Справа № 509/470/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Кочко В.К.,

при секретарі - Шестопалової О.Ю.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду смт.Овідіополь
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
визнання права власності на 1/2 частиною
квартири, -

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
родиною без реєстрації шлюбу, визнання
майна, квартири, спільною сумісною
власністю подружжя.

26 березня 2014 року позивач надав до суду
уточнення до позовних вимог,
відповідно до яких просить також
визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивач та його представник, у судове
засідання з'явилися, заявлені позовні
вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач та його представник у
судове засідання з'явилися, проти
задоволення позову заперечували у
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін по справі,
суд вважає, що позовні вимоги позивача
не підлягають задоволенню у повному
обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1
перебували у зареєстрованому шлюбі з 11
вересня 2012 року, що підтверджується
копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1,
виданим Відділом державної реєстрації
актів цивільного стану у Київському
районі Одеського міського управління
юстиції 11 вересня 2012 року, актовий
запис №1193. 29 жовтня 2012 року народилася
спільна дитина ОСОБА_1 та ОСОБА_3 -
ОСОБА_7, що підтверджується копією
Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2,
виданого Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану у
місті Одесі Одеського міського
управління юстиції 19 листопада 2012 року,
актовий запис №10338.

До укладення шлюбу з ОСОБА_1, ОСОБА_3
перебував у шлюбі з ОСОБА_8, який було
розірвано 10 жовтня 2008 року, що
підтверджується копією Свідоцтва про
шлюб Серії НОМЕР_3 виданим Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Маньківського районного управління
юстиції Черкаської області, актовий
запис №89. ОСОБА_8 у судовому засіданні у
якості свідка підтвердила вказаний
факт перебування у шлюбі з ОСОБА_3 до 2008
року.

На підставі рішення Виконкому
Таїровської селищної ради від 31.10.2011
року за №1339, ОСОБА_3 16.02.2012 року було
видане свідоцтво про право власності
на двокімнатну квартиру загальною
площею 74,3 кв.м., житловою - 32,6 кв.м.,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 пояснив, що час від часу
проживав як з ОСОБА_8, так і з ОСОБА_1 у
своїй квартирі, оскільки його місце
проживання залежало від
працевлаштування, яке постійно
змінювалося у різних містах України.
Однак з ОСОБА_1 спільного господарства
вони не вели та бюджети вони мали
окремі, ОСОБА_1 проживала у його
квартирі у якості квартирантки.

Свідки, які були допитані за заявою
ОСОБА_1, пояснювали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
проживали разом у одній квартирі, як
одна родина, однак щодо фактичної
реєстрації шлюбу вони не давали
однозначних пояснень, загалом вказуючи
що не знали, чи є вони чоловіком та
дружиною офіційно.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 були
допитані у судовому засіданні та
давали покази у захист інтересів
ОСОБА_3 А саме, ОСОБА_9 підтвердив факт
надання під розписку ОСОБА_3 грошових
коштів у сумі 22 000,00 доларів США на
придбання квартири. ОСОБА_5 зазначила,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не проживали однією
родиною, не мали шлюбних відносин до
моменту укладення шлюбу, а також, що
ОСОБА_3 придбав нову двокімнатну
квартиру в м.Одесі за свої кошти, та
кошти, які позичив у рідного брата.
ОСОБА_8 у судовому засіданні
підтвердила факт перебування у шлюбі з
ОСОБА_3, вказала, що шлюб був не
фіктивний, однак проживали вони разом
не постійно.

У судовому засіданні для огляду
відповідачем надавалась квитанція про
сплату за придбання квартири у ж/м
«Радужний» 475 520,00 гривень, у своєму
позові та у судовому засіданні позивач
по справі вказував іншу суму, за яку
була придбана квартира, а саме, 520 000,00
гривень, що є суттєвою розбіжністю та
ставить під сумніви обізнаність
позивача щодо придбання квартири та її
грошової участі у придбанні, зважаючи
на те, що будь-яких документів на
придбання вказаної квартири ОСОБА_1
особисто не надавала.

Відповідно до ст.41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти у відношенні свого
майна будь-які дії, що не суперечать
закону. Всім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Приписами ст.60 Сімейного Кодексу
України встановлено, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного Кодексу
України, об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту.

Відповідно до ст.69 Сімейного Кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Згідно ст.74 Сімейного Кодексу України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Суд, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, керуючись діючим
законодавством, враховуючи пояснення
сторін по справі та їх представників у
судовому засіданні, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають у повному обсязі.

Оскільки суд вважає факт проживання
однією родиною позивача та відповідача
не доведеним, позовні вимоги щодо
визнання квартири загальною площею 74,3
кв.м., житловою - 32,6 кв.м., розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною
власністю подружжя та її розподіл
задоволенню не підлягають, так як
визнане спільним сумісним майно може
бути лише те, яке набувалося у шлюбі, та
як наслідок розподілене між чоловіком
та дружиною.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218,223 ЦПК
України, ст.368 ЦК України, ст.ст.69,74
Сімейного кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
визнання права власності на 1/2 частиною
квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, з подачею її копій
до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: В. К. Кочко