Справа № 712/4375/13ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді -
ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі -
ТКАЧ А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Соснівського
районного суду м. Черкаси цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи
Міськрайонне управління держкомзему в
місті Черкаси та Черкаському районі
Черкаської області, Черкаська міська
рада про скасування державної
реєстрації права власності на земельну
ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом посилаючись на те, що
йому на праві приватної власності
належить домоволодіння АДРЕСА_1. Даний
будинок знаходиться на земельній
ділянці, яка згідно Державного акту від
10.07.2008 року також належить йому. Площа
земельної ділянки складає 920. 4 кв.м.
Відповідач ОСОБА_3 є суміжним
землекористувачем. Останній
самовільно з боку його межі побудував
сарай із дощок та руберойду, а потім
збільшив цей сарай у розмірах, після
чого вніс цю забудову у план своєї
земельної ділянки. Шляхом постійних
реконструкцій був порушений його
паркан, зламаний шифер та змінена лінія
розмежування. Своїми діями відповідач
навмисно змінив існуючу лінію
розмежування 23 м. 85 см. По межі
поворотних точок від «Б» до кута. Також
в домоволодінні ОСОБА_2 знаходиться
побудований із дощок туалет біля якого
утворилась велика яма, яка переходить
на територію його земельної ділянки,
яка порушує санітарні норми. Він
неодноразово звертався до
контролюючих органів з приводу
будівництва сараю та ями. Даними
органами були внесені приписи
відповідачу. Просить суд зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою, яка
належить йому на праві приватної
власності шляхом зносу
самовільно-збудованої споруди - сараю
та зобов'язати відповідача засипати
яму, яка переходить на територію його
земельної ділянки.

Не погоджуючись з первісним позовом
відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із
зустрічною позовною заявою про
скасування державної реєстрації права
власності на земельну ділянку.

Зустрічний позов обґрунтовує тим,
що рішенням Виконавчого комітету
Черкаської міської ради від 15.05.2001 року
на підставі заяв громадян та
відповідно до норм Земельного Кодексу
України передано безоплатно земельну
ділянку АДРЕСА_1 площею 920.4 кв.м. для
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд у
приватну власність громадянці ОСОБА_4.
На підставі цього рішення в технічному
паспорті від 06.08.2007 року ОСОБА_4 вказані
розміри суміжних меж із земельною
ділянкою № АДРЕСА_2 - 16,46 м. та 23,85 м., хоча
в старому технічному паспорті цього
домоволодіння так як і в технічному
паспорті на будинковолодіння АДРЕСА_2
ці ж самі суміжні межі визначені як 16,45
м. та 24.0 м. відповідно, що вказує на
неправомірне та безпідставне
зменшення розмірів земельної ділянки
ОСОБА_5 ОСОБА_4 було виділено земельну
ділянку розміром 862 кв.м., але
приватизувала вона її площею 920 кв.м.
документальних підтверджень про те, за
рахунок чого її земельна ділянка була
збільшена, немає. ОСОБА_2 вважає що не
виключено, земельна ділянка АДРЕСА_1
була збільшена частково і за рахунок
його земельної ділянки.

Будинковолодіння АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 02.03.2004 року перейшло у
власність ОСОБА_6, яка в свою чергу
подарувала дане домоволодіння своєму
синові - ОСОБА_1 Право власності ОСОБА_1
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
від 10.07.2008 року. Власник земельної
ділянки вправі розпоряджатися нею на
власний розсуд. Скориставшись своїм
правом, ОСОБА_2 побудував на своїй
земельній ділянці сарай, що зазначено в
технічному паспорті на
будинковолодіння ще в 2001 році. Даний
сарай, як стверджує сусід ОСОБА_1,
заступає за його межу, визначену в його
державному акті на право власності на
земельну ділянку № АДРЕСА_1. Під час
приватизації Акт погодження меж
земельної ділянки АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не
підписував, чим висловив свою незгоду у
визначені межі, а також з тієї причини,
що по їхній межі проходила
водопостачальна труба, на якій стався
порив і протягом чотирьох років ОСОБА_1
її не ремонтував, внаслідок чого
відбулося просідання фундаменту
будинку ОСОБА_2, який вимагав в свою
чергу від сусіди укріплення фундаменту
свого будинку в наслідок нанесеної
йому шкоди. У зв'язку з розбіжностями в
розмірах меж на Планах 1955, 1983 року та в
Державному акті ОСОБА_1, не можливо
чітко визначити розмір суміжних меж.
Незважаючи на цю обставину, ОСОБА_1
приватизував належну йому земельну
ділянку АДРЕСА_1.

Порядок користування між
сусідами був складений довгостроковим
користуванням і жодних претензій у них
між собою не було. Проте, коли восени 2011
року ОСОБА_2 виявив бажання
приватизувати свою земельну ділянку та
звернувся до ОСОБА_1 з проханням
підписати йому акт погодження меж для
розробки необхідної документації на
приватизацію будинковолодіння, то
отримав відмову від сусіди. Після чого,
останній почав скрізь скаржитися і
звертатися з заявами до різних
інстанцій про порушення ОСОБА_2 його
межі і звинувачував сусіду в
самовільному зайнятті його земельної
ділянки розміром 2 кв.м.

Просив суд визнати недійсним
рішення виконавчого комітету
Черкаської міської ради від 15.05.2001 року
№ 509 про надання земельної ділянки
ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 площею 920 кв.м. та
державний акт на право власності на
дану земельну ділянку, зобов'язати
управління ДЗК скасувати акт про
державну реєстрацію та відновити
розміри земельної ділянки відповідно
до первісних розмірів.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримав повністю та
просив суд їх задоволити, зустрічний
позов не визнав та просив в задоволенні
відмовити, застосувати термін
позовної давності.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні первісний позов не
визнали, просили в задоволенні
відмовити, зустрічний підтримали
просили задоволити.

Треті особи в судове засідання не
з'явились, належним чином були
повідомлені, причини неявки суду не
відомі.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини, які
регулюються нормами земельного
законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до
договору дарування будинку від 23
листопада 2007 року, ОСОБА_1 на праві
особистої власності належить
домоволодіння АДРЕСА_1. Згідно
договору дарування земельної ділянки
від 23.11.2007 року позивачу на праві
особистої власності належить земельна
ділянка площею 920,4 кв. м. за цією ж
адресою.

До укладення договору дарування
земельна ділянка належала
дарувальнику ОСОБА_6 (матері позивача)
згідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 02.03.2004 р.
після смерті ОСОБА_4, якій в свою чергу
земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 920,4
кв.м. була надана у приватну власність
рішенням виконавчого комітету
Черкаської міської ради від 15.05.2001
року № 509 п. 1.9.

Статтею 103 ЗК України визначено, що
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати
такі способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). За змістом вказаної статті
право добросусідства являє собою
сукупність прав власників та
користувачів земельних ділянок на
найбільш повне, безпечне та комфортне
користування земельними ділянками
відповідно до їх цільового
призначення.

Між тим, як встановлено в судовому
засіданні, відповідачем приписи
законодавства не дотримані. Так,
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Черкаській області за зверненням
позивача проведена перевірка
домоволодіння відповідача ОСОБА_2 та
встановлено, що на житловому будинку
останнього відсутнє організоване
водовідведення. Також встановлено, що
за адресою домоволодіння збудовано
сарай з порушенням Державних
будівельних норм 360-92*, а саме -
відстань від сараю до межі
сусідньої земельної ділянки складає
менше 1,0 метра.

Заперечуючи проти позову та
пред'явивши зустрічний позов,
відповідач ОСОБА_2 посилається на те,
що побудував сарай на своїй земельній
ділянці. Даний сарай, заступає за межу
позивача ОСОБА_1, визначену в його
державному акті на право власності на
земельну ділянку, але це викликане
тим, що під час приватизації Акт
погодження меж земельної ділянки
АДРЕСА_1 він не підписував, так як
не погоджувався із визначеною межею.
У зв'язку з розбіжностями в розмірах
меж на Планах 1955, 1983 року та в
Державному акті ОСОБА_1, не можливо
чітко визначити розмір суміжних меж.
Незважаючи на цю обставину, ОСОБА_1
приватизував належну йому земельну
ділянку АДРЕСА_1.

Вказані твердження ОСОБА_2
спростовуються наступним. Судом було
досліджено інвентарні справи на
обидва будинковолодіння та
встановлено, що всі схематичні плани,
які містяться у інвентарній справі
на будинковолодіння по АДРЕСА_1
містять дані про те, що межа, яка
проходить між суміжними земельними
ділянками складає 16, 45 м. Як зазначено
вище, приватизація земельної ділянки
по АДРЕСА_1 була здійснена не
позивачем, а ОСОБА_4 (бабусею позивача)
ще 15.05.2001 року. При цьому, дійсно
відповідач ОСОБА_2 відмовлявся
підписати акт визначення та
погодження меж, проте дану відмову
обґрунтовував тим, що вздовж його
приватного будинку до будинку ОСОБА_4
проходить водопровід, на якому
внаслідок тривалого терміну
використання восени 1994 року стався
порив труби, який усунули тільки
весною 1998 року. Умовою підписання
акту ОСОБА_2 була вимога до ОСОБА_7
взяти на себе зобов'язання на
проведення робіт по укріпленню
фундаменту та усунення недоліків
його просідання. Інших претензій до
ОСОБА_4 в тому числі і стосовно
існуючого порядку користування та
меж суміжної земельної ділянки
ОСОБА_2 не висловлював (акт від 19.01.2000
року складений комісією у складів
голови громадської ради мікрорайону
Соснівського району м. Черкаси та
голів квартальних комітетів).

Як вбачається із пояснювальної
записки до технічної документації із
землеустрою щодо складання документа,
що посвідчує право на земельну ділянку
ОСОБА_6 (матері позивача) вбачається,
що польові геодезичні роботи
проводилися у травні 2000 року та
виготовлена технічна документація
Українським державним науково
-виробничим інститутом зйомок міст
та інформатики «Укргеоінформ». При
проведенні геодезичних обмірів у
вересні 2004 року в «Геоземпроект» площа
земельної ділянки не змінилася.
Межі земельної ділянки винесені в
натурі та закріплені межовими
знаками. Аналогічні відомості містить
і пояснювальна записка до технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право на земельну ділянку ОСОБА_1,
виконану ТОВ «Геоземпроект» за даними
якої геодезичні роботи були проведені
у лютому місяці 2008 року. При цьому,
встановлено, що площа та конфігурація
земельної ділянки не змінились. Межі
земельної ділянки винесені в натурі
та закріплені земельними знаками.
Фактична площа земельної ділянки
складає 920,4 кв.м. Як слідує із відповіді
Головного управління Держкомзему у
Черкаській області від 20.01.2012 року при
виїздній перевірці державним
інспектором з контролю за
використанням та охороною земель
були зроблені обміри рулеткою
земельної ділянки позивача за
адресою АДРЕСА_1 та встановлено, що
зроблені обміри співпадають з тими, що
зазначені в державному акті на право
власності на земельну ділянку від
10.07.2008 року , що належить позивачу.

Згідно ч. 3 ст. 375 ЦК України право
власника на забудову земельної ділянки
здійснюється за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил.

У відповідності до ст. 104 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
припинення діяльності на сусідній
земельній ділянці, здійснення якої
може привести до шкідливого впливу на
земельній ділянки.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Порушення прав позивача ОСОБА_1 зі
сторони відповідача ОСОБА_2
підтверджується також відповіддю
державної інспекції сільського
господарства в Черкаській області
від 10.08.2012 року про те, що інспекцією
встановлено факт порушення вимог
ст.125 126 Земельного Кодексу України , а
саме самовільне зайняття земельної
ділянки площею 2 кв.м. власником
домоволодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та
здійснення на ній добудови. Перевірки
інспекцією проводились неодноразово,
у зв'язку з не усуненням порушень
01.08.2012 року була винесена постанова
про накладення на ОСОБА_2
адміністративного стягнення. 09.11.2011
року ОСОБА_2 повторно притягнутий до
адміністративної відповідальності за
порушення земельного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про задоволення
первісного позову.

Відповідно до п.27 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» згідно зі статтею 257
ЦК України у спорах про захист прав
власників земельних ділянок
застосовується позовна давність
тривалістю у три роки, якщо інше не
передбачено Законом. Якщо для певних
правовідносин, пов'язаних із
здійсненням права власності на
земельну ділянку чи права
користування нею, законом встановлено
інші строки звернення до суду за
вирішенням спору, застосовуються ці
строки.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено, що на час передачі
земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею
920,4 кв.м. у приватну власність ОСОБА_7
відповідач ОСОБА_2 погоджувався із
встановленими межами та площею
останньої і з 2001 року, тобто на
протязі тринадцяти років вимоги про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою чи відновлення
меж, визнання недійсним державного
акта на право власності на земельну
ділянку не пред'являв, суд вважає за
необхідне застосувати до даних
правовідносин строк позовної
давності та відмовити у задоволенні
зустрічних позовних вимог .

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 213-215, 218, ЦПК
України, ст. 120,152 Земельного кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом
зобов'язання ОСОБА_2 знести
самовільно-збудований сарай та
зобов'язати ОСОБА_2 засипати яму ,яка
переходить на територію земельної
ділянки ОСОБА_1.

У задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Черкаського
апеляційного суду протягом десяти днів
з моменту його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: