АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/793/2196/14 Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2,41,42 - ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній
інстанцї - ОСОБА_2
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Бабенка В.М.

суддів Карпенко О.В., Єльцова В.О.

при секретарі Посипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення з частини будинку, та позовом третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права на частку у спільному майні,

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, колегія суддів, -

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про виселення з частини будинку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на те, що вона є власником 3/4

частини будинковолодіння №179 по вул. 1 Травня у м.Городище, Черкаської області. Власником 1/4 частини вказаного будинковолодіння є її колишній чоловік ОСОБА_4 Починаючи з 09.10.2012 року вона не має можливості проживати у своїй частині будинку, оскільки там проживає відповідач ОСОБА_4, який вигнав її та не допускає до будинку взагалі. Згідно рішення Городищенського районного суду від 10.06.2013 року, ОСОБА_4 зобов'язаний усунути перешкоди в користуванні нею 3/4 частинами житлового будинку №179 по вул. 1 Травня у м.Городище шляхом надання вільного, безперешкодного доступу до її частини будинку. Але станом на 18.02.2014 року, ОСОБА_4 не усунув перешкоди у користуванні нею своєю частиною будинку та не звільнив зайняту ним її кімнату. Враховуючи викладене, просить виселити ОСОБА_4 з її 3/4 частини будинковолодіння №179 по вул. 1 Травня в м.Городище Черкаської області.

Треті особи, що заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права на частку у спільному майні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, треті особи посилаються на те, що рішенням Городищенського районного народного суду від 14.11.1989 року виділено з колгоспного двору ОСОБА_7 з двома неповнолітніми дітьми : дочкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, головою якого являється ОСОБА_4 в м.Городище, вул.1 Травня, 179, Черкаської області. Пояснювали, що на даний час їхня матір стверджує, що є одноосібним власником 3/4 частин будинковолодіння №179 по вул. 1 Травня у м.Городище, тобто не визнає їхнє право на вказане житло, хоча вони приймають активну участь у веденні господарства, постійно користуються вказаним житлом та не мають іншого на праві власності житла. Вважають, що мають право на частку вказаного будинковолодіння, як члени колгоспного двору, а тому просять : визнати 3/4 частини будинковолодіння №179 по вул. 1 Травня у м.Городище Черкаської області спільною сумісною власністю ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_10; визнати за ними - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на 2/4 частини будинковолодіння №179 по вул. 1 Травня в м. Городище Черкаської області.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 02 липня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення з частини будинку відмолено в повному обсязі.

Позовну заяву третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору -ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права на частку у спільному майні - задоволено частково.

Визнано 3/4 частини будинковолодіння №179 по вул. 1 Травня у м.Городище, Черкаської області спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину з 3/4 частин будинковолодіння №179 по вул. 1 Травня у м. Городище Черкаської області, які згідно рішення Городищенського народного суду від 14.11.1989 року були виділені з колгоспного двору ОСОБА_7.

В позовних вимогах третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_6, відмовлено в повному обсязі.

11.09.2014 року Городищенським районним судом Черкаської області було винесено додаткове рішення. Визнано, що ОСОБА_5 є власником 1/4 частини будинковолодіння №179 по вул. 1 Травня у м. Городище, Черкаської області. Визнано, що ОСОБА_3 є власником 2/4 частин будинковолодіння №179 по вул. 1 Травня у м. Городище, Черкаської області. У власності ОСОБА_4 залишено 1/4 будинковолодіння №179 по вул. 1 Травня у м. Городище, Черкаської області, яка була йому виділена згідно рішення Городищенського районного народного суду від 14.11.1989 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить скасувати рішення суду, оскільки вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухваливши нове рішення, яким задовольнити первісний позов в повному обсязі. Рішення в частині, де ОСОБА_6 відмовлено у визнанні за нею права власності на 1/4 частину будинку №179 по вул. 1 Травня у м. Городище Черкаської області - залишити без змін. У задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/4 частину 3/4 частин вищезазначеного будинковолодіння відмовити.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення зі слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Позивач по первісному позову ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 є колишніми дружиною та чоловіком, шлюб між якими розірвано. Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_11 - є їхніми дітьми. Рішенням Городищенського районного народного суду від 14.11.1989 року виділено з колгоспного двору ОСОБА_7 з двома невопнолітніми дітьми: дочкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, головою якого являється ОСОБА_4 в м.Городище, вул. 1 Травня, 179, Черкаської області. Згідно із зазначеним рішенням за ОСОБА_3, виходячи з кількості членів колгоспного двору - чотири особи, визнано право власності на 3/4 частини господарства, оскільки з нею, з колгоспного двору вийшло і двоє дітей, які в даній справі є треті особи, що заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_6 та ОСОБА_5

На час виділення з колгоспного двору у листопаді 1989 року, третім особам ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, було відповідно 12 і 6 років.

Згідно із ст.11 діючого на той час Цивільного кодексу УРСР, здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов'язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття. Тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.1995 року, №20 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» про те, що на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року (до набрання чинності ЗУ «Про власність»), поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Спори, щодо майна колишнього двору, яке було придбано до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору та чинним на той час законодавством, а саме : 1). право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні; 2). розмір частки члена колгоспного двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

23.01.2001 року, третя особа ОСОБА_5, досяг повноліття і на підставі вищезазначених ст. 11 Цивільного кодексу УРСР та п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.1995 року №20 мав три роки для звернення до суду, однак, цим правом не скористався. Трирічний термін закінчився 23.01.2004 року. Однак, 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України. Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовується до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Тому керуючись вищезазначеним, трирічний термін звернення до суду для ОСОБА_5 закінчився після вступу в силу Цивільного кодексу України, при вирішенні його позову до ОСОБА_3 слід застосовувати правила ЦК України про позовну давність.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення з частини будинку слід відмовити, оскільки згідно матеріалів справи на час вирішення спору, частка позивача ОСОБА_3 в натурі не виділена, а тому визначити, які приміщення належать позивачу і чи знаходиться там майно відповідача ОСОБА_4 неможливо. Додаткове рішення суду від 11 вересня 2014 року апелянт не оскаржує.

Крім того, у спірному будинку у кімнаті, яка виділена у користування відповідача ОСОБА_4 за рішенням суду від 1989 року, проживає мама позивачки, яка є ініціатором, за поясненнями ОСОБА_3, у вчиненні перешкод у користуванні будинком.

Керуючись матеріалами справи, 01.03.1995 року третя особа ОСОБА_6 досягла повноліття і мала три роки для звернення до суду для витребування своєї частки з колишнього колгоспного двору, проте цим правом не скористалася, пропустивши строк позовної давності. Тому, в позовних вимогах третьої особи ОСОБА_6 суд обґрунтовано відмовив. У цій частині рішення суду не оспорюється.

З врахуванням доводів сторін, наданих сторонами доказів, положень норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на законність ухваленого рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України.

Крім того, ОСОБА_3 має право звернутися до суду з позовом про поділ спірного будинковолодіння в натурі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення з частини будинку, та позовом третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права на частку у спільному майні - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя:

Судді: