518-К518, згідно
якого Банк надав відповідачу кредит в
розмірі 69 300 доларів США зі сплатою 13 %
річних на строк до 05 вересня 2021 року.

В забезпечення виконання
зобов'язань за даним договором того ж
дня між Банком та ОСОБА_4 було укладено
договір поруки № 640/518-П518, за умовами
якого остання взяла на себе
зобов'язання щодо повернення кредиту,
сплати відсотків за користування
кредитом та комісії.

Між тим, відповідачі взяті на себе
зобов'язання по поверненню кредитних
коштів належним чином не виконали,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яка станом на 26 вересня 2013 року
становить 998 731 грн.28 коп., з яких 65 020.55
доларів США, що по курсу НБУ становить
519 709 грн.26 коп. - заборгованості за
кредитом, 52 809.65 доларів США, що за
курсом НБУ становить 422 107 грн.50 коп.
заборгованість за відсотками та 7120.55
доларів США, що за курсом НБУ становить
56 914 грн.52 коп. - пеня за несвоєчасне
повернення відсотків.

Посилаючись на викладене, Банк
просив стягнути з відповідачів в
солідарному порядку 998 731 грн.28 коп.
заборгованості за кредитним договором
та судові витрати.

У лютому 2014 року ОСОБА_4
звернулася до суду з зустрічним
позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_5 про
визнання договору іпотеки недійсним.

Ухвалою цього ж суду від 10 лютого 2014
року зазначені позови об'єднано в одне
провадження.

А ухвалою суду від 17 квітня 2014
року за заявою ОСОБА_4 даний позов
залишено без розгляду.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 17 квітня 2014 року
позов задоволено. Постановлено
стягнути у солідарному порядку з
ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» 998 731 грн.28 коп.
заборгованості за кредитним договором
та по 1720 грн. 50 коп. з кожного судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просила рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову Банку.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника відповідача,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 06 вересня 2006 року
між АКБ «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладено
договір кредиту №640/518-К518, згідно
якого Банк надав відповідачу кредит в
розмірі 69 300 доларів США зі сплатою 13 %
річних на строк до 05 вересня 2021 року (
а.с.9-13).

Пунктами 1.1, п.2.4.1 цього договору
визначено порядок погашення кредиту:

- суми основної заборгованості з
жовтня 2006 року по вересень 2021 року
щомісяця до 10 числа по 385 доларів США;

- сплата процентів у валюті кредиту
на відповідний рахунок Банку не
пізніше 10 числа місяця наступного за
тим, в якому нараховані проценти.

Відповідальність сторін за
невиконання зобов'язань передбачена
ст. 4 цього Договору.

В забезпечення виконання
зобов'язань за даним кредитним
договором, того ж дня між Банком та
ОСОБА_4 було укладено:

- договір поруки № 640/518-П518, за умовами
якого остання взяла на себе
зобов'язання солідарно відповідати за
невиконання позичальником зобов'язань
щодо повернення кредиту, сплати
відсотків за користування кредитом,
комісії з кінцевим терміном погашення
заборгованості по кредиту до 05 вересня
2021 року;

- іпотечний договір, за умовами якого
остання передала в іпотеку належне їй
на прав власності нерухоме майно, а
саме: домоволодіння, яке складається
із двох житлових будинків та
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2008 року,
яке ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 02 лютого 2009
року залишено без змін, в рахунок
заборгованості за вищевказаним
кредитним договором ( станом на 21
серпня 2008 року) у розмірі 409 435 грн.57
коп. звернуто стягнення на вищевказане
нерухоме майно ( а.с. 59-62).

Рішення набрало чинності, але до
цього часу не виконано.

Позивач виконав свої зобов'язання,
а відповідач свої зобов'язання за
договором належним чином не виконував,
у зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яка станом на 26 вересня
2013 року становить 998
731 грн.28 коп. з яких:

- 65 020.55 доларів США, що по курсу НБУ
становить 519 709 грн.26 коп. -
заборгованості за кредитом;

- 52 809.65 доларів США, що за курсом НБУ
становить 422 107 грн.50 коп.
заборгованість за відсотками, зокрема:
відсотки на строкову заборгованість -
12 394. 28 доларів США за період 06 вересня
2006 року по 05 лютого 2008 року та відсотки
на прострочену заборгованість - 40415.37
доларів США за період з 13 листопада 2006
року по 25 вересня 2013 року;

- 7120.55 доларів США, що за курсом НБУ
становить 56 914 грн.52 коп. - пеня за
несвоєчасне повернення відсотків.

Таким чином висновок суду першої
інстанції про неналежне виконання
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кредитного
зобов'язання та існування
заборгованості є правильним.

Між тим, задовольняючи позовні
вимоги Банку у повному обсязі, суд
першої інстанції не звернув уваги на
наступне.

Статтею 627 ЦК України передбачено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Згідно з ч. 1,2 ст. 251 та ч. 1,2 ст. 252 ЦК
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення, і
визначається він роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами, а не
посиланням на подію, яка має настати.

