СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
27 грудня 2013р. по цивільній справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новобудова» до
ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги,

встановила:

у вересні 2013р. позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача 16 864грн. 53коп. боргу за
житлово-комунальні послуги, 1 519грн.
19коп. трьох відсотків річних та 1 551грн.
39коп. інфляційних втрат.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1, проте з
травня 2010р. не вносить плату за
житлово-комунальні послуги, якими
користується постійно, у результаті
чого утворилася заборгованість.

У подальшому позивач збільшив
позовні вимоги до 23 778грн. 87коп.

Рішенням суду від 27 грудня 2013р.
позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Апелянт посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, оскільки
позивачем не було надано належних та
достатніх доказів у підтвердження
права на звернення до суду з даним
позовом, а також у підтвердження
заявлених позовних вимог.

Також апелянт посилався на
пропуск позивачем строків позовної
давності.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта, який
підтримав апеляційну скаргу, пояснення
представника позивача, яка
заперечувала проти апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач
є власником квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
з травня 2010р. відповідач користується
житлово-комунальними послугами, які
надаються позивачем, проте не оплачує
їх, у зв'язку із чим виникла
заборгованість.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/4468/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Трусова Т.О.Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.відповідає обставинам справи та
ґрунтується на нормах матеріального
права.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або

- 2 -

законом.

Крім того, статтями 20 та 21 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» визначені права та обов'язки
споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг, відповідно
до яких споживач має право одержувати
вчасно та відповідної якості
житлово-комунальні послуги згідно із
законодавством та умовами договору на
надання житлово-комунальних послуг, а
обов'язком виконавця - є надання таких
послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно статті 68 ЖК України наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.

З наданих суду позивачем документів
вбачається, що з травня 2010р.
відповідачем оплата
житлово-комунальних послуг не
проводиться, відповідачем не було
надано доказів, які б спростовували
надані позивачем докази, тому колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про наявність
заборгованості, яку відповідач
зобов'язаний сплатити.

Доводи апелянта про те, що позивач не
має правових підстав для пред'явлення
даного позову, колегія суддів вважає
безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 1
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" балансоутримувач будинку,
споруди, житлового комплексу або
комплексу будинків і споруд (далі -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

З наданих позивачем документів
вбачається, що рішенням правління
Акціонерного товариства холдингова
компанія «Київміськбуд» № 142 від 16
червня 2004р. «Про підвищення рівня
експлуатації, утримання та
обслуговування житлових будинків» ДП
«Екос» зобов'язано до 1 серпня 2004р.
передати ТОВ «Новобудова» майно, у тому
числі і будинок по АДРЕСА_1, для
експлуатації та обслуговування.

2 серпня 2004р. між ДП «Екос» та ТОВ
«Новобудова» була укладена відповідна
угода про передачу майна та підписаний
відповідний акт.

Статутом ТОВ «Новобудова» визначено,
що предметом діяльності є надання
житлово-комунальних послуг мешканцям
будинків, експлуатація та
обслуговування житлового фонду,
внутрішньобудинкових інженерних
мереж, систем та обладнання об'єктів
соціально-побутового призначення та
інш.

Також позивачем надані договори,
укладені на постачання теплової
енергії у вигляді гарячої води, на
постачання питної води та приймання
стічних вод через приєднані мережі, про
постачання електричної енергії, про
надання послуг з вивезення та
знешкодженням твердих побутових
відходів, на виконання робіт з
технічного обслуговування та ремонту
ліфтів, на надання послуг
диспетчерського зв'язку, про надання
послуг з дератизації.

За таких обставин, позивач, який надає
відповідачу житлово-комунальні
послуги, має право вимагати їх оплати, а
у разі не здійснення такої оплати, має
правові підстави для звернення до суду
з відповідним позовом.

Разом з тим, відповідачем суду не було
надано доказів, що отримані ним
житлово-комунальні послуги були йому
надані іншою юридичною особою.

Доводи відповідача про те, що між ним та
позивачем відсутній договір про
надання житлово-комунальних послуги,
не можуть бути підставою для
звільнення його від сплати за
отриманні послуги, так як це суперечить
нормам діючого законодавства.

