22-ц/775/530/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Соловйов О.Л.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Мироненко І.П.,
Кочегарової Л.М.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Азовзагальмаш» (далі за текстом ПАТ
«Азовзагальмаш») про захист трудових
прав та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 04
березня 2014року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року позивач звернувся
до суду з позовом до ПАТ
«Азовзагальмаш» про захист трудових
прав, а саме: заборони проведення
відповідачем позачергового
медичного огляду на право роботи за
другою професією «Обслуговування
підйомних машин з полу»; зобов»язання
відповідача сплатити втрачений
заробіток за час вимушеного простою з
30.12.2013 року по 10.01.2014 року; компенсації
грошовими коштами пільг за шкідливі та
небезпечні умови праці; визнання
незаконним та скасування висновків, що
міститься у службовій записці
керівництва цеха №155 при перевірці
його доводів з питань недотримання
санітарно-побутових умов робочого
місця та відшкодування моральної
шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначив, що 29 серпня 2013 року його було
прийнято на роботу в цех №155 ПАТ
«Азовзагальмаш» слюсарем - електриком 5
розряду, згідно з довідкою МСЕК та
виробничою характеристикою робочого
місця слюсаря-електрика з ремонту
електроустаткування, яка передбачає
проведення ремонту мікродвигунів
масою до 1 кг. Разом з тим, у порушення
умов трудового договору його відрядили
на дільницю середнього обладнання, де
вага двигунів складає від 1 до 200-300 кг,
немає сухого опалюваного приміщення і
його робоче місце не відповідає
виробничій характеристиці, за якою він
працевлаштовувався. З 05 вересня 2013 року
по теперішній час його зобов'язують
виконувати роботу, яка не обумовлена
трудовим договором, його примушують
пройти позачерговий медогляд на право
роботи за другою професією
«Обслуговування підйомних машин,
керованих з полу». Вважає, зазначені
дії керівництва такими, що порушують
його трудові права, оскільки
виконувати іншу роботу, не обумовлену
трудовим договором або за іншою
професією, пов'язаною з підвищеною
небезпекою, він не погоджувався при
працевлаштуванні. За усним
розпорядженням, під тиском керівництва
він написав заяву про надання
відпустки без збереження заробітної
плати, у зв'язку з чим з 30 грудня 2013 року
по 10 січня 2014 року перебував у
вимушеній відпустці. Вважає, що за
вказаний період на його користь
повинно бути стягнуто 2/3 частки
заробітної плати, як за вимушений
простій не з вини працівника.
Ознайомившись зі змістом службової
записки начальника цеху №155 ОСОБА_2 на
ім'я заступника генерального директора
по персоналу ПАТ «Азовзагальмаш»
ОСОБА_3, він не погодився з викладеними
в ній доводами про дотримання
санітарно-побутових умов у цеху, у
зв'язку з чим просив визнати її
незаконною та скасувати. Порушення
трудових прав призводить до моральних
страждань, які пов'язані зі сильними
душевними хвилюваннями та
необхідністю залучення додаткових
зусиль для організації повсякденного
життя, тому, просив стягнути з
відповідача на його користь у
відшкодування моральної шкоди 100 000 грв.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
04 березня 2014 року у задоволені позову
ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення, неповне
з»ясування обставин справи, які мають
значення для іі вирішення, не
дослідження судом матеріалів справи,
просив скасувати рішення та ухвалити
нове, яким задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_1, який підтримав
доводи скарги та просив її
задовольнити, заперечення проти скарги
представника відповідача - Топузова
В.І., який просив скаргу відхилити, а
рішення суду залишити без зміни,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
позову, суд виходив з недоведеності
позовних вимог щодо порушення
відповідачем трудових прав позивача.

Колегія суддів не може не
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки вони
відповідають обставинам справи та
вимог закону.

Відповідно до ст.21 КЗпП України
трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи або
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст.29 цього Кодексу до
початку роботи за укладеним трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган зобов»язаний: роз»яснити
працівникові його права та обов»язки
та проінформувати під розписку про
умови праці, наявність на робочому
місці, де він буде працювати
небезпечних і шкідливих виробничих
факторів, які ще не усунуто, та можливі
наслідки їх впливу на здоров»я, його
права на пільги компенсації за роботу в
таких умовах відповідно до чинного
законодавства і колективного договору;
ознайомити працівника з правилами
внутрішнього трудового розпорядку та
колективним договором; визначити
працівникові робоче місце, забезпечити
його необхідними для роботи засобами;
проінструктувати працівника з техніки
безпеки, виробничої санітарії, гігієни
праці і протипожежної охорони.

