АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 22 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по аліментам та
неустойки за прострочення сплати
аліментів,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1, в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просила стягнути з останнього
заборгованість по сплаті аліментів на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3
за період з 12.03.2003 року до 01.04.2014 року в
розмірі 93 057, 63 грн., неустойку за
прострочення сплати аліментів за
період з 01.04.2011 року до 08.04.2014 року в
розмірі 221 326, 65 грн., посилаючись на те,
що відповідач не виконує рішення суду
про сплату аліментів.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 22.04.2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_1 заборгованість по
аліментам на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 12.03.2003 року по
01.04.2014 року в розмірі 93 057, 63 грн. та пеню
в розмірі 93 057, 63 грн.. В іншій частині
позову відмовлено. Вирішено питання
щодо стягнення судового збору.

Справа № 759/20047/13 -ц№ апеляційного
провадження: 22-ц-796/8296/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Шум Л.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Не погоджуючись з
даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, суд
не взяв до уваги, що з 15.11.2004 року по
01.04.2008 року він працював у ТОВ «ВК
«Джемма» та сплачував аліменти
щомісячно, а з квітня 2013 року перебуває
на пенсії, але аліменти за цей період
нараховані не від отриманого доходу, а
по середньому заробітку, а відтак
розрахунок боргу є неправильним. Крім
того, вважає, що державний виконавець
неправильно визначив середній
заробіток по Києву від 4 561 грн. до 5 040
грн. Крім того, про розмір
заборгованості його не повідомляли,
чим він був позбавлений можливості
його оскарження.

У судовому засіданні апелянт та його
представник ОСОБА_6 підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити.

Позивач та її представник просили
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, посилаючись на його законність та
обгрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 25.04.2003 року
видано виконавчий лист про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання неповнолітнього сина у
розмірі 1/4 всіх видів доходів
відповідача щомісячно, починаючи з
12.03.2003 року до досягнення дитиною
повноліття.

Відповідач жодного платежу в рахунок
сплати аліментів на користь позивачки
не сплатив, в результаті чого за період
з березня 2003 року по березень 2014 року
виникла заборгованість, яка згідно з
довідкою-рахунком, складеною державним
виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві становить 93 057 грн. 63 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
у відповідача виникла заборгованість
по сплаті аліментів, тому одержувач
аліментів має також право на стягнення
неустойки та зменшив розмір неустойки
до розміру заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно з ч. 3 та ч. 9 ст. 74 Закону України
«Про виконавче провадження» розмір
заборгованості по аліментах
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення у порядку,
встановленому СК України.

Спір щодо розміру заборгованості із
сплати аліментів вирішується судом за
заявою заінтересованої особи у
порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України
розмір заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору судом.

Згідно з довідкою - розрахунком,
складеною державним виконавцем розмір
заборгованості складає 93 057,63 грн.

Розмір заборгованості відповідач не
оскаржував, зі скаргами на дії чи
бездіяльність державного виконавця не
звертався, а відтак суд першої
інстанції правильно взяв зазначену
довідку як належний та не спростований
доказ.

Доводи апелянта про те, що у період з
12.03.2003 року по 01.04.2014 року ним
здійснювалися платежі в рахунок сплати
аліментів доказами не підтверджені.

Згідно зі ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов`язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Рішення в частині зменшення розміру
заборгованості по аліментам не
оскаржується, а тому в апеляційному
порядку не перевіряється.

Апелянтом також не оскаржується
правильність нарахування розміру пені,
а лише оскаржується строк, з якого пеня
могла бути нарахована.

Стаття 196 СК України не пов`язує право
одержувача аліментів на отримання
неустойки (пені) з діями чи
бездіяльністю державного виконавця, а
лише вказує на те, що у виникненні
заборгованості має бути вина платника
аліментів. А тому доводи апеляційної
скарги про те, що пеня могла
нараховуватися лише після отримання
повідомлення державного виконавця про
розмір заборгованості суперечать
вимогам зазначеної норми.

Будь - яких доказів про те, що
заборгованість виникла не з вини
платника аліментів останній не надав.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції законне та
обґрунтоване і не можу бути скасоване з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 22 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді