Справа № 450/721/13
Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський
Провадження № 22-ц/783/3050/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представників сторін та
відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 25 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6
та ОСОБА_2, з участю третьої особи
ОСОБА_3, про визнання право чинів
недійсним та скасування реєстрації
права власності ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,15 га, розташованої в АДРЕСА_1,
укладений 05.01.2012р. між ОСОБА_3 в особі
її представника за довіреністю
ОСОБА_6, та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за №12.

Визнано недійсним договір дарування
земельної ділянки площею 0,15 га,
розташованої в АДРЕСА_1, укладений
08.02.2012р. між ОСОБА_5 і ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований в
реєстрі за №714.

Скасовано реєстрацію права власності
за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,15
га, розташовану в АДРЕСА_1,
кадастровий номер :03:001:0183,
проведеного на підставі Договору
дарування, укладеного 08.02.2012р. між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за №714.

Рішення оскаржив представник
третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4. В
апеляційній скарзі зазначає, що вважає
рішення таким, що ухвалене з порушенням
вимог матеріального права. Стверджує,
що ОСОБА_3 дійсно надала відповідачу
ОСОБА_6 довіреність, якою уповноважила
його відчужити земельну ділянку в с.
Хоросно Пустомитівського району, яка
належала їй на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, однак,
відповідач продавши земельну ділянку
не дотримався усної домовленості про
отримання коштів за земельну ділянку
нею особисто, що призвело до
шахрайських дій з його боку, оскільки
не повернув їй коштів зазначених у
договорі купівлі-продажу, а саме 135000
грн. Посилається на те, що суд
помилково зазначив, що її представники
в судовому засіданні визнали позов,
оскільки останні заперечували проти
задоволення позову. Стверджує, що
позивачем не надано, а судом не здобуто
доказів, які б давали підстави визнати
недійсними договори купівлі-продажу та
дарування, а тому просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову за
безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення на
апеляційну скаргу представників
позивача ОСОБА_5 і відповідача ОСОБА_6,
відповідача ОСОБА_2 вивчивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
підстав для задоволення апеляційної
скарги немає.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 29.04.2009 року ОСОБА_3
уповноважила ОСОБА_6 продати належну їй
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом земельну ділянку,
що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.3).

05.01.2012 року між ОСОБА_6, який діяв від
імені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладений
договір купівлі-продажу земельної
ділянки за 135000 (сто тридцять п»ять
тисяч) грн.(а.с.5-6).

08.02.2012 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2
земельну ділянку придбану на підставі
договору купівлі-продажу (а.с.106).

Задовольняючи позов та визнаючи
недійсним договір купівлі-продажу та
договір дарування, суд першої
інстанції виходив з того, що такі
укладені під впливом помилки, оскільки
позивач ОСОБА_5 під час укладення
договору купівлі-продажу вважав, що
приймає в дар земельну ділянку від сина
та підписує договір дарування. Щодо
договору дарування, то укладаючи такий
позивач вважав, що підписує
довіреність.

Колегія суддів цілком погоджується з
таким висновком суду у зв»язку з
наступним.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов»язків.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

У відповідності до ст.216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов»язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов»язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину.

Ч.1 ст.229 ЦК України передбачає, що якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилися
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину.

Судом першої інстанції встановлено, та
дані обставини підтвердились в
судовому засіданні апеляційної
інстанції, що в момент укладення
договору купівлі -продажу між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_3
кошти у сумі 135 000 грн. не передавались,
що суперечить ч.3 Договору
купівлі-продажу та ст.655 ЦК України,
відповідно до якої за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов»язується
передати майно(товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов»язується прийняти
майно(товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відтак дані обставини свідчать про те,
що договір був укладений на підставі
помилки, що має істотне значення щодо
природи правочину.

Щодо договору дарування, то необхідно
зазначити, що в судовому засіданні
апеляційної інстанції обдарована
ОСОБА_2 ствердила, що фактично між нею
та ОСОБА_5 був укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки за
три тисячі доларів США, однак такий був
оформлений як договір дарування з
метою зменшення плати за вчинення
нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета
доказування(ч.1 ст.58 ЦПК України).

Відтак враховуючи вищенаведені
обставини, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про визнання недійсними
договору купівлі-продажу та договору
дарування та як наслідок скасував
реєстрацію права власності на земельну
ділянку за ОСОБА_2.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не здобуто доказів на
підтвердження недійсності правочинів
є голослівними, а тому не приймаються
до уваги колегіє суддів, оскільки даним
рішенням суду не порушуються жодні
права апелянта, так як у її власність
повернулася земельна ділянка, що не
позбавляє її права нею розпорядитися
на власний розсуд.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, фактичні обставини
справи, давши належну оцінку доказам,
які є в матеріалах справи, вірно
застосував матеріальний закон, під час
розгляду справи не допустив порушень
процесуального закону, які б були
підставою для скасування рішення,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно
відхилити, а оскаржуване рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 25 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :
Мікуш Ю.Р.

Судді:
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.