Справа № 336/4232/13-ц
Пр. № 2-п/336/36/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
перегляд заочного рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя в справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 20.03.2014 року
задоволений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики.

Зазначене рішення ухвалене при
заочному розгляді справи.

17 квітня 2014 року відповідачі
звернулися до суду із заявою про
перегляд заочного рішення, посилаючись
на те, що вони з поважних причин не мали
можливості бути присутніми у судовому
засіданні через несвоєчасне отримання
судових повісток в засідання, що
відбулося 20 березня 2014 року. Крім того,
судом не враховано, що відповідачі, які
не заперечують існування
заборгованості, і позивач домовилися
про врегулювання спору мирним шляхом, і
частина боргу при цьому вже повернута.
Ще однією важливою обставиною є
наявність в провадженні Запорізького
районного суду Запорізької області
цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Комбікруп» про
звернення стягнення на майно, яке в
якості забезпечення зобов'язань за
договором позики було передано
позивачеві в іпотеку. Ухвалення
рішення в цій справі на користь
позивача свідчитиме про подвійне
стягнення за одним й тим самим
договором.

В судове засідання з приводу розгляду
заяви відповідачі, належним чином
повідомлені про час та місце вирішення
заяви, не з'явилися двічі, що у
відповідності до ст. 231 ЦПК України не
перешкоджає розгляду заяви.

Представник позивача надав письмове
звернення, яке містить заперечення
проти скасування судового рішення та
прохання про розгляд заяви у його
відсутність.

Вивчивши доводи відповідачів,
викладені в заяві про перегляд
заочного рішення, дослідивши матеріали
справи, суд знаходить заяву такою, що не
підлягає задоволенню, з наступних
міркувань.

В силу ст. 228 ЦПК України заочне
рішення суду може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою ним
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України
заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Виходячи з наведеного, лише
сукупність зазначених обставин може
зумовити скасування заочного рішення.

За змістом ст. 76 ЦПК України
судові повістки, адресовані фізичним
особам, вручаються їм під розписку, а
вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

Згідно із ст. 74 ЦП України особи,
які беруть участь у справі, можуть бути
повідомлені або викликані в суд
телеграмою, факсом чи за допомогою
інших засобів зв'язку, які забезпечують
фіксацію повідомлення або виклику. У
разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за зареєстрованою у
встановленому законом порядку адресою
місця проживання вважається, що судове
повідомлення вручене їм належним
чином.

Як випливає з розписок на а. с. 57, 58,
68, 73, 74, 82, 83 відповідачі вчасно
отримували повістки про судовий
розгляд.

Невручення повісток через
відсутність відповідачів за місцем
проживання, яка увінчалась поверненням
в суд установою пошти нерозпечатаних
конвертів (а. с. 59, 60, 75), в силу ч. 5 ст. 74
ЦПК України також вважається
повідомленням, проведеним належним
чином.

Посилаючись на поважність
причини неявки в судове засідання, в
якому ухвалено рішення, відповідачі
зазначають несвоєчасне отримання
судових повісток.

Між тим, розписки на аркушах справи 82, 83
свідчать про особисте отримання
особами судових повісток ще 6 лютого 2014
року. Більш того, судові повідомлення
про проведення судового засідання 20
березня 2014 року були відправлені
кожному з відповідачів за допомогою
електронної пошти і доставлені 4 лютого
2014 року (а. с. 77, 78).

При цьому суд виходить з того, що навіть
за умови доведеності поважності причин
такої неявки, суд в силу ст. 169 ЦПК
України вправі постановити заочне
рішення за умови другої неявки
відповідача, незалежно від причини
цієї неявки.

Підсумовуючи наведені міркування, суд
не може констатувати наявність однієї
із складових, сукупність яких є
підставою для скасування заочного
рішення, а саме: поважності причини
неявки відповідача в судові засідання
та неповідомлення про них (причини)
суду.

Щодо другої складової - наявності
фактичних даних, які не враховані
судом, заява про надання строку для
вирішення спору мирним шляхом, взята до
уваги судом, який задовольнив
відповідне клопотання представника
позивача, яке підтримав представник
відповідача ОСОБА_2, в судовому
засіданні 8 жовтня 2013 року. Ще дві такі
заяви (15 листопада і 17 грудня 2013 року)
надавались суду позивачем між судовими
засіданнями в справі.

При цьому суд вважає, що ці доводи не
можуть враховуватись як істотні для
вирішення справи обставини, оскільки
звернення до суду за захистом права є
виключним правом особи, чиє право
порушено.

Заявляючи про подвійну
цивільно-правову відповідальність за
одним й тим самим договором,
відповідачі не заперечують про
існування зобов'язання, яке не виконане
і продовжує існувати, тому суд не бере
до уваги і ці твердження, оскільки
право вибору способу захисту належить
кредиторові, а подача позову про
стягнення грошових коштів не обмежує
право на подання позову про
задоволення вимог шляхом звернення
стягнення на заставлене майно.

За згаданих обставин суд не вбачає
підстав для скасування заочного
рішення, оскільки, на думку суду,
відповідачі не довели обставин,
сукупність яких відповідно до закону є
підставою для скасування заочного
рішення.

Ухвалюючи про залишення без
задоволення заяви про перегляд
заочного рішення, суд у відповідності
до ч. 4 ст. 231 ЦПК України вважає за
необхідне роз'яснити відповідачам
право на подання апеляційної скарги на
заочне рішення у загальному порядку,
встановленому цивільним процесуальним
законодавством.

Керуючись ст. ст. 230-232, 293 ЦПК
України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики
залишити без задоволення.

Роз'яснити ОСОБА_1, ОСОБА_2 право на
оскарження заочного рішення суду в
загальному порядку, встановленому
цивільним процесуальним
законодавством України.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя
О.В.
Щаслива