Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"13" червня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого судді - Шалоти
К.В.,

за участю: секретаря судового
засідання Давиденко В.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши y відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи без самостійних
вимог на предмет спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання квартири спільною
сумісною власністю подружжя,
встановлення порядку користування
квартирою, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, в
якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю її та
відповідача ОСОБА_3, визнати за нею
право власності на 1/2 частину вказаної
квартири та встановити порядок
користування квартирою, виділивши їй
житлову кімнату 6 - площею 9,7 кв.м.,
житлову кімнату 8 - площею 11,6 кв.м. та
лоджію, яка належить до цієї кімнати,
відповідачу житлову кімнату 7 - площею
15,7 кв.м. та балкон, який належить до цієї
кімнати, а підсобні приміщення: кухню 5 -
площею 7,6 кв.м., туалет 4 - площею 1,0 кв.м.,
ванну кімнату - площею 2,6 кв.м., коридор 1
- площею 12,3 кв.м. залишити у спільному
користуванні співвласників.

Позовні вимоги мотивувалися тим, що з 6
вересня 1975 року по 19 квітня 2011 року
перебувала з відповідачем в шлюбі, під
час якого вони набули спільне майно -
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, право
власності на яку було зареєстровано за
відповідачем. Посилаючись на
невизнання відповідачем права
позивача на вказану квартиру, а також
неможливість вирішити питання
спільного користування квартирою,
просила визнати за нею право власності
на 1/2 частину квартири та встановити
порядок користування квартирою між
співвласниками.

Ухвалою Корольовського районного суду
м. Житомира від 23 грудня 2013 року до
участі у справі у якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору залучено дітей сторін, що
зареєстровані у спірній квартирі -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позов підтримали у
повному обсязі з підстав викладених у
позовній заяві, додатково пояснили, що
позивач має численні захворювання,
тому потребує проживання в окремій
кімнаті, вказали, що в спірній квартирі,
окрім відповідача, також проживає син
ОСОБА_4 та в найближчий час з Польщі має
повернутися донька ОСОБА_5, що з
урахуванням різниці у статі також має
проживати в окремій кімнати, у зв'язку з
чим просили позов задовольнити з
встановленням запропонованого
позивачем порядку користуванні
квартирою.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав, подав письмове заперечення
проти позову (а.с. 20-21), в якому
посилаючись на те, що при встановленні
запропонованого позивачем порядку
користуванні квартирою будуть
порушуватись права повнолітніх дітей,
що зареєстровані в квартирі, просив у
задоволенні позову відмовити.

Треті особи без самостійних вимог
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явились, причин своєї неявки суду не
повідомили, будь-яких пояснень щодо
предмету спору суду не надали.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення частково з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з 06
вересня 1975 року (а.с. 7) до 30.05.2011 року (а.с.
8).

Матеріалами справи доведено, що в
період шлюбу подружжя придбало в ЖБК
"Космос" трикімнатну кооперативну.

З наявної в матеріалах справи довідки
ЖБК "Космос" №714 від 12.10.2013 року
вбачається, що власником квартиру
АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_3 Перший
пайовий внесок за квартиру було
сплачено в 1985 році, останній пайовий
внесок в липні 1993 року (а.с. 10, 11).

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 04 серпня 2008 р., виданого
Виконкомом Житомирської міської ради,
власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3
(а.с. 13 зворот).

Згідно витягу з реєстру права
власності на нерухоме майно КП
«Житомирське обласне міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Житомирської міської ради №19974790 від
21.08.2008 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована
на праві приватної власності за ОСОБА_3
(а.с. 14).

Вирішуючи спір про поділ майна
подружжя, суд виходить з того, що
правовідносини, що склалися між
сторонами регулюються ст. ст. 22, 28, 29
КпШС України, що діяв на момент їх
виникнення, та ст.ст. 60-63, 69-71 Сімейного
кодексу України (що діє з 2004 року), якими
визначено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності, при розділі майна частки
подружжя є рівними.

Статтею 15 Закону України "Про
власність" передбачено, що член ЖБК,
який повністю вніс свій пайовий внесок
за квартиру, надану йому в
користування, набуває право власності
на квартиру.

Відповідно до п.1 ст. 17 цього ж Закону,
при внесенні паю в ЖБК за рахунок
коштів, одержаних внаслідок сумісної
праці сім'ї члена кооперативу,
паєнагромадження, а після повного
внесення паю - квартира є спільною
сумісною власністю членів сім'ї. Інші
особи права власності на пай та
квартиру не набувають.

Відповідно до ст. ст. 60, 69 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності. Дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст.70 Сімейного кодексу України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Зважаючи, що вищевказане майно
придбане під час шлюбу, повна виплата
паєнагромадження подружжям проведена
у 1993 році, тобто після набрання
чинності Законом України „Про
власність", суд дійшов висновку, що
спірна квартира АДРЕСА_1 є спільною
сумісною власністю сторін та має бути
поділена з урахуванням рівності часток
кожної зі сторін у праві спільній
власності на квартиру.