Свобода договору закріплена у ст. ст. 6,
627 ЦК України, яка полягає у праві
сторін вільно вирішувати питання при
укладенні договору, при виборі
контрагентів та при погодженні умов
договору, не є безмежною.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів

- 3 -

України від 20 травня 2009 року № 529 «Про
затвердження типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», постанови
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» убачається,
що умови типового договору, що набули
юридично обов'язкового значення в силу
актів цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд. (постанова
Верховного суду України № 6-110цс12).

Відповідно до положень Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з
положень ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК
України виконавець послуг вправі
звернутись до суду за захистом свого
права, яке підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

З такими вимогами може звернутися і
споживач послуг, проте, відповідачем
суду не надано доказів про уникнення
позивача від укладення договору та не
заявлено вищезазначених позовних
вимог.

За таких обставин, відповідач
зобов'язаний оплачувати отримані ним
житлово-комунальні послуги, не
дивлячись на відсутність договору з
позивачем.

Посилання відповідача на те, що наданий
позивачем розрахунок заборгованості
не є належним доказом, так як не містить
розміру тарифів на житлово-комунальні
послуги та вартісну базу нарахування
боргу, колегія суддів вважає
безпідставними, так як нормами діючого
законодавства не визначена конкретна
форма розрахунку заборгованості.
Проте, наданий позивачем розрахунок
містить складові нарахування за кожним
показником, а визначені законодавцем
тарифи є загальнодоступними, що не
позбавляло можливості відповідача та
суд першої інстанції перевірити їх
відповідність.

Не знайшли свого підтвердження і
доводи апелянти про відсутність
доказів надання позивачем
житлово-комунальних послуг належної
якості.

Статтею 18 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
визначений порядок оформлення
претензій споживача до виконавця,
відповідно до частини 1 якої у разі
порушення виконавцем умов договору
споживач має право викликати його
представника для складення та
підписання акта-претензії споживача,
в якому зазначаються строки, види,
показники порушень тощо. Частиною 4
передбачено, що акт-претензія
споживача подається виконавцю, який
протягом трьох робочих днів вирішує
питання про перерахунок платежів або
видає письмово споживачу
обґрунтовану письмову відмову в
задоволенні його претензій.

За таких обставин саме
відповідач зобов'язаний був надати
докази надання житлово-комунальних
послуг неналежної якості або їх не
надання, проте суду не було надано
доказів складання актів-претензій до
позивача при розгляді даної справи.

Перевіряючи доводи апелянта
про застосування позивачем не відомих
йому тарифів при нарахуванні оплати за
житлово-комунальні послуги, колегія
суддів встановила, що позивачем
використовуються тарифи, які прийняті
розпорядженнями Київської міської
державної адміністрації.

Розпорядженнями КМДА № 1332 та
№1333 від 30 листопада 2009р. «Про
встановлення та погодження тарифів на
комунальні послуги з централізованого
постачання холодної та гарячої води
для населення» та «Про затвердження
тарифів на теплову енергію,
встановлення та погодження тарифів на
комунальні послуги з централізованого
опалення і

- 4 -

постачання гарячої води для населення»
встановлені з 1 січня 2010р. наступні
тарифи: 15,78грн. щомісячно на одну особу
за холодну воду і водовідведення в
будинках з централізованим
постачанням гарячої води з ваннами,
обладнаними душами; 4,38грн. за
водовідведення гарячої води в будинках
з централізованим постачанням гарячої
води з ваннами, обладнаними душами;
1,6грн. за кв.м. опалюваної площі
щомісячно протягом року за
централізоване опалення для населення
(при відсутності будинкових та
квартирних засобів обліку теплової
енергії); 30грн. 80коп. за особу за гарячу
воду в будинках з централізованим
постачанням гарячої води з ваннами,
обладнаними душами.

