У Х В А Л А іменем україни22 жовтня 2014
рокум. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючого Луспеника
Д.Д., суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В., Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
ОСОБА_3, подану його представником
ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 04 червня 2014 року
та касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Калинівського районного суду
Вінницької області від 26 березня 2014
року та рішення апеляційного суду
Вінницької області від 04 червня 2014
року, в с т а н о в и л а: У жовтні 2013 року
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
з вказаним позовом, посилаючись на те,
що 01 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № DN81AR23460247,
згідно якого банк надав відповідачу
кредит у розмірі 64 580 грн. 80 коп. на
термін до 30 січня 2015 року, а відповідач
зобов'язався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами у строки та в
порядку, встановлені кредитним
договором. Відповідач належним чином
зобов'язання по погашенню
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також іншими
витратами відповідно до умов договору
не виконує, у зв'язку з чим виникла
заборгованість у розмірі 74 794 грн. 18
коп., яку позивач просив суд стягнути з
останнього. Рішенням Калинівського
районного суду від 26 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 04 червня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2 264 грн.
05 коп. заборгованості по тілу кредиту. В
інших вимогах відмовлено. У
касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк»,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.
У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції. Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав. Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції, виходив
із того, що відповідач зобов'язання за
кредитно-заставним договором повністю
виконав, позивач допускав неодноразове
порушення прав відповідача, тому
правові підстави для задоволення
позову відсутні. Скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про часткове задоволення
позову, апеляційний суд виходив з того,
що відповідачем зобов'язання по
кредитно-заставному договору виконано
не повністю, заборгованість по тілу
кредиту становить 2 264 грн. 05 коп. З
такими висновками апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
не ґрунтуються на матеріалах
справи.Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим. Згідно
зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.
Судом установлено, що 01 лютого 2008
року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк»
було укладено договір на отримання
кредиту у розмірі 64 580 грн. 80
коп., який було використано на купівлю
автомобіля Сhегу Аmulet, страхування та
оплату послуг на укладення кредитного
договору. Сторонами було погоджено та
укладено графік погашення кредиту
(№ DN81АR23460247 від 01 лютого 2008
року), який є Додатком № 1 - невід'ємною
частиною кредитно-заставного договору
№ DN81АR23460247. На виконання п. 6.2.11
кредитного договору між ОСОБА_3 та ЗАТ
«СК«ІНГОССТРАХ» було укладено строком
на один рік два письмові договори
страхування: наземного транспорту №
DN81АR23460247 (автомобіля Сhегу Аmulet) та
особистого страхування, в якому
вигодонабувачем визначено - ЗАТ КБ
«ПриватБанк». Згідно зі ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірах та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК
України). Апеляційний суд,
задовольняючи частково позов виходив
із того, що 20 листопада 2008
року в зв'язку з страховим випадком на
користь банку було перераховано кошти
у сумі 42 018 грн. у рахунок погашення
кредитної заборгованості, тобто
заборгованість по тілу кредиту склала 2
264 грн., а по інших сумах, які підлягають
сплаті відповідачем, банк не надав
розрахунків.Відповідно до п. 8
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№ 4 (далі - Постанова), ухвалене у справі
рішення має бути гранично повним,
ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій статтею 215
ЦПК України, і обов'язково містити
вступну, описову, мотивувальну та
резолютивну частини. У п. 11 Постанови
роз'яснено, що у мотивувальній частині
рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК України). Дійшовши висновку про
стягнення заборгованості по тілу
кредиту, апеляційний суд усупереч
вищенаведеним нормам процесуального
права не навів нормативно - правове
обґрунтування природи виникнення
такої суми - 2 264 грн. 05 коп., не перевірив
наявність у матеріалах справи
відповідного розрахунку, та стягуючи
заборгованість лише по тілу кредиту,
належно не мотивував відмови про
стягнення заборгованості по відсотках
за користування кредитом, комісії, пені
та штрафів.Оскільки апеляційний суд на
вищевикладені обставини не звернув, у
порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України не врахував норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановив обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 333, 338,
345 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справу х в а л и л а :Касаційні скарги
ОСОБА_3, подану його представником
ОСОБА_4, та публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 04 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.Ухвала
оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Д.Д. Луспеник
Судді:
Б.І. Гулько
О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта