АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Київської
регіональної дирекції «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 21 березня
2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», третя особа:
ОСОБА_3 про визнання договору поруки
припиненим.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся у суд з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
(надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»),
третя особа: ОСОБА_3 про визнання
договору поруки припиненим.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
банком було порушено шестимісячний
строк на звернення до нього, як
поручителя, у зв'язку з чим, на підставі
ч.4 ст.559 ЦК України просив визнати
припиненим укладений між ним та банком
договір поруки від 15 травня 2007 р.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 березня 2014 р., з
урахуванням ухвали того ж суду від 24
квітня 2014 р., позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на
відповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Колегія суддів, заслухавши
представника банку, який підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити, позивача та третю особу,
які заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 15 травня 2007 р. між
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №014/5636/74/55377
про надання кредиту у вигляді не
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 151 500 дол. США, зі сплатою 12, 85%
річних, поверненням кредитних коштів у
відповідності до графіку та кінцевим
терміном погашення до 15 травня 2027 р.
/а.с.7-12/.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором, того ж дня,
між банком та ОСОБА_2 було укладено
договір поруки /а.с.5-6/

Задовольняючи позовні вимоги,
районний суд виходив з того, що дія
договору поруки припинилася у зв'язку з
тим, що кредитор заявив вимоги за
сплином шести місяців від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання.

Між тим, з такими висновками суду
першої інстанції погодитися неможливо.

Згідно з положеннями ст. 526 та ч.4 ст. 559
ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до мов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Згідно керівних роз'яснень, які
містяться у п.24 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 р. «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
з наступними змінами, відповідно до
частини четвертої статті 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Районним судом встановлено, що спірна
угода припинила свою дію, остільки
ОСОБА_3 не виконала направлену банком
на її адресу 18 січня 2011 р. вимогу щодо
сплати заборгованості чи дострокового
повернення кредитних коштів, а
відповідна вимога до поручителя була
направлена лише 29 квітня 2013 р., тобто
поза межами шестимісячного строку.

Проте, зроблені у рішенні суду першої
інстанції висновки суперечать
матеріалам справи.

Так, згідно змісту долученого до справи
розрахунку заборгованості за
кредитним договором, боржницею
виконано вимоги банку й існуючий
станом на 18 січня 2011 р. борг по
відсотках за користування кредитом, у
сумі 6 532,58 дол. США., сплачено 21 січня
2011р. /а.с.233-235 т.1/.

При цьому, районний суд залишив поза
увагою пояснення представника
відповідача, з яких убачається, що у
зв'язку з погашенням заборгованості за
основним зобов'язанням у банку на той
час правових підстав до звернення у
суд з позовом про дострокове
повернення кредиту не було й у
подальшому такі підстави виникли
лише весною 2013 р.

Не врахував суд при вирішенні спору й
встановлені рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 18 жовтня 2013
р. в справі за позовом ПАТ
«Райфайзенбанк Аваль» до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про стягнення кредитної
заборгованості, копію якого долучив до
справи /а.с.113-116 т.1/., висновки про те, що
на адресу позичальника банком вимога
про дострокове виконання зобов'язань
була направлена у серпні 2012 р., а
поручителю - у жовтні 2012 р.

Окрім цього, при вирішенні спору,
районний суд належним чином не
дослідив зміст оспорюваного договору.

Згідно п.1.2 кредитного договору строк
виконання договору визначено до 15
травня 2027 р.

Відповідно до п.4.1 договору поруки,
договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та втрачає свою
дію з моменту закінчення забезпеченого
ним зобов'язання. Також порука
припиняється, якщо кредитор в межах
трирічного терміну з дня настання
строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя (п.4 ст.559 ЦК України).

Отже, спірним договором визначено
припинення поруки у випадку, якщо
кредитор протягом трьох років з дня
настання строку виконання боржницею
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя, а не шість
місяців, як помилково встановив
районний суд.

Зі справи убачається, що у жовтні 2012 р.
та квітні 2013 р. на адресу ОСОБА_2, як
поручителя за борговими зобов'язаннями
ОСОБА_3, банком направлялися вимоги
про дострокове погашення виниклої
заборгованості, а у травні 2013 р. було
подано відповідний позов у суд.

Зазначене свідчать про те, що кредитор
в межах встановленого умовами
договору трирічного терміну з дня
настання строку виконання основного
зобов'язання заявив вимогу до ОСОБА_2, а
ця обставина виключає правові підстави
до визнання припиненими
правовідносини поруки за оспорюваним
договором.

Ухвалюючи рішення, районний суд
неповно з'ясував обставини справи,
припустився невідповідності висновків
обставинам справи, неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

З огляду на викладене, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
а по справі необхідно ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Київської
регіональної дирекції «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 березня 2014 року
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_3 про
визнання договору поруки припиненим
відмовити.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/23775/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7282/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Фролова І.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.