АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Самсонова В.В. Доповідач -
Дерев'янко О.Г. Категорія 46
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.,

при секретарі: Філіній Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського
районного суду м.Дніпропетровська від
13 вересня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна
подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовом, та згідно уточнених
вимог просила визнати за нею право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, яка придбана відповідачем під
час шлюбу з нею. Від шлюбу мають сина
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2. В 2007 році позивачка з
відповідачем припинили подружні
стосунки, до цього часу їх не
поновлювали. Відповідач заперечує
наявність у неї будь-яких прав на
вказану квартиру і з цього приводу в
них є суперечки. Вважає, що згідно
чинного законодавства та інтересів
неповнолітньої дочки ОСОБА_5, вона має
право просити суд відступити від засад
рівності часток подружжя і ставити
питання про визнання за нею права
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, оскільки спірна квартира
придбавалася сторонами саме для
забезпечення належних
соціально-побутових потреб їхніх
дітей.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м.Дніпропетровська від
13 вересня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна
подружжя - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частину квартиру АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська від 14 листопада 2013
року стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1351 грн. 15
коп.

В апеляцiйнiй скарзi позивач ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового, яким позов
задовольнити в повному обсязі (а.с.59-63).

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних пiдстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
04 серпня 1990 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було укладено шлюб, актовий запис № 324.
Після укладання шлюбу позивачці було
присвоєно прізвище «ОСОБА_2». (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню
дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.7)

Судом першої інстанції встановлено, що
19.11.2002 року, тобто під час шлюбу ОСОБА_3
придбав майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1,
що підтверджується договором
купівлі-продажу. (а.с.9)

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 70 СК України,
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. За рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

У пункті 30 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що при вирішенні спору про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках
може відступити від засади рівності
часток подружжя, враховуючи обставини,
що мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дітей (за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування). Під
обставинами, що мають істотне значення
для справи, потрібно розуміти не тільки
випадки, коли один із подружжя не дбав
про матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї, але і випадки коли один із
подружжя не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК).

Судом першої інстанції правильно в
рішенні зазначено, що позивачкою не
доведено обставин, за якими вона вважає
є підстави для відступлення від
рівності часток, не надано належних
доказів наявності тих окремих
випадків, які б свідчили про те, що
розмір аліментів, на утримання яких
одержує позивачка, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування, та що
є такі обставини що мають суттєве
значення, оскільки одного тільки
проживання з позивачкою дитини не є
достатнім для збільшення її частки.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачкою не доведено суду ті
обставини, що відповідачем не сумлінно
виконувались батьківські обов'язки.
Матеріали справи не містять данні про
те, що позивачкою здійснювались дії
щодо стягнення з відповідача на
утримання неповнолітньої дитини
аліментів, та невиконання відповідачем
цих обов'язків.

За цих обставин доводи позивачки,
зазначені в апеляційній скарзі, а саме
в частині несплати відповідачем
аліментів на утримання дітей прийняти
не можна.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що кожен з
подружжя має право на половину всього
спільно набутого майна, в тому числі
спірної квартири, тому суд вирішив за
можливе визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи, зокрема щодо неврахування
можливості використання прав
власності дітей на певні квадратні
метри не заслуговують на увагу,
оскільки такі позовні вимоги
позивачкою не заявлялись, та не були
предметом розгляду суду першої
інстанції. Зазначені доводи не
спростовують висновків місцевого суду,
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди із висновками суду щодо
обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного
суду м.Дніпропетровська від 13 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: