Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
виділ частки з спільної сумісної
власності та визнання права спільної
часткової власності, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Запорізької області від 05 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що в період з серпня
1982 року по березень 2006 року він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4 Під час перебування в шлюбі
подружжям була придбана квартира
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі-продажу від 10 жовтня 2003 року.
Покупцем у зазначеному договорі
вказано ОСОБА_4 Позивач зазначає, що
оскільки квартира придбана в шлюбі, то
вона є спільним майном подружжя і
належить йому з відповідачкою на праві
спільної сумісної власності. Однак,
відповідачка заперечує проти
виділення його частки з спільної
сумісної власності на квартиру.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив
задовольнити його позовні вимоги й
виділити частку з спільної сумісної
власності та визнати право спільної
часткової власності.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 17 квітня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 05 червня
2014 року рішення Заводського районного
суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2014 року
скасовано й ухвалено нове рішення, яким
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишивши в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга заявника задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Установлено, що з 07 серпня 1982 року
ОСОБА_3 і ОСОБА_4
зареєстрували шлюб.

10 жовтня 2003 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_5,
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 продали, а
ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1.

На підставі рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від
01 березня 2006 року шлюб між подружжям
розірвано.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України
встановлено, що в разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

У пунктах 23, 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» зазначено, що вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368
ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.
325 ЦК України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна також
враховуються борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову ОСОБА_3 і
визнаючи за ним право власності на Ѕ
частину квартири, суд апеляційної
інстанції на підставі вищевказаних
правових норм вірно виходив з того, що
оскільки докази того, що кредитний та
іпотечний договори укладені були не в
інтересах сім'ї в матеріалах справи
відсутні, а спірна квартира придбана за
час шлюбу, тому вона є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
та підлягає поділу між сторонами в
рівних частках. Крім того, вірним є
висновок апеляційного суду про те, що
боргові зобов'язання за договором
позики перед позикодавцем несуть як
дружина, так і чоловік, а не той з
подружжя, хто підписав договір позики.
Таким чином, вимоги щодо грошових
коштів, сплачених за кредитом,
отриманим в інтересах сім'ї, можуть
бути предметом окремого спору, у разі
пред'явлення таких вимог.

Частиною 1 ст. 335 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дослідив
обставини справи в повному обсязі,
зібраним доказам надав належну оцінку.

Доводи скарги висновків суду не
спростовують.

Рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його зміни або скасування
не встановлені.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 05 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська