Єдиний унікальний номер 205/3490/14-ц
УХВАЛА

з розгляду скарги на дії державного
виконавця

23 червня 2014 року

м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючої судді
Мовчан Д.В.

при секретарі
Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську скаргу
ОСОБА_1 на бездіяльність державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_2,-

ВстановиВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою
на бездіяльність державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_2

В обґрунтування своєї заяви заявник
посилається на те, що у провадженні
Ленінського відділу Державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції
знаходилося виконавче провадження ВП
№ 16995690 за виконавчим листом № 12-130 від
02.06.2000 року на примусове виконання
постанови Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів. В межах
означеного виконавчого провадження
державним виконавцем було накладено
арешт на майно боржника. Заявник
зазначає, що ОСОБА_3 помер 21 липня 2011
року. Далі, заявник зазначає, що вона
звернулася у 2013 році до Ленінського
відділу Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції із відповідною
заявою про зняття заборони на
відчуження, однак, отримала постанову
про закінчення виконавчого
провадження від 05.01.2012 року, а також,
довідку – розрахунок заборгованості
по аліментам ОСОБА_3 від 19.01.2012 року,
однак з майна боржника арешт державним
виконавцем знято не було. У зв’язку з
чим, заявник 17.02.2014 року звернулася із
скаргою до начальника Ленінського
відділу Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції на бездіяльність
державного виконавця Шевченко О.М., де
25.04.2014 отримала відповідь, в якій також
було відмовлено у знятті такого арешту
на відчуження та запропоновано
звернутися до суду.

Таким чином, заявник змушена
звернутися до суду та просити суд
визнати дії державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_2 під
час закриття виконавчого провадження
за виконавчим листом № 12-130 від 02.06.2000
року неправомірними і зобов’язати
усунути допущене порушення і вжити
негайних заходів щодо зняття арешту з
майна боржника, ОСОБА_3, та скасування
інших вжитих державним виконавцем
заходів примусового впливу.

Заявник у судовому засіданні означену
скаргу підтримала, та просила її
задовольнити. Після оголошення перерви
у судове засідання не з’явилася, про
день та час проведення такого судового
засідання повідомлялася належним
чином, представник заявника надіслав
до суду клопотання про відкладення
розгляду справи у зв’язку із
зайнятістю в іншому судовому процесі
та тимчасовою неможливістю надання
додаткових доказів, які безпосередньо
потрібні для обґрунтування заперечень
по справі, з подальшим їх
обґрунтуванням в судовому засіданні.

Суд не може взяти до уваги означене
клопотання, оскільки відповідні докази
на обґрунтування доводів сторін
повинні бути подані сторонами на час
розгляду відповідної скарги. Окрім
цього, означене клопотання про
відкладення судового засідання
містить неконкретизоване посилання на
наявність доказів, перелік та назва
яких не зазначається, та відомості щодо
участі представника в іншому судовому
засіданні без надання доказів на
підтвердження такої обставини. Суд
зауважує, через оголошення перерви,
надавав стороні заявника можливість
подати додаткові пояснення та
відповідні докази, однак означений
учасник процесу таким правом не
скористався, у судове засідання не
з’явився, відповідних пояснень та
доказів суду не подав.

Відповідно до ст. 386 ЦПК України, якщо
заявник, державний виконавець або інша
посадова особа державної виконавчої
служби не можуть з’явитися до суду з
поважних причин, справу може бути
розглянуто за участю їх представників.

Представник Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції під час розгляду
справи проти задоволення скарги
заперечував з огляду на її
безпідставність та необґрунтованість.
Після оголошення перерви в судове
засідання не з’явився, про день та час
розгляду скарги сповіщався належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив, письмових заяв, пояснень чи
заперечень суду не надав.

З врахуванням того, що особи, які беруть
участь у справі, про день та час
розгляду вказаної скарги
повідомлялись належним чином, суду
були надані для дослідження матеріали
виконавчого провадження, суд не вбачає
підстав для відкладення розгляду
справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та
матеріали виконавчого провадження,
оцінивши надані докази, вважає, що
подана скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 02.06.2000 року по
цивільній справі № 12-130 позовні вимоги
ОСОБА_1 були задоволенні, зокрема, із
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 були стягнуті
аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх
видів заробітку (доходу), щомісячно, але
не менш 30 відсотків прожиткового
мінімуму, починаючи із дня
пред’явлення цього позову і до
досягнення донькою - ОСОБА_4
повноліття. Із матеріалів справи
вбачається, що на виконання вказаного
рішення суду Ленінським районним судом
м. Дніпропетровська було видано 02.06.2000
року виконавчий лист за № 12-130.

Судом також встановлено, що
державним виконавцем 22 лютого 2005 року
на підставі заяви стягувача та
вищевказаного виконавчого документу,
було відкрито виконавче провадження.

Згідно повідомлення з відділу
державної реєстрації смерті боржник
ОСОБА_3 помер 21.07.2011 року.

Судом встановлено, що 05 січня 2012 року
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області ОСОБА_2 було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження за виконавчим листом № 12-130
про стягнення із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 аліментів. При цьому арешт,
накладений державним виконавцем в
межах означеного виконавчого
провадження, з майна боржника знятий не
був.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд
виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України
зазначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов’язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно п.п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку.

Згідно ч.1 ст.50 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків не стягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документу до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.50 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі, якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
державний виконавець зазначає про
зняття арешту, накладеного на майно
боржника.

Разом з цим, Відповідно до ст.ст. 28, 41
Закону у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом та витрати, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій.

У разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

За своєю правовою природою виконавчий
збір є санкцією за порушення вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», зокрема за порушення
строків, встановлених для самостійного
виконання рішень майнового і
немайнового характеру. Виконавчий збір
стягується за постановою державного
виконавця з боржника, якщо останній не
виконав рішення суду самостійно в
установлений для цього строк і
розпочато його примусове виконання.

Відмовляючи скаржнику у задоволенні
вимог, суд виходив з того, що державним
виконавцем дійсно не знімався арешт,
накладений на майно боржника та не
скасовувалися інші вжиті державним
виконавцем заходи примусового
виконання рішення, у зв’язку з тим, що
виконавчий збір та витрати по
виконавчому провадженню боржником
сплачені не були. Зокрема, судом
встановлено, що на час завершення
виконавчого провадження у померлого
боржника ОСОБА_3 маються невиконанні
зобов’язання за виконавчим документом
по сплаті аліментних зобов’язань у
розмірі 20 708 грн. 41 коп., витрат на
проведення виконавчих дій, і є наявне
майно, яке належить померлому боржнику,
за рахунок якого може бути звернене
стягнення на таке майно для погашення
такої заборгованості. Суд зазначає, що
заборгованість спадкодавця по
аліментах перед стягувачами є
кредиторською заборгованістю і такі
особи вправі відповідно до вимог ст. 1281
ЦК України у встановленому законом
порядку пред’явити свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину.

Суд вважає, що вищеназвані дії
державного виконавця узгоджувались з
вимогами діючого на час їх вчинення
законодавства, надані державним
виконавцем пояснення щодо
правомірності своїх дій є
переконливими, так як відповідають
письмовим доказам, які містяться в
матеріалах справи, а скасування
накладеного арешту на майно боржника
позбавить державного виконавця
можливості скористатися правом
здійснити заходи для своєчасного і
повного виконання рішення суду та
стягнення витрат на проведення
виконавчих дій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
оскаржувані дії державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_2 здійснені
нею на підставах, у спосіб та в межах
визначених Законом повноважень, без
порушення прав заявника, а тому скарга
є безпідставною, необґрунтованою і не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 17, 19, 49 Закону України „Про
виконавче провадження", ст.ст. 383, 386,387
ЦПК України, суд, ?

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на
бездіяльність державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_2М ?
відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її проголошення. У
разі якщо ухвалу було поставлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання її копії.

У разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя :
Д.В. Мовчан