ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.

Дербенцевої
Т.П., Карпенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 4 квітня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 1 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк «Надра»
звернулося до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 5
жовтня 2006 року між ним та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого банк надав позичальнику кредит у
сумі 7 515 доларів США зі
сплатою 10 процентів річних за
користування кредитними коштами,
кінцевим терміном повернення якого є 5
жовтня 2011 року. У забезпечення
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором цього ж дня між
публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Надра» та ОСОБА_5 і
ОСОБА_4 укладені окремі договори
поруки, відповідно до яких останні
поручилися перед позивачем за
виконання ОСОБА_3 зобов'язань за
кредитним договором. Зобов'язання за
договором боржник належним чином не
виконував й допустив заборгованість,
що склала 28 200,48 доларів США, яку банк
просив стягнути солідарно з
відповідачів.

Рішенням Святошинського районного суд
ум. Києва від 4 квітня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
1 жовтня 2013 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» заборгованість за
кредитним договором у сумі 224 805,74 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 4 квітня 2012
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 1 жовтня 2013 року в частині
солідарного стягнення заборгованості
з ОСОБА_4, ухвалити в цій частині нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

У іншій частині рішення судів
попередніх інстанцій не оскаржено і
підстав перевіряти їх законність і
обґрунтованість у цій частині у суду
касаційної інстанції немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов у частині
солідарного стягнення заборгованості
з ОСОБА_4, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позичальник не виконує умови
кредитного договору щодо своєчасного
повернення суми отриманого кредиту та
сплати нарахованих за користування
кредитними коштами процентів, що є
підставою для солідарного стягнення з
відповідачів суми заборгованості за
кредитним договором.

Проте з таким висновками повністю
погодитись не можна.

Судами встановлено, що 5 жовтня 2006 року
між відкритим акціонерним товариством
комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра», та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав позичальнику кредит у сумі 7
515 доларів США зі сплатою 10 процентів
річних за користування кредитними
коштами, кінцевим терміном повернення
якого є 5 жовтня 2011 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 5
жовтня 2006 року між відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Надра», та ОСОБА_5 і
ОСОБА_4 укладені окремі договори
поруки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників, так і від
будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК
України).

Частиною 1 статті 554 ЦК України
встановлено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Згідно зі ст. 558 ЦК України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених договором або законом.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча і пов'язаний з
боржником певними зобов'язальними
відносинами, але є самостійним
суб'єктом у відносинах із кредитором.
Поручитель, зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього
Кодексу).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Сама по собі умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договору поруки, укладеного
між відкритим акціонерним товариством
комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра» та ОСОБА_4, вбачається, що
строк її припинення не встановлено,
тому згідно з вимогами вищевказаних
норм матеріального права порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання,
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково, не пред'явить
вимоги до поручителя.

Отже, підставою для припинення
договору поруки може бути недотримання
кредитором строку звернення до суду з
вимогами до поручителя.

У п. 24 постанови від 30 березня 2012 року №
5 пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року, роз'яснив, що відповідно до ч. 4
ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Пред'явленням
вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

У апеляційній скарзі заявник зазначав,
що порука з визначених ч. 4 ст.
559 ЦК України підстав припинена.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, у порушення ст.
ст. 303, 304, 315 ЦПК України, належним чином
доводів апеляційної скарги не
перевірив та не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи; не встановив, коли настав строк
виконання зобов'язання боржником і не
з'ясував, коли саме спливає
шестимісячний строк пред'явлення
вимоги до поручителя, не надав
належної правової оцінки тій
обставині, що вимога про повернення
отриманих у кредит коштів
позичальником отримана 29 січня 2009 року,
а ОСОБА_4 як поручителю така направлена
26 вересня 2011 року, та дійшов
передчасного висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін,
що призвело до таких порушень норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного її вирішення, ухвала суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
з підстав, передбачених
ч. 2 ст. 338 ЦПК України, у частині, що
оскаржена.

Керуючись ст. ст. 338, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 1 жовтня 2013 року в
частині залишення без змін рішення
суду першої інстанції щодо солідарного
стягнення заборгованості за кредитним
договором з ОСОБА_4 скасувати, справу в
цій частині передати на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.Олійник

Судді:
В.І.Амелін

В.П.Гончар

Т.П.Дербенцева

С.О.Карпенко