У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Макарчука М.А., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Славутського обласного
спеціалізованого ліцею-інтернату
поглибленої підготовки учнів в галузі
науки, Департаменту освіти і науки,
молоді та спорту Хмельницької обласної
державної адміністрації про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час висушеного
прогулу та моральної шкоди, визнання
незаконними наказів та зобов'язання
видати дублікат трудової книжки, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Славутського міськрайонного суду
Хмельницької області від 27 грудня 2013
року та рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 30 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що відповідно до наказу № 204
від 10 жовтня 2000 року
прийнята по переводу на посаду
педагога-куратора Славутського
обласного спеціалізованого
ліцею-інтернату поглибленої
підготовки учнів в галузі науки з 10
жовтня 2000 року, крім даної посади мала
ще години біології. Наказом № 35 від 15
лютого 2001 року вказану посаду
перейменовано на «вихователь». З
другого семестру 2003 року позивач
перебувала у відпустці по вагітності
та пологах, а з 27 травня 2003 року по
10 квітня 2006 року їй була надана
відпустка по догляду за дитиною до
досягнення трьох років. Однак, 01
вересня 2005 року вона достроково вийшла
на роботу і була допущена на посаду
вчителя біології тимчасово, на час
відсутності основного працівника з
неповним тижневим навантаженням на
2005-2006 навчальний рік. 01 жовтня 2007 року
позивачу запропоновано написати заяву
про прийняття на роботу на посаду
вчителя біології на час відсутності
основного працівника з 02 жовтня 2007
року. З 01 червня 2010 року по 31 серпня 2010
року ОСОБА_4 була надана відпустка у
зв'язку з вагітністю та пологами, а з 01
вересня 2010 року по 01 липня 2013 року
відпустка по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку. Вважає,
що на посаді вчителя біології
працювала з 01 вересня 2005 року за
безстроковим трудовим договором і
відповідач не мав права видавати наказ
№ 39-к від 01 жовтня 2007 року про прийняття
на посаду вчителя біології по
строковому трудовому договору,
оскільки це суперечить її інтересам.
Крім того, з 02 жовтня 2007 року по 21 серпня
2013 року пройшло понад 5 років, тому цей
договір вважається укладеним на
невизначений строк, відтак позивача
безпідставно звільнено з роботи
наказом № 78-к від 21 серпня 2103 року у
зв'язку із закінченням строкової угоди
за п. 2 ст. 36 КзПП України з 22 серпня 2013
року. При звільненні було також
порушено гарантії для жінок, які мають
дітей, передбачені ст. 184 КЗпП України, а
порушення її прав призвело до
моральних страждань.

Рішенням Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 27
грудня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано незаконним та
скасовано наказ № 78-к від 21 серпня 2013
року Славутського обласного
спеціалізованого ліцею-інтернату
поглибленої підготовки учнів в галузі
науки про звільнення ОСОБА_4 з роботи з
22 серпня 2013 року. Поновлено ОСОБА_4 на
посаді вихователя ліцею-інтернату з 22
серпня 2013 року. Зобов'язано Славутський
обласний спеціалізований
ліцей-інтернат поглибленої підготовки
учнів в галузі науки видати ОСОБА_4
дублікат трудової книжки. Стягнуто з
Славутського обласного
спеціалізованого ліцею-інтернату
поглибленої підготовки учнів в галузі
науки на користь ОСОБА_4 13 931,38 грн
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 22 серпня 2013 року по 27 грудня
2013 року, 1000 грн за заподіяну моральну
шкоду. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Рішення в частині
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за один місяць в сумі 2369,84 грн
допущено до негайного виконання.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 30 січня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись
на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить змінити рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову, скасувати рішення
апеляційного суду та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити на таких
підставах.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не
дають підстав для висновку про
порушення апеляційним судом норм
процесуального та матеріального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд вірно виходив із того,
що наказом № 204 від 10 жовтня 2000 року
ОСОБА_4 прийнята по переводу на посаду
педагога - куратора Славутського
обласного спеціалізованого
ліцею-інтернату поглибленої
підготовки учнів в галузі науки і з нею
був укладений контракт по 31 серпня 2001
року. В цей період викладала також
години біології. З 15 лютого 2001
року посаду педагог-куратор
перейменовано на вихователь. По
закінченню дії контракту ОСОБА_4
звільнена не була і наказом № 102 від 26
травня 2003 року їй надана відпустка по
догляду за дитиною до трьох років по 10
квітня 2006 року. Дана відпустка
позивачкою була перервана і на
підставі наказу № 33-к від 01 вересня 2005
року вона допущена до роботи з 01
вересня 2005 року на посаду вчителя
біології тимчасово на час відсутності
основного працівника з неповним
тижневим навантаженням за її згодою.
Наказом № 39-к від 01 жовтня 2007 року
ОСОБА_4 прийнята на посаду вчителя
біології на час відпустки по догляду за
дитиною основного працівника ОСОБА_5 з
02 жовтня 2007 року на підставі її заяви.
Згідно наказу № 299 а-к від 31
серпня 2010 року позивачу надана
відпустка по догляду за дитиною до
трьох років з 01 вересня 2010 року по 01
липня 2013 року, а згідно з наказом № 148-к
від 01 липня 2013 року вона перебувала в
черговій відпустці по 21 серпня 2013 року.
Наказом № 78-к від 21 серпня 2013 року
ОСОБА_4, вчитель біології, звільнена у
зв'язку з закінченням строкової угоди
(контракту) п. 2 ст. 36 КЗпП України з 22
серпня 2013 року.

Звертаючись з позовом про визнання
незаконним наказу про звільнення,
позивач просила також визнати
незаконними накази від 01 жовтня 2007 року
та від 31 серпня 2010 року щодо прийняття
її на посаду вчителя біології
тимчасово на період відсутнього
основного працівника так як вважає, що
в адміністрації ліцею не було підстав
для прийняття її на роботу на тимчасові
посади.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Відмовляючи в позові про визнання
вказаних наказів незаконними за
пропуском строку звернення до суду,
місцевий суд, з чим погодився і
апеляційний суд, обґрунтовано виходив
з того, що спірні накази видавалися на
підставі заяв позивача і їй було відомо
про їх існування. Такі висновки суду є
вірними і узгоджуються з матеріалами
справи.

З матеріалів справи вбачається, що з 02
жовтня 2007 року ОСОБА_4 на підставі її
заяви прийнята на посаду вчителя
біології на час відпустки по догляду за
дитиною основного працівника ОСОБА_5 і
після виходу останньої на роботу була
звільнена з посади вчителя біології в
зв'язку з закінченням обумовленого
сторонами строку трудового договору.
Судом не встановлено порушень норм
трудового законодавства при звільнені
позивачки з тимчасової посади вчителя
біології, тому немає підстав для
визнання наказу № 78-к від 21 серпня 2013
року незаконним та стягнення
середнього заробітку і моральної
шкоди.

Оскільки відсутні підстави для
визнання недійсним наказу про
звільнення ОСОБА_4 з роботи, не
підлягають задоволенню вимоги щодо
видачі дублікату трудової книжки
адміністрацією ліцею.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду апеляційної інстанції
не спростовують.

Отже, оскаржуване судове рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому його слід
залишити без змін, а касаційну скаргу -
відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 30 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. ЛеванчукМ.А. МакарчукТ.О. Писана