Відповідно до вимог ст.31цього
Кодексу власник або уповноважений ним
орган не має права вимагати від
працівника виконання роботи, не
обумовленої трудовим договором.

Згідно з положеннями ч.3 ст.32
даного Кодексу у зв»язку зі змінами в
організації виробництва і праці
допускається зміна істотних умов праці
при продовженні роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою. Про зміну істотних умов праці
- систем та розмірів оплати праці,
пільг, режиму роботи, встановлення
або скасування неповного робочого
часу, суміщення професій, зміну
розрядів, найменування посад та інших -
працівник повинен бути повідомлений
не пізніше ніж за два місяці.

Згідно зі ст.158 КЗпП України на
власника або уповноважений ним орган
покладено обов'язок вживати заходів
щодо полегшення і оздоровлення умов
праці працівників шляхом впровадження
прогресивних технологій, досягнень
науки і техніки, засобів механізації та
автоматизації виробництва вимог
ергономіки, позитивного досвіду з
охорони праці, зниження та усунення
запиленості та загазованості повітря у
виробничих приміщеннях, зниження
інтенсивності шуму, вібрації,
випромінювання тощо.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.159 КЗпП
України закріплено обов'язок
працівника проходити у встановленому
порядку попередні та періодичні
медичні огляди.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_1, згідно з довідкою МСЕК серії
ААВ №443248, є інвалідом 3 групи строком
до червня 2014 року і може виконувати
роботу без важкої фізичної праці,
висоти та нічних змін (а.с.39).

Згідно наказу (розпорядження) №35
від 29 серпня 2013 року ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу у цех №155 слюсарем
з ремонту електродвигунів і монтажу
електроустаткування ПАТ
«Азовзагальмаш» на ділянку №3, без
випробувального строку, без права
самостійної роботи до одержання
посвідчення, з нормальними умовами
праці, з видом найму - як інваліда
(а.с.40-41).

Згідно з затвердженими
начальником цеху №155 обов'язками
слюсарів-електриків з ремонту
електрообладнання цехів ПАТ
«Азовзагальмаш» для 5 розряду
передбачена наступна характеристика
робіт: розбирання, ремонт, зборка
особливо складних деталей та вузлів
електромашин, електроапаратів, ремонт,
збирання особливо складних деталей та
вузлів електромашин, електроапаратів
та приладів, виготовлення особливо
складних монтажних схем, регулювання
та випробування зібраних вузлів
електромашин, електроапаратів та
електроприладів (а.с.110).

Виробнича характеристика робочого
місця слюсаря-електрика з ремонту
електрообладнання передбачає
індивідуальне робоче місце,
стаціонарне, забезпечене столом,
стільцем, приладдям та інструментом,
робота не пов'язана з фізичними
перевантаженнями, в опаленому сухому
приміщенні; умови праці включають
розборку, ремонт та зборку
мікродвигунів масою до 1 кг, робота не
пов'язана з діючими
електроустановками, відсутня важка
фізична праця, нічні зміни,
понаднормові роботи, відрядження,
робота на висоті, висока напруга та
температура (а.с.10).

Відповідно до наказу №120 від 5
вересня 2013 року ОСОБА_1 був направлений
у зв»язку з виробничою необхідністю
для виконання ремонтних робіт на
ділянку №5 цеху №155, при цьому майстру
ділянки №5 наказано провести
інструктаж з техніки безпеки на
робочому місці.

Зі службової записки майстра
ділянки №5 ОСОБА_5 від 17 вересня 2013 року
вбачається, що в ході стажування
ОСОБА_1 відмовився виконувати роботу,
пов»язану з важкими фізичними
навантаженнями, надав довідку МСЕК про
інвалідність, внаслідок чого він
просив відсторонити ОСОБА_1 від роботи,
як такого, що не пройшов стажування в
якості електрослюсаря ( а.с. 15-18).

Згідно з наказом №148 від 23 жовтня
2013 року ОСОБА_1 було повернуто на
дільницю №3, доручено в.о. майстра
ОСОБА_6 провести інструктаж з техніки
безпеки. При цьому заборонено допуск
ОСОБА_1 до самостійної роботи до
проходження стажування.

Наказом №165 від 25 листопада 2013
року дозволено допуск ОСОБА_1 до
самостійної роботи після проходження
стажування з питань охорони праці.