Таким чином, позовні вимоги щодо
визнання спірної квартири АДРЕСА_1
набутої за час шлюбу спільною сумісною
власністю сторін та визнання за
позивачем права власності на 1/2 частину
вказаної квартири є обґрунтованими, а
тому підлягають до задоволення.

Щодо заявлених позивачкою вимоги про
встановлення порядку користування
приміщеннями квартири суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 1995 року №20
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» роз'яснено, що квартира, яка
є спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

За положенням ч. 1, 2 ст.321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

За ст.ст. 317, 319 цього Кодексу власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. Цими
правами власник розпоряджається на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Виходячи з цих положень, порядок
користування жилими приміщеннями у
квартирі, яка належить на праві
власності кільком особам, може бути
встановлений у випадку, коли такі
приміщення за розміром відповідають
часткам цих осіб у квартирі.

Відповідно до технічного паспорта на
квартиру АДРЕСА_1, остання складається
із трьох ізольованих кімнат загальною
житловою площею 37,0 кв.м., а саме: кімнати
6 - площею 9,70 кв.м., кімнати 7 - площею 15,70
кв.м., кімнати 8 - площею 11,60 кв.м., а також
коридору, кухні, туалету, ванної
кімнати загальною підсобною площею 25,0
кв.м. (а.с.12-13).

У даному випадку, на кожного
співвласника квартири відповідно до
його частки в ідеалі припадає по 13,5
кв.м. житлової площі (37,0 : 2 = 13,5 кв.м.).

В судовому засіданні сторони пояснили,
що на теперішній час між сторонами
склався наступний порядок
користування квартирою: позивач ОСОБА_1
користується кімнатою 6 - площею 9,70
кв.м., відповідач ОСОБА_3 користується
кімнатою 8 - площею 11,60 кв.м., а син сторін
ОСОБА_4 проживає в кімнаті 7 - площею 15,70
кв.м.

Разом з тим, встановлення порядку
користування за варіантом
запропонованим позивачем щодо
виділення їй у користування житлових
кімнат 6 та 8, сукупною площею 21,3 кв.м. (9,7
кв.м. + 11,6 кв.м.) та виділення відповідачу
тільки житлової кімнати 7 - площею 15,7
кв.м., призведе до порушення прав
відповідача як співвласника спірної
квартири, оскільки зменшує його частку
у спільній частковій власності на
квартиру, а також й інших членів сім'ї,
зокрема проживаючого в квартирі
повнолітнього сина сторін ОСОБА_4

З огляду на те, що на час розгляду
справи спір не врегульовано в
позасудовому порядку, суд вважає за
доцільне вирішити спір, виділивши
позивачці у користування житлову
кімнату 6 - площею 9,7 кв.м., а відповідачу
житлову кімнату 8 - площею 11,6 кв.м.,
оскільки при такому варіанті право
власності сторін не порушується,
відповідає порядок користування
квартирою, який фактично склався між
сторонами до теперішнього часу, при
цьому не порушується право
користування спірним житлом сином
сторін ОСОБА_4, який хоча й не є
співвласником квартири, однак
наділений правом користування спірною
квартирою.

Таким чином, суд вважає справедливим
встановити наступного порядку
користування спірним житлом: у
користування позивачки виділити
житлову кімнату площею 9,7 кв.м., а
відповідачу - кімнату площею 11,6 кв.м. та
лоджію, яка належить до цієї кімнати,
залишивши житлову кімнату 7 - площею 15,7
кв.м. та балкон, який належить до цієї
кімнати, кухню, туалет, ванну, коридор у
спільному користуванні стрін.

Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, а тому з відповідача
підлягають стягненню на користь
позивача понесені ним судові витрати,
що складаються з судового збору у сумі
453 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 -
215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартиру АДРЕСА_1.

Встановити наступний порядок
користування квартирою:

Виділити ОСОБА_1 житлову кімнату 6 -
площею 9,7 кв.м.

Виділити ОСОБА_3 житлову кімнату 8 -
площею 11,6 кв.м. та лоджію, яка належить
до цієї кімнати.

Залишити у спільному користуванні
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житлову кімнату 7 -
площею 15,7 кв.м. та балкон, який належить
до цієї кімнати, підсобні приміщення:
кухню 5 - площею 7,6 кв.м., туалет 4 - площею
1,0 кв.м., ванну кімнату - площею 2,6 кв.м.,
коридор 1 - площею 12,3 кв.м.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 453 (чотириста
п"ятдесят три) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м.Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні при оголошенні рішення суду,
протягом того ж строку з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
К. В. Шалота