Розпорядженням КМДА № 392 від 31
травня 2010р. «Про затвердження тарифів
на теплову енергію, встановлення та
погодження тарифів на комунальні
послуги з централізованого опалення і
постачання гарячої води для населення»
з 1 липня 2010р. встановлені тарифи: 2,26грн.
за кв.м. опалюваної площі щомісячно
протягом року за централізоване
опалення для населення (при
відсутності будинкових та квартирних
засобів обліку теплової енергії); 41грн.
14коп. за особу за гарячу воду в будинках
з централізованим постачанням гарячої
води з ваннами, обладнаними душами.

Розпорядженням КМДА № 1222 від 29 грудня
2010р. «Про встановлення тарифів на
комунальні послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води
виконавцям цих послуг усіх форм
власності для здійснення розрахунків з
населенням, згідно з тарифами на
теплову енергію, затвердженими
Національною комісією регулювання
електроенергетики України» з 1 лютого
2011р. встановлені тарифи з оплатою після
20 числа місяця (відповідачем оплата до
20 числа місяця не проводилася): 3,1грн. за
кв.м. опалюваної площі щомісячно
протягом року за централізоване
опалення для населення (при
відсутності будинкових та квартирних
засобів обліку теплової енергії); 54рн.
35коп. на особу за гарячу воду в будинках
з централізованим постачанням гарячої
води з ваннами, обладнаними душами, а
розпорядженням КМДА № 99 від 27 січня
2011р. останній тариф змінений з 1 березня
2011р. на 55,61грн. щомісячно на одну особу.

Розпорядженням КМДА № 101 від 27 січня
2011р. «Про встановлення тарифів на
комунальні послуги з централізованого
постачання холодної води і
водовідведення холодної та гарячої
води для населення та тарифів на
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення, що
надаються Київським
квартирно-експлуатаційним управлінням
Міністерства оборони України»,
встановлені тарифи на комунальні
послуги з централізованого постачання
холодної води і водовідведення
холодної та гарячої води для населення
з оплатою останнім після 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим, які
введені в дію з 01.03.2011р.: 19,25грн. - холодна
вода і водовідведення в будинках з
централізованим постачанням гарячої
води з ваннами, обладнаними душами,
5грн. 32коп. - за водовідведення гарячої
води в будинках з централізованим
постачанням гарячої води з ваннами,
обладнаними душами.

Вказані тарифи залишені без змін
з 1 липня 2011р. розпорядженнями КМДА № 857,
858 від 31 травня 2011р. і діяли до 1 грудня
2013р.

Тарифи на утримання будинку та
прибудинкової території були
затверджені розпорядженнями КМДА № 979
від 31 серпня 2009р., № 1164 від 24 грудня 2010р.,
№ 2380 від 15 грудня 2011р., № 273 від 5 березня
2013р.

З наданого апеляційному суду
розгорнутого розрахунку
заборгованості вбачається, що
позивачем при нарахуванні оплати за
житлово-комунальні послуги
використовувалися тарифи,
затвердженні КМДА, що є правомірним
(с.с.245 т.1).

Також апеляційному суду наданий
розрахунок вартості 1 квадратного
метра опалювальної площі квартир у
будинку, де проживає відповідач,
виходячи з обсягу використаної
теплової енергії на опалення будинку,
який відповідачем спростований не був,
і з якого вбачається, що позивачем
нарахування за опалення відбувалося
відповідно до розпоряджень КМДА.

Під час судового розгляду було
встановлено, що квартира відповідача
обладнана лічильниками холодної та
гарячої води, проте, у спірний період
вказані лічильники не були

- 5 -

опломбовані та не взяті позивачем на
облік, а лічильник гарячої води не
працював, тому позивачем правомірно
використовуються тарифи, встановлені
для категорії громадян, квартири яких
не обладнані лічильниками.