Як вбачається з наказу №73 від 6
лютого 2014 року, в результаті перевірки
звернення ОСОБА_1 до Департаменту
розвитку базових галузів
промисловості, було встановлено, що у
виробничій характеристиці ОСОБА_1
адміністрацією цеху - начальником цеху
ОСОБА_2 та ведучим економістом по
праці ОСОБА_7, були невірно зазначені
суттєві умови праці, зокрема, маса
електродвигунів, які підлягають
розборці, ремонту з послідуючою
зборкою, а також необхідність
наявності навиків управління
вантажопідйомними механізмами. За
неналежне виконання до посадових
обов»язків, яке виразилося у наданні
недостовірної інформації відносно
характеристики робочих місць
інвалідів начальнику цеху та ведучому
економісту оголошено догану (а.с. 88-89).

07 лютого 2014 року ОСОБА_1 надано
попередження про зміну суттєвих умов
праці на підставі наказу №73 від 06
лютого 2014 року, згідно якого виробнича
характеристика робочого місця слюсаря
- електрика з ремонту
електроустаткування №155-090 передбачає
розборку, ремонт, зборку
особливо-важких деталей та вузлів
електромашин потужністю від 1 до 40 кВт,
вагою від 3 до 350 кг. Виконання робіт за
даною професією передбачає
застосування механізмів керованих з
полу (кран-балка). З даною
характеристикою ОСОБА_1 не погодився,
про що особисто зробив запис на
попередженні (а.с.91,96).

У зв»язку зі змінами
характеристики робочого місця ОСОБА_1
начальником цеху №155 ОСОБА_2 13 лютого 2014
року на адресу головного лікаря МСЧ
ПАТ
«Азовзагальмаш» направлена службова
записка про дачу висновку щодо
можливості виконання ОСОБА_1 робіт
згідно з характеристикою робочого
місця ( а.с. 95).

Згідно з відповіддю головного
лікаря МСЧ ПАТ «Азовзагальмаш» ОСОБА_8
від 20 лютого 2014 року у зв»язку зі
змінами виробничої характеристики
робочого місця №155-090 слюсаря -
електрика по ремонту
електроустаткування цеху №155, ОСОБА_1,
як інваліда ІІІ групи загального
захворювання, необхідно спрямувати на
позачерговий медичний огляд. (а.с. 97).

Згідно з п.6.1.1 наказу МОЗ України
№246 від 21 травня 2007 року «Про
проведення попередніх та періодичних
медичних оглядів осіб, які працюють в
шкідливих, тяжких та небезпечних
умовах праці» фізичне
перенавантаження та перенапруга
окремих органів та систем, а також інші
фактори трудового процесу - це підняття
та переміщення вантажу ( постійно
більше двох разів у годину) чоловіками
більше 15 кг (а.с. 97).

.

Враховуючи наведені обставини
справи та вимоги закону, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність факту порушення трудових
прав позивача щодо направлення
його для проходження медичного огляду
на право роботи за другою професією -
«Обслуговування вантажопідйомних
машин, керованих з полу», оскільки ці
дії не суперечать трудовому
законодавству і направлені на
полегшення умов праці позивача та
дотримання його трудових прав, як
інваліда, з метою визначення
можливості виконувати зазначену
роботу за відсутності протипоказань
відповідно до рекомендацій МСЕК.

Посилання позивача в скарзі на
незаконне переведення його на роботу
на іншу дільницю є безпідставним,
оскільки, відповідно до ч.2 ст.32 КзпП
України, не вважається переведенням на
іншу роботу і не потребує згоди
працівника переміщення його на тому ж
підприємстві, установі, організації
на інше робоче місце, в інший
структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.

В даному випадку відбулося
тимчасове переміщення ОСОБА_1 в межах
одного цеху на іншу дільницю, що не
суперечить нормам трудового
законодавства та не порушує прав
позивача.

Інших обставин, які не були
предметом дослідження суду першої
інстанції та могли б вплинути на
висновки суду щодо відмови у
задоволенні вимог про заборону
проведення позивачу позачергового
медичного огляду в апеляційній скарзі
позивача не наведено, тому, підстав для
висновку про незаконність судового
рішення в цій частині колегія суддів не
вбачає.

З матеріалів справи також
вбачається, що наказом №175 від 27 грудня
2013 року в.о. начальника цеху №155 у
виконання наказу генерального
директора №839 від 26.12.2013 року «Про
організацію роботи у грудні 2013року -
січні 2014 року», працівникам, які не
задіяні для виконання виробничих
потреб, запропоновано оформити на
підставі поданих заяв дні відпочинку
(а.с.101,102).

Відповідно до власноручно
написаних заяв від 27 грудня 2013 року
ОСОБА_1 просив надати відпустки без
збереження заробітної плати загальним
терміном з 30 грудня 2013 року по 10 січня
2014 року (а.с. 103, 104, 105).

На підставі заяв позивача
відповідачем були надані ОСОБА_1 дні
відпочинку - 30 грудня 2013 року, 31 грудня
2013 року, 03 січня 2014 року, 06 січня 2014 року,
08 січня 2014 року, 09 січня 2014 року,10 січня
2014 року ( а.с. 101,102).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
вимог про стягнення втраченого
заробітку за час вимушеного простою
за вказані дні, суд виходив з того, що
дні відпочинку надані позивачу за його
власними зверненнями і не можуть бути
визнані часом вимушеного простою, а
тому, не підлягають оплаті.

Колегія суддів не може не
погодитися з таким висновком суду.

Згідно з положеннями ст.34 КЗп П
України простой - це зупинення роботи,
викликане відсутністю організаційних
або технічних умов, необхідних для
виконання роботи, невідворотною силою
або іншими обставинами. У разі простою
працівники можуть бути переведені за
їх згодою, з урахуванням спеціальності
і кваліфікації, на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на весь час простою або інше
підприємство, в установу, організацію,
але в тій самій місцевості на строк до
одного місяця, що оформлюється
відповідними наказами по
підприємству.

Згідно з ч.1 ст.113 КЗп П України час
простою не з вини працівника
оплачується з розрахунку не нижче від
двох третин тарифної ставки
встановленого працівникові розряду
(окладу).

Матеріали справи не містять будь -
яких доказів на підтвердження того, що
робота позивача у період з 30 грудня 2013
року по 10 січня 2014 року була
призупинена не з його вини, а в
результаті простою підприємтсва.

Як в суді першої інстанції, так і в
апеляційній скарзі позивач не навів
обставин та не надав доказів на
підтвердження того, що заяви про
надання відпустки без збереження
заробітної плати були написані ним
під примусом відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив законне рішення про відмову у
позові про стягнення з відповідача на
користь ОСОБА_1 втраченого заробітку
за час вимушеного простою не з вини
працівника.

Позивач також просив
компенсувати йому пільги за шкідливі і
небезпечні умови праці, та визнати
незаконним і скасувати службову
записку начальника цеху ОСОБА_2,
оскільки не згодний з відображеною в
ній інформацією.

Відмовляючи у задоволенні цих
вимог, суд зазначив в рішенні, що
незначні порушення, які були
встановлені санітарно -
епідеміологічною службою усунуті, а
службова записка начальника цеха не є
угодою, договором або
правовстановлюючим документом, тому,
відповідно до вимог цивільного
законодавства не може оспорюватися та
визнавати недійсною з наступним
скасуванням.

З урахуванням встановлених судом
обставин колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції про
необґрунтованість вимог ОСОБА_1 в цій
частині з їх недоведеністю.

З матеріалів справи вбачається,
що Головним Управлінням
Держсанепідслужби у Донецькій області
проводилися перевірки дотримання
санітарного законодавства в цеху №155.
Згідно з актом перевірки, проведеної
протягом 10-12 лютого 2014 року, за
протоколами лабораторних досліджень
повітря робочої зони, проведених
Маріупольської міською філією ДУ
«Донецькій ОЛЦ ДСЕСУ» концентрація
пилу у повітрі робочої зони
слюсаря-електрика при виконанні робіт
щодо видалення обмотки електродвигуна,
складає 6,2-6,4 мг/м3, при ГДК-6, 0 мг/м3;
температура повітря на робочому місці
складає +10С, при допустимій +17-19С;
еквівалентний рівень шуму на робочому
місці слюсаря - електрика не перевищує
граничнодопустимий рівень і складає 75
дБа ( а.с. 114-116).

На виконання зазначених в акті
перевірки пропозицій, з урахуванням
зниження температурного режиму та
виявленої запиленості повітря для
покращення виробничих характеристик
системи вентиляції на робочому місці з
видалення обмотки статора
електродвигуна, в цеху проведені
заходи щодо встановлення до основної
системи додаткового бортового витягу
та начальника цеху притягнуто до
адміністративної відповідальності (
а.с. 117 -118,183-184.).

12 листопада 2013 року за підписом
начальника цеху №155 ОСОБА_2 на ім'я
заступника генерального директора ПАТ
«Азовзагальмаш» спрямована службова
записка, в якій зазначено, що ОСОБА_1
забезпечений санітарно-побутовими
нормативами, слюсарним інструментом,
необхідним санітарно-побутовим
приміщенням з забезпеченням
необхідного температурного режиму
тощо. Зазначено, що через невелику
кількість працівників цех №155 не має
окремо розташованого АБК, а
забезпечений санітарно-побутовими
приміщеннями безпосередньо в середині
цеху (а.с.12).

Як вбачається з особової картки
обліку спецодягу, спецвзуття та інших
засобів індивідуального захисту,
ОСОБА_1 забезпечений при прийомі на
роботу всім необхідним за
затвердженими нормами ( а.с.113).

Порушення температурного режиму
в цеху №155 та запиленості на робочому
місці усунуті (а.с. 81,83,117,119).

Висновки про безпідставність та
недоведеність доводів ОСОБА_1 щодо
невідповідності робочого місця
позивача виробничій характеристиці,
незабезпечення йому умов праці,
згідно з виробничою характеристикою,
за якою він був прийнятий на роботу,
містяться в рішенні Жовтневого
районного суду м. Маріуполя від 20 січня
2014 року, яке набрало чинності на
підставі ухвали апеляційного суду
Донецької області від 12 березня 2014
року, які досліджено апеляційним
судом.

З зазначених рішень вбачається, що
13 листопада 2013 року комісією з
організації охорони праці за участю
позивача розглядалися питання щодо
дотримання трудової дисципліни та
санітарно - побутових нормативів.
ОСОБА_1 було роз»яснено:
характеристика і обмеження на робочому
місці інвалідної штатної точки на
ділянці №3 з виконанням рекомендацій
МСЕК, порядок проведення первісного
інструктажу та стажування з
закріпленням за інструктором з числа
працівників дільниці й оформленням
цехового наказу; стажування протягом
10 робочих днів та про порядок
наступного допуску до самостійної
роботи; ознайомлення з правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
інструкціями з охорони праці і
професії, в тому числі, з обов»язками
слюсаря - електрика з ремонту
електрообладнання 5 розряду та ЕКТС;
про норми забезпечення спецодягом;
про закріплення за працівником
слюсарно - ковальського інструменту
для обов»язкового щоденного
застосування; про забезпечення
необхідними санітарно - побутовими
нормативами; про необхідність
утримання робочого місця в належних
санітарно - гігієнічних умовах та
прибирання за необхідності
закріпленої території за відповідною
ділянкою, як всередині цеху так і на
вулиці за вказівкою майстра; про
порядок допуску після навчання та
перевірку знань з видачею посвідчення
до роботи з підвищеною небезпекою.
Протокол засідання комісії містить
підпис ОСОБА_1 із зазначенням, що він
ознайомлений, отримав роз»яснення і
претензій не має.

Цим же рішенням були частково
задоволені вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної порушенням трудових прав
позивача щодо невідповідності
робочого місця позивача виробничій
характеристиці, що було встановлено за
результатами перевірки територіальним
управлінням Держгірпромнагляду в
Донецькій області та зроблено припис
№014/09-547 від 12 листопада 2013 року, на
підставі якого складено
адміністративний протокол про
притягнення до адміністративної
відповідальності за ст.41ч.2 КУаАП
начальника цеху №155 ОСОБА_2 Зазначеним
рішенням на користь позивача стягнуто
у відшкодування моральної шкоди 400 грв.(
а.с. 229-237 ).

Оскільки порушень трудових прав
позивача з боку відповідача при
розгляді даної справи не встановлено,
суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди в розмірі 100 000 грв.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що вирішуючи спір, суд першої
інстанції повно, всебічно та
об»єктивно перевірив доводи сторін, їм
та наданим доказам дав належну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального права і дійшов
обгрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову за недоведеністю
та безпідставністю заявлених вимог.

Зміст апеляційної скарги не дає
підстав для висновку про незаконність
ухваленого рішення. Будь - яких доказів,
які б змінювали правові висновки про
відсутність підстав для захисту
трудових прав позивача в скарзі не
наведено. Всім обставинам, на які
позивач посилається в скарзі, судом
першої інстанції надана відповідна
правова оцінка і для переоцінки
висновків суду колегія суддів підстав
не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
04 березня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді