ДП «Головне управління комплексного
обслуговування і будівництва обєктів
дипломатичної служби»
Справа № 369/3722/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25.06.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

Головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Міністерства закордонних справ
України, Державного підприємства
«Головне управління комплексного
обслуговування і будівництва об'єктів
дипломатичної служби» про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Києво-Святошинського
районного суду Київської області
перебуває цивільна справа за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства закордонних
справ України, Державного підприємства
«Головне управління комплексного
обслуговування і будівництва об'єктів
дипломатичної служби» про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що 30 січня 2014 року
Міністерством закордонних справ
України, в особі в.о. Міністра Кожари
Леоніда Олександровича укладено із
ОСОБА_1 Контракт, на підставі якого між
позивачем та відповідачем виникли
трудові відносини.

Пунктом 6.1 вищезазначеного Контракту
встановлено, що він діє з 30 січня 2014
року до 31 січня 2019 року.

30 січня 2014 року, відповідно до Наказу
в.о. Міністра закордонних справ України
Кожари Леоніда Олександровича № 16-к,
ОСОБА_1 призначено на посаду
Генерального директора державного
підприємства «Головне управління
комплексного обслуговування та
будівництва об'єктів дипломатичної
служби», про що міститься запис в
трудовій книжці позивача № 26.

Відповідно до Наказу в.о. Міністра
закордонних справ Дещиці Андрія
Богдановича № 561-ос від 25.03.2014 року,
26.03.2014 року, позивача звільнено з посади
Генерального директора державного
підприємства «Головне управління
комплексного обслуговування та
будівництва об'єктів дипломатичної
служби» та припинено дію контракту в
односторонньому порядку.

Позивач вважав що його звільнено з
посади Генерального директора
державного підприємства «Головне
управління комплексного
обслуговування та будівництва об'єктів
дипломатичної служби» незаконно, з
порушенням вимог чинного
законодавства та умов Контракту,
виходячи з наступного.

Як на підставу припинення контракту та
звільнення позивача із займаної
посади, в Наказі № 561-ос від 25.03.2014 року,
відповідач посилається на п. 8 статті 36
Кодексу Законів про працю України, де
зазначено, що підставами припинення
трудового договору, можуть бути
підстави, передбачені контрактом.

В свою чергу пунктом 5.2 Контракту
передбачено вичерпний перелік підстав
припинення Контракту, жодних
додаткових угод, які б змінювали
підстави припинення Контракту,
сторонами укладено не було: а) після
закінчення терміну дії контракту; б) за
згодою сторін; в) до закінчення терміну
дії контракту, у випадках, передбачених
пунктами 5.3. і 5.4. цього контракту; г) з
інших підстав, передбачених
законодавством та цим контрактом.

Саме на п.п. г) відповідач посилається,
як на підставі звільнення позивача.

Однак, як вбачається з усього
вищевикладеного інших підстав
припинення Контракту, умовами самого
контракту не передбаченого, як і не
передбачено цього умовами чинного
законодавства України.

Щодо посилання відповідача в Наказі
про звільнення позивача № 561-ос від
25.03.2014 року на абзац 5 пункту 2.6.
Контракту, як на підставу звільнення
позивач вважав зазначити наступне.

Як вже було зазначено абзацом 5 пункту
2.6 Контракту передбачено, що
Міністерство закордонних справ
України організовує фінансовий
контроль за діяльністю Підприємства та
затверджує його річний фінансовий
план.

Яким чином дана норма Контракту
стосується трудових правовідносин, що
існували між позивачем та відповідачем
є незрозумілим, а посилання на даний
пункт як на підставу звільнення є
недоречним, незаконним та таким, що
суперечить нормам чинного
законодавства України.

Причиною звільнення позивача з посади,
як вбачається з Наказ № 561-ос від 25.03.2014
рокує порушення умов контракту, однак
дане твердження, враховуючи
вищевикладене не відповідає дійсності.

Все зазначене вище переконливо
свідчить про те, що при звільненні
позивача були порушені норми чинного
законодавства України, умови
контракту, підписаного та узгодженого
сторонами, а Наказ № 561-ос від 25.03.2014
року є незаконним.

Тому позивач просив скасувати наказ
в.о. Міністерства закордонних справ
України Дещиці А.Б. № 561-ос від 25 березня
2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади
Генерального директора державного
підприємства «Головне управління
комплексного обслуговування та
будівництва об'єкті дипломатичної
служби». Поновити ОСОБА_1 на посаді
Генерального директора державного
підприємства «Головне управління
комплексного обслуговування та
будівництва об'єктів дипломатичної
служби» з 27 березня 2014 року. Стягнути з
Міністерства закордонних справ
України на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу.
Стягнути з Міністерства закордонних
справ України на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі десяти
мінімальних заробітних плат, що
складає 12 180 гривень.

В подальшому, позивачем були уточнені
позовні вимоги, згідно яких він просив
скасувати наказ в.о. Міністерства
закордонних справ України Дещиці А.Б. №
561-ос від 25 березня 2014 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади
Генерального директора державного
підприємства «Головне управління
комплексного обслуговування та
будівництва об'єкті дипломатичної
служби». Поновити ОСОБА_1 на посаді
Генерального директора державного
підприємства «Головне управління
комплексного обслуговування та
будівництва об'єктів дипломатичної
служби» з 27 березня 2014 року. Стягнути з
Державного підприємства «Головне
управління комплексного
обслуговування та будівництва об'єкті
дипломатичної служби» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу. Стягнути з
Державного підприємства «Головне
управління комплексного
обслуговування та будівництва об'єкті
дипломатичної служби» на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі десяти
мінімальних заробітних плат, що
складає 12 180 гривень.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
та просили позов задоволити.

Представники відповідачів
Міністерства закордонних справ
України та Державного підприємства
«Головне управління комплексного
обслуговування і будівництва об'єктів
дипломатичної служби» поти
задоволення позову заперечували та у
позовних вимогах просили відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
брали участь у розгляді справи та
покази свідка, перевіривши матеріали
справи та зібрані в ній докази,
приходить до висновку що позов не
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 30
січня 2014 року, відповідно до Наказу в.о.
Міністра закордонних справ України
Кожари Леоніда Олександровича № 16-к,
ОСОБА_1 призначено на посаду
Генерального директора державного
підприємства «Головне управління
комплексного обслуговування та
будівництва об'єктів дипломатичної
служби», про що міститься запис в
трудовій книжці позивача № 26.

30 січня 2014 року між Міністерством
закордонних справ України, в особі в.о.
Міністра Кожари Леоніда
Олександровича та ОСОБА_1 укладеного
Контракт № 2, згідно якого ОСОБА_1
призначається на посаду генерального
директора державного підприємства
«Головне управління комплексного
обслуговування та будівництв об'єктів
дипломатичної служби».

Згідно Наказу № 1-В від 24 лютого 2014 р.
ОСОБА_1 відбув у відрядження до м.
Москва, Російська Федерація для
опрацювання питання, щодо договору
суборенди земельної ділянки, під
будівництво Житлово-офісного
комплексу. Термін відрядження 2 робочі
дні, з 24 лютого 2014 р. по 25 лютого 2014 р.

Під час перебування у відрядженні
позивачем здійснено пропозицію
підписати вже підписаний ним та
скріплений печаткою Державного
підприємства «Головне управління
комплексного обслуговування і
будівництва об'єктів дипломатичної
служби», Посольству України в
Російській Федерації трьохсторонній
договір суборенди земельної ділянки,
що знаходиться по вул. Мінській в м.
Москва під будівництво
житлово-офісного комплексу.

Земельна ділянка що розташована по вул.
Мінській в м. Москва була надана
Російською Федерацією в оренду Україні
відповідно до умов Угоди між Урядом
Російської Федерації та Кабінетом
Міністрів України про умови розміщення
та обслуговування дипломатичних
представництв Російської Федерації в
Україні та України в Російській
Федерації від 19.11.1998 р., затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1871 від 08.10.1999 р., та Договору оренди на
земельну ділянку.

Згідно п. 1.5. статті 1 даної Угоди
Російська Федерація надає Україні в
оренду на 49 років земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1, площею 6000 кв.м., за
орендну плату 1 руб. на рік під
будівництво за рахунок Української
сторони службово-житлових приміщень
Посольства України.

Умовами укладених між Російською
Федерацією та Україною сторонами угод
передбачено можливість будівництва на
орендованій земельній ділянці
виключно для потреб Посольства України
і лише за рахунок Української сторони
і не передбачала можливості
будівництва на цій ділянці на дольовій
основі із залученням суб'єктів
господарювання у якості інвесторів, в
той час, як пунктом 3.1. трьохстороннього
договору підписаного позивачем та
запропонованого ним іншим сторонам,
передбачено що ДП «Головне управління
комплексного обслуговування і
будівництва об'єктів дипломатичної
служби» має право власними або
залученими силами і засобами
здійснювати комплекс робіт з
будівництва житлово-офісного
комплексу.

Листом від 25.02.2014 р. № 6111/2-930-699
Посольство України в Російській
Федерації направило до МЗС України
прохання роз'яснення щодо укладення
даного договору.

Відповідно до Наказу в.о. Міністра
закордонних справ Дещиці Андрія
Богдановича № 561-ос від 25.03.2014 року,
26.03.2014 року, ОСОБА_1 звільнено з посади
Генерального директора державного
підприємства «Головне управління
комплексного обслуговування та
будівництва об'єктів дипломатичної
служби» у зв'язку із порушенням ОСОБА_1
умов Контракту з керівником
підприємства, що є у державній
власності, від 30.01.2014 року, укладеного
між Міністерством закордонних справ
України та ОСОБА_1, згідно з пунктом 8
статті 36 Кодексу Законів про працю
України та абзацом п'ятим пункту 2.6. і
підпунктом «г» пункту 5.2. вказаного
Контракту. Дію контракту з
керівництвом підприємства, що у
державній власності, від 30.01.2014 року,
укладеного між Міністерством
закордонних справ України та ОСОБА_1,
припинити 26.03.2014 року.

Згідно 5 абзацу п. 2.6. Контракту
Міністерство Закордонних справ
України організовує фінансовий
контроль за діяльністю Підприємства та
затверджує його річний фінансовий
план.

Згідно підпунктом «г» пункту 5.2.
вказаного Контракту, цей контракт
припиняється з інших підстав,
передбачених законодавством та цим
контрактом.

Згідно п. 8 ст. 36 КЗпПУ підставами
припинення трудового договору є
підстави, передбачені контрактом.

Таким чином, позивача було звільнено з
тих підстав що ним з перевищенням
повноважень, ініційовано підписання
Договору суборенди земельної ділянки
та будівництва на ній житлово-офісного
комплексу, умови якого суперечили
законодавству України.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992
року передбачено, що вирішуючи позови
про поновлення на роботі, осіб,
звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні
мати на увазі, що на підставі цієї
норми припиняється трудовий договір
при наявності умов, визначених
сторонами в контракті для його
розірвання. Оскільки на працівників,
з якими укладено контракт,
поширюється законодавство про працю,
що регулює відносини по трудовому
договору, за винятком, встановленим
для цієї форми трудового договору, їх
трудовий договір може бути припинено й
з інших підстав, передбачених
законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що при звільненні позивача
відповідачем повністю дотримані
вимоги трудового законодавства, які
визначають порядок звільнення
працівників у зв'язку із припиненням
трудового договору, а тому суд
приходить до висновку що позивачем не
надано доказів на які він посилається
як на підставу своїх вимог, у зв'язку з
чим у позові щодо скасування наказу про
звільнення та поновлення на роботі та у
всіх похідних вимогах необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 36, 231-233 КЗпП України,
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 р. №9 „Про
практику розгляду судами трудових
спорів" ст.ст. 15, 16 ЦК України ст. ст. 3, 10,
60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Міністерства
закордонних справ України, Державного
підприємства «Головне управління
комплексного обслуговування і
будівництва об'єктів дипломатичної
служби» про скасування наказу про
звільнення, поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення.

Суддя:

Дубас Т.В.