УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М.,
Писаної Т.О.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8,
про відшкодування майнової шкоди, за
зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
третя особа - ОСОБА_7, про відшкодування
майнової шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, за касаційною
скаргою ОСОБА_8 на рішення
Ровеньківського міського суду
Луганської області від 01 червня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Луганської області від 19 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, який у
подальшому уточнив, мотивуючи свої
вимоги тим, що 08 червня 2012 року
в районі магазину «Кострома», який
знаходиться по АДРЕСА_2, сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
водія ОСОБА_7, який на підставі
довіреністю керував автомобілем марки
Mercedes-Benz, р.н. НОМЕР_3. ОСОБА_7, рухаючись
на вказаному автомобілі, в'їхав у
магазин «Кострома». Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8,
завдана майнова шкода, яку вона оцінила
у 35 000 грн. Приїхавши на місце пригоди,
позивач, як власник транспортного
засобу, сплатив ОСОБА_8 10 000 грн,
оскільки у ОСОБА_7 не було грошей.
Крім того, позивач зобов'язався
повернути ОСОБА_8 ще 25 000 грн у рахунок
відшкодування завданої шкоди, якщо
відповідач поверне йому 35 000 грн, про що
свідчать відповідні розписки. Згідно
розписки, наданої ОСОБА_7 від 08 червня
2012 року, останній зобов'язався
повернути борг у розмірі 35 000 грн до 30
липня 2012 року, а у разі несвоєчасного
повернення боргу, передати ОСОБА_6 у
власність житлове приміщення,
розташоване по АДРЕСА_1 Оскільки борг
не повернуто та житлове приміщення у
власність не передано, просив стягнути
з відповідача 35 000 грн або визнати
його власником житлового приміщення,
розташованого по АДРЕСА_1

У січні 2013 року ОСОБА_8 звернулася до
суду із зустрічним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 08 червня 2012 року
ОСОБА_7, керуючи автомобілем Mercedes-Benz,
р.н. НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_6,
зруйнував належні їй тимчасові
споруди, розміщені на її земельній
ділянці по АДРЕСА_2, біля магазину
«Кострома». Враховуючи, що ОСОБА_7
керував транспортним засобом на
підставі виданої йому власником
довіреності, то саме ОСОБА_6 є
належним відповідачем у справі з
питання відшкодування майнової шкоди.
Вартість знищеного належного
позивачеві за зустрічним позовом майна
складає 35000 грн. Оскільки ОСОБА_6
частково сплатив їй вартість знищеного
майна у розмірі 10 000 грн., а решту - 25 000
грн зобов'язався сплатити у строк до 30
липня 2012 року, про що свідчить
відповідна розписка, просила суд
стягнути з останнього на її користь
недоплачені грошові кошти у рахунок
відшкодування майнової шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки.

Рішенням Ровеньківського міського
суду Луганської області
від 01 червня 2013 року позов ОСОБА_6
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7
на користь ОСОБА_6 в порядку зворотної
вимоги (регресу) 10 000 грн. В задоволенні
іншої частини позову ОСОБА_6
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_8
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_8 25 000 грн в рахунок
відшкодування майнової шкоди, завданої
власником джерела підвищеної
небезпеки. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 19 вересня 2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_6 та
зустрічного позову ОСОБА_8
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є
власником автомобіля марки Mercedes-Benz, р.н.
НОМЕР_3.

21 травня 2012 року приватним нотаріусом
Ровеньківського міського
нотаріального округу ОСОБА_10
посвідчена довіреність строком на три
роки, тобто до 21 травня 2015 року, якою
ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_7
представляти його інтереси в органах
Державтоінспекції чи в будь-яких інших
установах, підприємствах та
організаціях, незалежно від їх форм
власності та підпорядкування з питань
експлуатації, належного йому на
підставі Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_4, виданого
ВРЕР м. Ровеньки УМВС України в
Луганській області 09 листопада 2011 року,
автомобіля марки Mercedes-Benz, р.н. НОМЕР_3.

ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 зазначений
автомобіль в оперативне управління

08 червня 2012 року в районі магазину
«Кострома», розташованого по АДРЕСА_2,
ОСОБА_7, керуючи транспортним засобом
марки Mercedes-Benz, р.н. НОМЕР_3, скоїв
дорожньо-транспортну пригоду, а саме:
в'їхав у тимчасові споруди за вказаною
адресою.

Працівники Державної автомобільної
інспекції на місце пригоди не
викликались, протокол про
адміністративне правопорушення не
складався, ОСОБА_7 до адміністративної
відповідальності не притягувався.

Згідно витягу про реєстрації права
власності на нерухоме майно ОСОБА_8 є
власником нежитлової будівлі, магазину
з належними до неї господарськими
будівлями та спорудами, розташованої
по АДРЕСА_2

ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_6 10 000 грн в
рахунок відшкодування шкоди, завданої
вказаною дорожньо-транспортною
пригодою, що підтверджується розпискою
від 08 червня 2012 року. Крім того,
останній зобов'язався до 30 липня 2012
року сплатити позивачу за зустрічним
позовом 25 000 грн у рахунок
відшкодування завданої шкоди.

Згідно розписки від 08 червня 2012 року
ОСОБА_7 зобов'язався до 30 липня
2012 року сплатити на користь ОСОБА_6
грошову суму в розмірі 35 000 грн в
рахунок відшкодування завданої
матеріальної шкоди. У разі
несвоєчасної виплати грошової суми, не
заперечує проти звернення стягнення на
належний йому житловий будинок по
АДРЕСА_1

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні первісного
та зустрічного позовів, апеляційний
суд виходив із того, що позивач ОСОБА_6
визначив предмет позову як стягнення
боргу, проте не надав доказів, які б
свідчило про його обґрунтованість.
Позов щодо повернення грошової суми в
порядку зворотної вимоги (регресу)
останнім не заявлявся. ОСОБА_6 може
відповідати за завдану шкоду лише
спільно з особою, яка керувала
транспортним засобом, у випадку якщо
ОСОБА_7 заволодів ним неправомірно і
цьому сприяла недбалість власника
автомобіля. Транспортний засіб, який
експлуатувався на момент
дорожньо-транспортної пригоди, був
забезпечений страховим полісом, а
страховою компанією не приймалося
рішення про відмову у виплаті
страхового відшкодування на користь
ОСОБА_8 Питання про відшкодування шкоди
самою особою, відповідальність якої
застрахована, залежить від висловленої
нею згоди на таке відшкодування, у разі
ж відсутності такої згоди за її заявою
до субсидіарної відповідальності
залучається страховик.

Проте з таким висновком апеляційного
суду повністю погодитися не можна.

Так, ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» застережено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та (або)
майну потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено правило, згідно
якого при настанні страхового випадку
страховик відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи, і ст. 33
указаного Закону - зобов'язання
учасника дорожньо-транспортної
пригоди повідомити страховика про
дорожньо-транспортну пригоду, зокрема
в підп. 33.1.2 п. 33.1 застережено, що учасник
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язаний вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо зазначені особи з поважних причин
не мали змоги виконати зазначені дії,
вони мають підтвердити це
документально (абз. 2 підп. 33.1.2
п. 33.1 ст. 33 Закону)

В разі невиконання страхувальником
обов'язку, передбаченого ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» він позбавляється права на
відшкодування шкоди за його винні дії
страховиком у порядку, передбаченому
ст. 1194 ЦК України.

Зазначена позиція узгоджується з
висновками, викладеними у постанові
Верховного Суду України від 24 грудня 2010
року № 6-1ц10.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 8 своєї постанови від
18 грудня 2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», ухвалене у
справі рішення має бути гранично
повним, ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій статтею 215
ЦПК України, і обов'язково містити
вступну, описову, мотивувальну та
резолютивну частини.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року
«Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Апеляційний суд зазначив про порушення
судом першої інстанції вимог статей 212,
214, 215 ЦПК України, зокрема те, що
місцевий суд не перевірив чи мав ОСОБА_7
на момент передачі транспортного
засобу посвідчення водія відповідної
категорії, чи мав останній належні
правові підстави на керування
автомобілем, чи можуть ОСОБА_6 та ОСОБА_7
нести спільну відповідальність з
встановленням ступеня вини кожного з
них, не з'ясував правових підстав
заявлених позовних вимог, не окреслив
межі дослідження фактичних обставин,
які мають значення для їх вирішення, не
встановив характер правовідносин, що
випливають з цих обставин, не дав
оцінки поданим сторонами доказам з
дотриманням принципу допустимості, не
обґрунтував доведеність певних
установлених ним фактів. Однак суд
апеляційної інстанції всупереч нормам,
викладених у статтях 303, 304 ЦПК України,
сам не усунув вказаних порушень, не
перевірив доказів та не надав їм
належної оцінки, не встановив всі
обставини справи.

Отже, суд апеляційної інстанції
наведених вище положень закону не
врахував, належним чином не виконав
своїх процесуальних обов'язків та
дійшов передчасного висновку про
відмову в задоволенні первісного та
зустрічного позовів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 336 ЦПК України за
наслідками розгляду касаційної скарги
на рішення суд касаційної інстанції
має право постановити ухвалу про повне
або часткове скасування рішення і
передати справу на новий розгляд до
суду першої або апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, визнати рішення
апеляційного суду законним та
обґрунтованим не можна, тому воно
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 19 вересня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
МакарчукСудді: А.О.
Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О.
Писана