Справа № 522/6730/14
Провадження № 2/522/2040/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року Приморський районний
суд м Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
користування приміщенням, за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про зобов'язання не перешкоджати у
користуванні житлом, -

ВСТАНОВИВ

До Приморського районного суду м. Одеси
з позовною заявою від 19.03.2013 року
звернулася ОСОБА_1. У своїй позовній
заяві позивачка просила визнати ОСОБА_2
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням у зв'язку з
відсутністю в ньому понад шість
місяців без поважних причин.

Свої позовні вимоги позивачка
обґрунтовувала тим, що їй на підставі
свідоцтва про право власності належить
нерухоме майно, а саме квартира за
адресою: АДРЕСА_1. В даній квартирі крім
позивачки та відповідача прописані
також ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Починаючи з грудня 2011 року ОСОБА_2
перестав проживати у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1 та на момент подання
позову місце проживання залишається
невідомим. До позовної заяви
позивачкою було також додано акти про
не проживання у квартирі від 29 липня 2012
року, від 25 грудня 2013 року та від 14
березня 2013 року.

Крім письмових доказів до суду в якості
свідків викликалися наступні особи:
ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8 та ОСОБА_5 які у
своїх поясненням підтвердили факт не
проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1
починаючи з грудня 2011 року.

В подальшому позивачка звернулася до
суду з уточненням до позову в якому
просила долучити в якості 3-х осіб -
ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та керуючись
ст. 405 ЦК України визнати ОСОБА_2 таким,
що втратив право користуватися
житловим приміщенням - квартирою за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачем було подано позовну заяву
до Приморського районного суду м. Одеси
в якому останній просив зобов'язати
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 не
перешкоджати йому у користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1. В подальшому ухвалою від 29
серпня 2013 року дана справа була
об'єднана зі справою 522/6730/13-ц в одне
провадження.

Так дослідивши всі матеріали справи
суд вважає за можливим позовні вимоги
позивачки ОСОБА_1 задовольнити у
повному обсязі посилаючись на
наступне.

Відповідно до ст. 405 ЦК України " Член
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом."

Так судом було встановлено, що квартира
за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві
власності ОСОБА_1, яка є його
одноосібним власником.

Разом з нею у вказаній квартирі
прописані також ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 Актами, які містяться у
матеріалах справи, показами свідків та
з пояснень представника відповідача
суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 не
проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1
більше ніж один рік.

Відповідно ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 391, 392 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном. Власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно зі ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України
власник на свій розсуд володіє,
користується і розпоряджається
належним йому майном. Згідно зі ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути, зокрема визнання права.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону
України „Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні", реєстрація - це внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації. Тобто правовою
підставою для перебування на
реєстраційному обліку є проживання чи
перебування в житлі за певною адресою.
Згідно зі ст. 6 Закону України „Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.

Відповідно до матеріалів, показів
свідків, пояснень сторін та письмовим
доказам які містяться у матеріалах
справи суд вважає, що позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню.

Також, суд дійшов висновку про те, що
ОСОБА_2 не доведено обґрунтування своєї
позовної заяви, у зв'язку з чим у позову
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_2 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:

23.06.2014