Вказівкою на подію, яка має
неминуче настати, визначається термін -
певний момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони встановили як строк дії
договору - до остаточного виконання
прийнятих на себе зобов'язань ( п. 7.3
кредитного договору), кінцевий термін
погашення кредиту визначено - 05
вересня 2021 року ( п. 1.1. кредитного
договору), так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів - до 10 числа по 385 доларів США
для основного зобов'язання ( п.1.1
кредитного договору) і для процентів
за користування кредитом ( п.2.4.1
кредитного договору).

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно із ч.3
ст.254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.
Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок ( ст.253 ЦК
України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за
вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору
(графіка погашення кредиту) про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини, від дня, коли
відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК
України).

З матеріалів справи вбачається,
що 09 квітня та 17 квітня 2014 року
відповідачі через своїх представників
подали до суду першої інстанції заяви
про застосування позовної давності.
Але суд першої інстанції на дані заяви
уваги не звернув. Про обґрунтованість
цих вимог чи їх відхилення у рішенні
суду не зазначив.(а. с.98-99).

Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
10 числа кожного місяця по 385 доларів
США, а процентів - до 10 числа місяця,
наступного за тим, в якому нараховані
проценти, початок позовної давності
для стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України від 6 листопада 2013 року у справі
№ 6-116цс13.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині стягнення заборгованості за
тілом кредиту та відсоткам, суд першої
інстанції на вищезазначені положення
закону та обставини справи уваги не
звернув, належної оцінки їм не дав та
через неправильне застосування норм
матеріального права стягнув
заборгованість поза межами строку
позовної давності.

З урахуванням викладених вимог
закону та обставин справи, з
відповідача на користь позивача
належить стягнути заборгованість за
кредитним договором в межах позовної
давності( з жовтня 2010 року по жовтень
2013 року): 13840 доларів США -
заборгованості за тілом кредиту та
проценти за користування кредитним
коштами у розмірі 25 264.09 доларів США за
період з 14 жовтня 2010 року по 14 жовтня 2013
року, зокрема: з 14.10.2010 р. по 17.04.2011 р. -
65020.55 х 13% х 184 дні/360 днів = 4320.25 доларів
США; з 18.04.2011 р. по 25.09.2013 р. - 65020.55 х 13% х 892
дні /360 днів = 20943.84 долара США).

Підстав для стягнення відсотків
нарахованих на строкову
заборгованість у розмірі 12 394.28
доларів США немає, оскільки ці
нарахування за межами строку позовної
давності, а саме за період з 06 вересня
2006 року по 05 лютого 2008 року. А з 06 лютого
2008 р. по 25 вересня 2013 р. відсотки не
нараховувалися.

З врахуванням вищевикладеного,
посилання відповідачів у заявах про
пропуск позивачем позовної давності,
відповідно до яких такий строк
належить рахувати з 02 лютого 2009 року (
після перегляду в апеляційному порядку
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 жовтня 2008 року за яким
було звернуто стягнення на предмет
іпотеки), а банк звернувся до суду у
жовтні 2013 року, тобто з пропуском
зазначеного трьохрічного строку, є
безпідставними.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається із умов кредитного
договору, зокрема п.4.2, у випадку
прострочення позичальником строків
сплати процентів, визначених у п.2.4
цього договору, а також прострочення
строків повернення кредиту, визначених
у п.п.1,1,2.6.3,3.2.3,4.4.,5.4 цього Договору
позичальник сплачує кредиторові пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від несвоєчасно сплаченої суми за
кожен день прострочки, що діє у цей
період.

Із наданого до суду позивачем
розрахунку вбачається, що пеню за
несвоєчасне погашення відсотків
нараховано за один рік, який передував
зверненню до суду, а саме з 25 вересня 2012
року по 25 вересня 2013 року та становить
7120.55 доларів США.

Як вбачається із роз'яснень,
викладених у п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення в цивільній справі» №14 від 18
грудня 2009 року, у разі пред'явлення
позову про стягнення суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунок з
переведення іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення.

Приймаючи до уваги, що курс
Національного Банку станом на 03 липня
2014 року становить 11.8334 за 1 долар США,
то з відповідачів на користь Банку
належить стягнути

заборгованість за тілом кредиту 13860
доларів США, що за курсом НБУ становить
164 010 грн. 92 коп.; заборгованість за
відсотками у розмірі 25 264.09 доларів
США, що за курсом НБУ становить 298 960 грн.
08 коп. та пеню за несвоєчасне
повернення відсотків 7120.55 доларів США,
що за курсом НБУ становить 84 260 грн. 31
коп., а всього 46244.64 доларів США, що за
курсом НБУ становить 547 231 грн. 32 коп.

За такого рішення суду в силу п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України слід змінити,
стягнувши солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4
на користь публічного акціонерного
товариства « Укрсоцбанк» - 547 231 грн.
32 коп. заборгованості за кредитним
договором.

Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі якщо такий
строк не встановлено порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання у
повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково не пред'явить
вимоги до поручителя.

Отже, підставою для припинення
договору поруки може бути недотримання
кредитором строку звернення до суду з
вимогами до поручителя.

Як вбачається із роз'яснень,
викладених в п.24 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ « Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року
№5, відповідно до ч.4 ст.559 ЦП України
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення/ вручення
йому вимоги про погашення боргу (
залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову. При цьому
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Відповідно до п. 2.1.1. договору
поруки кінцевим терміном погашення
заборгованості по кредиту є 05 вересня
2021 року, а п.5.2. зазначеного договору,
останній діє до повного виконання
зобов'язань за кредитним договором
позичальником та ( або) поручителем.

Відповідно до п.3.3.1 договору поруки,
поручитель зобов'язаний протягом трьох
робочих днів, від дати отримання
повідомлення кредитора про
невиконання позичальником,
забезпеченого порукою зобов'язання,
виконати відповідне зобов'язання,
шляхом перерахування непогашеної суми
кредиту на рахунок кредитора,
непогашеної суми відсотків , а також
суми штрафних санкцій на рахунок
вказаний у повідомленні.

А кредитор в свою чергу зобов'язаний
протягом одного робочого дня після
дати невиконання позичальником,
забезпеченого порукою зобов'язання,
направити поручителю письмову вимогу з
визначеним обсягом виконаного та
невиконаного позичальником
відповідного зобов'язання.

Із матеріалів справи не вбачається,
що позивач направляв ОСОБА_4 як
поручителю вимогу про невиконання
позичальником умов кредитного
договору.

Таким чином, посилання
представника останньої в апеляційній
скарзі про сплив шестимісячного
строку для пред'явлення вимог про
повернення боргу після 29 жовтня 2008 року
( після ухвалення рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва) є
помилковим, оскільки строк дії
основного зобов'язання встановлений
кредитним договором та визначений до 05
вересня 2021 року. В період дії основного
зобов'язання банк одночасно звернувся
до суду з даним позовом і до боржника, і
до поручителя.

За такого, порука не припинилася,
оскільки кредитором дотримано строк
звернення до суду з вимогами до
поручителя, а тому відсутні підстави
для відмови у позові Банку до ОСОБА_4 з
цих підстав.

Доводи апеляційної скарги про те,
що рішенням Заводського районного суду
м. Миколаєва від 29 жовтня 2008 року вже
було стягнуто заборгованість за цим
кредитним договором не заслуговують на
увагу. Оскільки зазначеним рішенням
суду було звернуто стягнення на
предмет іпотеки, який на праві
власності належить майновому
поручителю ОСОБА_4 на суму
заборгованості, яка існувала на час
звернення до суду з даним позовом.
Рішення до теперішнього часу не
виконано. Між тим, наявність такого
рішення, не звільняє боржника та
поручителя від виконання кредитних
зобов'язань та від відповідальності за
їх невиконання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо набрали
законної сили рішення суду або ухвала
суду про закриття провадження у справі
у зв'язку з відмовою позивача від
позову або укладенням мирової угоди
сторін, ухвалені або постановлені з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

При цьому, закриття провадження у
справі в цьому випадку можливе лише за
умови, що рішення, яке набрало законної
сили, є тотожним до позову, який
розглядається, тобто збігаються
сторони, предмет і підстави позовів.
Нетотожність хоча б одного елемента не
перешкоджає заінтересованим особам
звернутися до суду з позовом і не дає
суду підстав закривати провадження.

З матеріалів справи вбачається,
що представник ОСОБА_5 подала заяву
про закриття провадження у даній
справі, оскільки є рішення суду, яке
постановлено з приводу спору між тими
ж самими сторонами, про той же самий
предмет і з тих же самих підстав, яке
набрало законної сили. Між тим, позови,
які розглядалися судами у відношенні
відповідачів ( звернення стягнення на
предмет іпотеки і стягнення
заборгованості за кредитним
договором), не є тотожними.

Хоча суд першої інстанції в
порушення ст.168 ЦПК України і не
розглянув вказану заяву, між тим це
не вплинуло на висновок суду про
обґрунтованість вимог позивача щодо
стягнення заборгованості з
відповідачів та не може бути підставою
для скасування рішення суду за
вказаних обставин. А тому доводи
апеляційної скарги в цій частині є
безпідставними.

Рішення суду в частині розподілу
судових витрат залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и
р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 17 квітня 2014 року в
частині стягнення заборгованості за
кредитним договором змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4
на користь публічного акціонерного
товариства « Укрсоцбанк» - 547 231 (
п'ятсот сорок сім тисяч двісті
тридцять одна) грн. 32 коп.
заборгованості за кредитним договором,
з яких: 164 010 ( сто шістдесят чотири
тисячі десять ) грн. 92 коп. -
заборгованість за тілом кредиту, 298 960 (
двісті дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот
шістдесят ) грн. 08 коп.
заборгованості по відсоткам, 84 260 (
вісімдесят чотири тисячі двісті
шістдесят ) грн. 31 коп. пені за
несвоєчасне повернення відсотків.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: