У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А.,
Лесько А.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Путивльської міської ради
Сумської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті
особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про
знесення самочинного будівництва за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення Путивльського районного суду
Сумської області від 23 вересня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 16 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до суду з указаним позовом,
в якому просили визнати рішення
виконавчого комітету Путивльської
міської ради народних депутатів від 30
червня 1983 року № 207 про надання дозволу
ОСОБА_6 на будівництво сараю недійсним,
зобов'язати відповідачів ОСОБА_6,
ОСОБА_6 знести самочинно збудований
гараж, стягнути з них по 150 тис. грн.
моральної шкоди, завданої внаслідок
перенесених душевних страждань,
нервового стресу, приниження честі,
гідності та погіршення стану здоров'я.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що
вони є співвласниками квартири
АДРЕСА_1, відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_6
належить сусіднє домоволодіння НОМЕР_1.
Зазначали, що рішенням виконавчого
комітету Путивльської міської ради
народних депутатів від 30 червня 1983 року
№ 207, всупереч будівельними нормам та
правилам надано дозвіл ОСОБА_6 на
будівництво сараю. Він самовільно
замість сараю звів гараж, чим створив
їм перешкоди у користуванні квартирою
через підвищену загазованість,
шумність і пожежонебезпечність.
Незважаючи на їх звернення і висновки
комісії міської ради від 27 серпня 2010
року порушення не усунуто.

Рішенням Путивльського районного суду
Сумської області від 16 жовтня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
10 січня 2013 року, позов задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_6 знести
самочинно збудований гараж, позначений
на плані бюро технічної інвентаризації
під літерою «Г», розташований на
присадибній земельній ділянці
домоволодіння АДРЕСА_2, протягом трьох
місяців з дня набрання рішенням
законної сили.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 липня 2013 року
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду в частині
зобов'язання знести гараж скасовано,
справу в цій частині направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Путивльського районного суду
Сумської області від 23
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 16 грудня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі за необґрунтованістю
позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять судові
рішення скасувати.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість судових рішень в
межах касаційного оскарження, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позову, з висновком якого погодився й
апеляційний суд, правильно встановив
характер спірних правовідносин сторін
у справі та застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішив спір з
урахуванням конкретних обставин
справи з дотриманням норм
процесуального права.

Зокрема, суди на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами, дійшли до правильного
висновку про те, що позов є
необґрунтованим, оскільки позивачами
не було надано доказів відмови
відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_6 здійснити
перебудову спірного гаражу чи доказів
того, що така перебудова є неможливою.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку про те, що судами
при розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами
для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Путивльського районного суду
Сумської області від 23 вересня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 16 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська