Справа № 758/6545/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Гребенюка В. В. ,

при секретарях - Шабатин Н. А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах
дітей Голосіївської районної в місті
Києві державної адміністрації, про
надання дозволу на виїзд дитини за
кордон, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач)
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
(надалі за текстом - відповідач), третя
особа - Служба у справах дітей
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації (надалі за
текстом - третя особа), про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон.

Позовні вимоги, обґрунтовувались тим,
що 02.09.201 року між позивачем та
відповідачем було укладено шлюб, про що
відділом реєстрації актів цивільного
стану Печерського районного
управління юстиції м. Києва та зроблено
відповідний актовий запис № 1146 та
видано свідоцтво про шлюб. Від цього
шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився
син ОСОБА_3, про що відділом реєстрації
актів цивільного стану Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
в книзі записів актів цивільного стану
про народження було зроблено
відповідний запис за № 387 та було
видано свідоцтво про народження серії
НОМЕР_1 від 16.03.2013 року. Позивач часто
подорожує разом із дитиною, таким
чином, відповідно до чинного сімейного
законодавства, проживання позивача в
іншій країні окремо від дитини не
зменшує коло її прав та обов'язків щодо
дитини, але ненадання дозволу на виїзд
дитини за кордон, унеможливлює
повноцінне здійснення своїх
батьківських прав та обов'язків щодо
сина, ОСОБА_3. За таких обставин вважає,
що відповідач необґрунтовано не надає
згоди на тимчасовий виїзд дитини за
межі України, оскільки жодних вагомих
аргументів, які б пояснювали та
обґрунтовували його відмову, не
встановлено, в той же час така позиція
відповідача шкодить інтересам дитини і
не сприяє її всебічному, гармонійному
духовному, моральному розвитку та
оздоровленню.

Позивач уточнила свої позовні вимоги,
про що надала до суду відповідну заяву
(а.с. 25).

Від відповідача надійшла заява про
розгляд справи за його відсутності, у
якій він зазначив, що позов визнає у
повному обсязі, проти ухвалення
рішення у судовому засіданні не
заперечує (а.с. 26).

Третя особа в судове засідання не
з'явилася, участь свого представника не
забезпечила, про дату, час та місце
проведення судового засідання
повідомлялась.

Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і порядок
розв'язання спорів у цій сфері
регулюється Законом України «Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України» від 21 січня
1994 року № 3857-ХІІ.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
України громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно п. 2-1 «Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року № 57, перетинання державного
кордону для виїзду за межі України
громадянами, які не досягли 16-річного
віку, здійснюється лише за згодою обох
батьків та в їх супроводі.

Згідно з п. 2-2 даних правил, виїзд за
межі України громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного з
батьків, здійснюється у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд за межі України
громадянина, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків.

Сімейне законодавство виходить із
принципу повної рівноправності обох
батьків - батька і матері - у всіх правах
і обов'язках відносно своїх дітей.
Зокрема, стаття 155 СК України визначає,
що здійснення батьками свої прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватись всупереч
інтересам дитини.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України
визначено, що батьки зобов'язані
піклуватись про здоровця дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Батьки зобов'язані поважати
дитину.

Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу
України дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав,
установлених Конституцією України,
Конвенцією про права дитини, іншими
міжнародними договорами України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Законодавством визначено права та
обов'язки батьків щодо виховання
дитини, при цьому пріоритетним та
принциповим визначенням є інтереси
дитини, вони повинні бути непорушними в
незалежності від стосунків батьків між
собою.

Відповідно ст. 9 Конвенції про права
дитини, прийнятої Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року,
ратифікованої Постановою ВР України №
789 від 27.02.1991 року, держави - учасниці
поважають право дитини, яка
розлучається з одним чи обома батьками,
підтримувати на регулярній основі
особисті відносини і прямі контакти з
обома батьками, за винятком випадків,
коли це суперечить інтересам дитини.

Крім того, ст. 3 Конвенції про права
дитини передбачено, що в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини,
держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки, або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ст. ст. 27-30 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду
України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009
року № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
положеннями Сімейного Кодексу України,
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в України громадян
України», ст. 9 Конвенції про права
дитини, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57 - 58, 60, 81, 88, 209,
212 - 215, 223, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Служба у справах дітей Голосіївської
районної в місті Києві державної
адміністрації, про надання дозволу на
виїзд дитини за кордон - задовольнити;

Дозволити виготовлення дитячих
проїзних документів на тимчасовий
виїзд за кордон ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, що проживає за
адресою: АДРЕСА_1 у супроводі матері -
ОСОБА_1 на період 90 (дев'яносто) днів з
дня набрання рішенням законної сили
без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 з
обов'язковим поверненням дитини в
Україну;

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. В. Гребенюк