За цих же підстав колегія суддів вважає
неправомірним нарахування позивачем у
березні 2013р. за використання холодної
води за показниками лічильника
холодної води, який наявний у квартирі
відповідача, так як даний лічильник не
був опломбований і не був взятий на
облік позивачем. Крім того, позивачем
нараховувалася оплата, виходячи із
відсутності лічильника у квартирі та
за тарифи встановленими для даної
категорії осіб.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з доводами апелянта про
те, що судом першої інстанції не був
належним чином перевірений розрахунок
заборгованості, наданий суду
позивачем, так як суд не звернув увагу,
що з жовтня 2011р. позивач почав
нараховувати оплату за
житлово-комунальні послуги, виходячи
із розрахунку на двох осіб, а іноді і
трьох осіб, хоча відповідно до наданих
суду документів вбачається, що
відповідач у квартирі зареєстрований
один (с.с.8 т.1) і будь-яких інших належних
доказів, які б підтверджували, що у
квартирі відповідача проживає двоє або
троє осіб суду надано не було.

Як пояснила представник позивача у
апеляційному суді такі нарахування
були здійсненні за усним повідомленням
майстра про те, що у квартирі
відповідача проживають інші особи, що
не є належним доказом у розумінні ст.ст.
58, 59 ЦПК України і не може бути правовою
підставою для таких нарахувань.

За таких обставин, колегія суддів
здійснила перерахунок заборгованості
за гарячу та холодну воду і
водовідведення з жовтня 2011р. по
листопад 2013р., виходячи із тарифів,
встановлених КМДА, із розрахунку на
одну особу та враховуючи, що квартира
відповідача не обладнана лічильниками
обліку гарячої та холодної води.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Так як між позивачем та відповідачем
існують грошові зобов'язання, які
відповідачем порушуються, тому наявна
заборгованість підлягає сплаті з
врахування інфляційних втрат та трьох
відсотків річних.

Такі висновки також містять у
постановах Верховного Суду України,
які є обов'язковими для всіх судів
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України
(справа 6-68цс12).

Розмір інфляційних втрат
розраховується за кожний місяць
окремо, враховуючи сукупний індекс
інфляції, який правильно зазначений у
довідці позивача (с.с.240-242 т.1), але
підлягає зменшенню, відповідно до
зменшення щомісячної заборгованості,
починаючи з жовтня 2011р., та враховуючи
відсутність інфляції з жовтня 2011р. по
червень 2012р., та з листопада 2012р. по
червень 2013р., а також у жовтні та
листопаді 2013р.

Три відсотки річних розраховуються по
формулі: сума боргу х 3% х кількість днів
прострочення платежу : 365 : 100. Кількість
днів прострочення правильно визначена
позивачем у таблиці (с.с.242-244 т.1).

Отже, колегія суддів вважає, що з
відповідача підлягає стягненню
заборгованість:

- за жовтень 2011р.: 382грн. -
житлово-комунальні послуги - 23грн. 30коп.
- 3% річних;

- за листопад 2011р.:544грн. 06коп. - за
послуги - 31грн. 79коп. - 3% річних;

- за грудень 2011р.: 478грн. 91коп. - за
послуги - 26грн. 77коп. - 3% річних;

- за січень 2012р: 583грн. 04коп. - за
послуги - 31грн. 10коп - 3% річних;

- за лютий 2012р.: 702грн. 79коп. - за
послуги - 35грн. 81коп. - 3% річних;

- за березень 2012р.: 574грн. 22коп. - за
послуги - 27грн. 80коп. - 3% річних;

- за квітень 2012р.: 455грн. 35коп. - за
послуги - 20грн. 92коп. - 3% річних;

- за травень 2012р.: 301грн. 43коп. - за
послуги - 13грн. 08коп. - 3% річних;

- за червень 2012р.: 301грн. 43коп. - за
послуги - 12грн. 34коп. - 3%: річних;

- за липень 2012р. - 301грн. 43коп. - за
послуги - 11грн. 57коп. - 3% річних - 0,6грн. -

- 6 -

інфляційний втрати;

- за серпень 2012р.: 301грн. 43коп. - за
послуги - 10грн. 80коп. - 3% річних - 0,30грн. -
інфляційні втрати;

- за вересень 2012р.: 301грн. 43коп. - за
послуги - 0,30грн. - інфляційні втрати -
10грн. 06коп. - 3% річних;

