Єдиний унікальний № 371/2002/13-ц
Провадження №2/371/7/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року Миронівський районний
суд Київської області

в складі: головуючого - судді
Пархоменко В.М.

при секретарі - Овчаренко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миронівці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів, витрачених на ремонт
житлового будинку

встановив:

У жовтні 2013року позивач звернувся до
суду з названим позовом, посилаючись на
те, що за період шлюбу з відповідачкою
27.12.2006року ними був куплений житловий
будинок з надвірними будівлями по
вулиці АДРЕСА_1 Миронівського району за
особисті кошти відповідачки.

За спільні кошти ними у даному будинку
були зроблені ремонтні роботи
загальною вартістю 83 160грн. Вказане
підтверджуєтся рішенням Миронівського
районного суду від 14.08.2013 року. Виходячи
з рівності затрат кожного подружжя,
його особистий внесок у ремонт будинку
становить 41 580грн..Просить визнати
кошти, витрачені на ремонт будинку у
сумі 83 160грн.їх спільною сумісною
власністю та стягнути з відповідачки
на його користь його частку у розмірі 41
580грн.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримав, посилаючись
на обставини, викладені у позові,
просить їх задовольнити.

Відповідачка позов не визнала і
пояснила, що минув строк позовної
давності, оскільки шлюб між ними було
розірвано 31.08. 2010року, тобто 31.08.2013року
минув трирічний строк. Крім того,
рішенням суду від 14.08.2013року за нею
визнано право особистої приватної
власності на житловий будинок у справі
за позовом про поділ майна подружжя, а
тому вважає, що з цих підстав
провадження у справі слід закрити.
Також вважає ,що позивач не надав
жодної квитанції про сплату ним
грошових коштів на проведення
ремонтних робіт.

Заслухавши сторони, дослідивши наявні
у справі докази, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню частково.

Судом встановлено, що рішенням
Миронівського районного суду від
14.08.2013року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання будинку особистою
приватною власністю, зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
будинку спільною сумісною власністю
подружжя та його поділ позов ОСОБА_2
задоволено,визнано за ОСОБА_2 право
особистої приватної власності на
житловий будинок з приналежними до
нього надвірними будівлями АДРЕСА_1
Миронівського району Київської
області. Зустрічний позов ОСОБА_1
залишено без задоволення.(а.с.5-7)

Цим рішенням також встановлено, що
згідно висновків додаткової судової
будівельно-технічної експертизи від
20.02.2013року та 10.06.2013року вартість
робіт,які проведено сторонами спільно
в період з 27.12.2006року по 18 січня 2010року
складає 83 160грн.

Виходячи з рівності затрат кожного з
подружжя,особистий внесок відповідача
(тобто ОСОБА_1) склав 2,855 відсотка
вартості будинку та в грошовому виразі
41 580грн.(а.с.6 на звороті)

Вказане рішення сторонами не
оскаржувалось і набрало законної сили
28.08.2013року

24 липня 2013року ОСОБА_2 зареєструвала
шлюб з ОСОБА_4,після реєстрації шлюбу їй
присвоєно прізвище ОСОБА_2,що
підтверджується свідоцтвом про шлюб(
а.с.23)

Ухвалою Миронівського районного суду
від 11.12.2013 року у зв"язку зі зміною
прізвища первісний відповідач ОСОБА_2
замінена належним відповідачем ,яким є
ОСОБА_2 (а.с.41)

Відповідно до ст.61 ЦПК України
обставини,встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі,що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа,щодо
якої встановлені ці обставини.

Такі обставини є преюдиціальними
фактами, їх преюдиціальність заснована
на юридичному механізмі набрання
судовим рішення законної сили,
відповідно до якого виникає заборона
оспорювати в іншому процесі
встановлені у цьому рішенні факти.

Оскільки рішенням Миронівського
районного суду від 14.08.2013року
визнано,що вартість робіт,які
проведено сторонами спільно в період
їх шлюбу з 27.12.2006року по 18.01.2013року
становить 83160грн.,немає підстав для
визнання цього факту повторно,а тому в
цій частині позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо
стягнення з відповідачки ? частини
вартості ремонтних робіт у розмірі 41
580грн., то в цій частині позовні вимоги
підлягають задоволенню, оскільки
грунтуються на вимогах діючого
законодавства.

Посилання відповідачки на те, що
позивач пропустив строк позовної
давності ,а також про необхідність
закрити провадження у даній справі у
зв"язку з тим,що є аналогічне рішення
суду від 14.08.2013року суд вважає
необгрунтованими ,оскільки позивачем
строк позовної давності не пропущений
і підстави для закриття провадження у
даній справі відповідно до п.2 ч.1 ст.205
ЦПК України відсутні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати,понесені позивачем при подачі
позовної заяви до суду підлягають
стягненню з відповідачки пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

На підставі ст.ст.368,370 ЦК України,ст.70 СК
України

Керуючись ст.ст.8,10,11,60,209,212-215,218 ЦПК
України,суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 41
580грн., витрачених на ремонт будинку
АДРЕСА_1 Миронівського району
Київської області,а також 415грн.80коп.
судового збору, а всього стягнути 41
995грн.80коп. (сорок одну тисячу дев"ятсот
дев"яносто п"ять грн.80коп)

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Миронівський районний суд в 10-денний
строк з дня його проголошення .

Рішення суду в повному у обсязі
виготовлено 16.01.2014року

Суддя : підпис
В.М.Пархоменко

Згідно з оригіналом

Суддя
В.М.Пархоменко