АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1607/3203/12
Номер провадження 22-ц/786/156/14
Головуючий у 1-й інстанції Дігтяр М. І.
Доповідач Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.

При секретарі: Нестеренко А.М.

За участю: прокурора Бондаренка А.Г.,
позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Кученкової
С.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою прокурора
Зіньківського району Полтавської
області

на рішення Зіньківського районного
суду Полтавської області від 10 січня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Тарасівської сільської ради
Зіньківського району про визнання
права власності на земельну ділянку
сільськогосподарського призначення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про визнання за ним
права власності на земельні ділянки
(паї) загальною площею 8,3100 га,
розташовані на території Тарасівської
сільської ради, що були отримані ним
від ОСОБА_3, громадянина Російської
Федерації, який володів вказаними
ділянками на підставі державних актів
про право власності на них.

Рішенням Зіньківського районного суду
Полтавської області від 10 січня 2013 року
визнано за громадянином України
ОСОБА_1 право власності на землю
сільськогосподарського призначення,
що знаходиться на території
Тарасівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, і яка перебувала у колишнього
власника ОСОБА_3, нині громадянина
Російської Федерації, на підставі
держаних актів України 1-ПЛ №057221 від 19
грудня 2001 року в кількості 2,45 га ЯМ №
102091 від 21 лютого 2011 року в кількості 2,93
га, ЯМ № 102092 від 21 лютого 2011 року в
кількості 2,93 га.

Рішення оскаржив прокурор
Зіньківського району Полтавської
області, який в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення та
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши справу в
межах заявлених вимог і апеляційного
оскарження, приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги з
таких підстав:

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що згідно державних актів 1-ПЛ
№057221 від 19 грудня 2001 року, ЯМ № 102091 від
21 лютого 2012 року, ЯМ № 102092 від 21 лютого
2012 року ОСОБА_3 є власником земельних
часток (паїв) сільськогосподарського
призначення відповідно площами 2,45 га,
2,93 га, 2,93 га, що знаходяться на
території Тарасівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області.

Задовольняючи позовні вимоги, районний
суд виходив з того, що ОСОБА_3 передав
належні йому земельні частки позивачу,
який в свою чергу ними користується, що
дає підстави про правомірність його
вимог.

Однак погодитись з таким висновком
колегія не може.

Згідно із ст.3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

ОСОБА_1, звернувшись до суду з даним
позовом та розпорядившись наданими
йому правами відповідно до положень
ст.11 ЦПК України, взагалі не зазначив
та не обґрунтував незаконність дій
щодо нього Тарасівської сільської
ради, яка визначена ним, як відповідач.

При цьому ОСОБА_3, як безпосередній
власник земельних ділянок та сторона
угоди, до участі в справі не залучений
і колегія суддів позбавлена
можливості усунути цей процесуальний
недолік.

Крім того, ухвалюючи судове рішення,
місцевий суд в порушення вимог ст.215
ЦПК України не зазначив правову норму,
на підставі якої вирішено справу.

Між тим, відповідно до ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Вимоги до правочинів викладені в главі
16 ЦК України.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_3
на підставі розписки від 02 квітня 2012 р.,
викладеній у простій письмовій формі,
вирішив подарувати належні йому
земельні ділянки ОСОБА_1

Однак оформлення зазначеного
волевиявлення ОСОБА_3 повинно
здійснюватись згідно положень ст.ст. 640
ч.3,657 ЦК України, яких сторони не
дотримались, зокрема, щодо
обов"язкового нотаріального
посвідчення угоди.

Згідно із ст.126 ЗК України право
власності, користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", що не було
враховано місцевим судом.

Суду не надано також доказів щодо
ухилення ОСОБА_3 від нотаріального
посвідчення угоди, що унеможливлювала
укладання договору у встановленому
законом порядку.

Таким чином, суд першої інстанції
помилково визнав право власності за
позивачем на земельні ділянки,
оскільки їх відчуження може бути
реалізоване шляхом укладення ОСОБА_3
цивільно-правових угод, що передбачено
чинним законодавством. Розписка, яка
міститься в матеріалах справи, не є
належним доказом, відповідно до якого
право власності на спірні земельні
ділянки переходять до ОСОБА_1

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню через
невірне застосуванням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 п.4 ч.1, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И ЛА :

Апеляційну скаргу прокурора
Зіньківського району Полтавської
області задовольнити.

Рішення Зіньківського районного суду
Полтавської області від 10 січня 2013 року
скасувати.

Постановити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене протягом 20 днів шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
О.В. Прядкіна

Судді:
О.І. Обідіна

В.П. Пікуль