- за жовтень 2012р.: 415грн. 27коп. - за
послуги, 12грн. 80коп. - 3% річних - 0,8грн. -
інфляційні втрати;

- за листопад 2012р.: 545грн. 33коп. - за
послуги - 15грн. 46коп. - 3% річних;

- за грудень 2012р.: 630грн. 25коп. - за
послуги - 16грн. 27коп. - 3% річних;

- за січень 2013р.: 713грн. 43коп. - за
послуги - 16грн. 59коп. - 3% річних;

- за лютий 2013р.: 619грн. 63коп. - за
послуги - 12грн. 99коп. - 3% річних;

- за березень 2013р.: 654грн. 35коп. - за
послуги - 12грн. 05коп. - 3% річних;

- за квітень 2013р.: 479грн. 22коп. - за
послуги - 7грн. 64коп. - 3% річних;

- за травень 2013р.: 301грн. 43коп. - за
послуги - 4грн. 04коп. - 3% річних;

- за червень 2013р.: 301грн. 43коп. - за
послуги - 3грн. 30коп. - 3% річних;

- за липень 2013р.: 301грн. 43коп. - за
послуги - 2грн. 53коп. - 3% річних - 1грн.
81коп. - інфляційні втрати;

- за серпень 2013р.: 301грн. 43коп. - за
послуги - 1грн. 76коп. - 3% річних - 1грн.
81коп. - інфляційні витрати;

- за вересень 2013р.: 301грн. 43коп. - за
послуги -1грн. 02коп. - 3% річних - 0,6грн. -
інфляційні втрати;

- за жовтень 2013р.: 405грн. 79коп. - за
послуги - 0,33грн. - 3% річних;

- за листопад 2013р.: 516грн. 77коп. - за
послуги - 0,33грн. - 3% річних.

Також колегія суддів вважає
обгрунтованими доводи апелянта про
безпідставність не застосування судом
позовної давності до позовних вимог
про стягнення заборгованості, яка
утворилася з травня 2010р.

Крім того, у порушення вимог ст. 215 ЦПК
України суд першої інстанції у рішенні
не навів обгрунтування не застосування
позовної давності, хоча відповідач у
запереченні проти позову зазначав про
порушення позивачем вимог ст. 257 ЦК
України.

Статтею 257 ЦК України встановена
загальна позовна давність у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України
передбачено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідачем зазначалося про попуск
позивачем строку позовної давності,
тому суд першої інстанції повинен був
її застосувати , або навести мотиви, з
яких відхилив заперечення відповідача.

Твердження представника позивача про
те, що ними строк позовної давності був
перерваний, так як у червні 2013р. позивач
звернувся до суду із заявою про видачу
судового наказу, але ухвалою судді від 6
червня 2013р. у прийнятті заяви було
відмовлено, колегія суддів вважає
необгрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Дана норма матеріального права не
предбачає переривання позовної
давності у разі подачі заяви про видачу
судового наказу.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що заборгованість за
житлово-комунальні послуги підлягає
стягненню з відповідача, починаючи з
серпня 2010р., так як за вказаний місяць
оплата проводиться до 20 числа вересня,
а позивач звернувся до суду із даним
позовом у вересні 2013р.

Отже, враховуючи вищенаведені
розрахунки, а також вірність
розрахунку, який був наданий позивачем
за період з серпня 2010р. по вересень 2011р.,
з відповідача підлягає стягненню з 1
серпня 2010р. по 1 грудня 2013р. 17 774грн. 19коп.

Оскільки судом першої інстанції не був
належним чином перевірений розрахунок

- 7 -

заборгованості, наданий позивачем,
неправильно застосовані норми
матеріального права в частині позовної
давності, колегія суддів відповідно до
положень ст. 309 ЦПК України зміює
рішення суду і зменшує розмір
заборгованості, який підлягає
стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 27 грудня 2013р. змінити,
зменшивши розмір заборгованості за
житлово-комунальні послуги з
урахуванням інфляційних втрат та трьох
відсотків річних, які підлягають
стягненню з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новобудова» до 17
774грн. 19коп.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: