Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/778/1433/14 Головуючий
у 1-й інстанції Галчанський С.В.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого Пільщик Л.В.

суддів Воробйової І.А.,

Сапун О.А.

при секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Оріхівського районного суду
Запорізької області від 23 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
аліментами, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
аліментами.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначала, що за рішенням Оріхівського
районного суду Запорізької області від
26 жовтня 2007 року з відповідача на її
користь стягнуто аліме нти на
утримання неповнолітніх дітей: сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
13 вересня 2007 року до досягнення дітьми
повноліття.Виконавчий лист за цим
рішенням суду перебуває на виконанні у
ВДВС Оріхівського РУЮ Запорізької
області.

Станом на 01 вересня 2013 року
відповідачеві було нараховано до
сплати аліменти на утри мання дітей на
загальну суму 35555,40 грн., а сплачено лише
9038,69 грн. Заборгованість з виплати
аліментів становить 26516,71 грн.

На підставі викладеного та відповідно
до вимог ст. 196 СК України, позивач
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь неустойку (пеню) у розмірі
одного відсотка від суми не сплачених
аліментів за кожен день прострочення у
розмірі 207707,08 грн. та стяг нути з
відповідача судовий збір.

Рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 23 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
неустойку (пеню) за період з 01 червня 2008
року по 31 серпня 2013 року у розмірі 51926
грн. 77 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в
розмірі 229 грн. 40 коп. в дохід держави.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, обговоривши
доводи апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини і відповідні
правовідносини.

Рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 26 жовтня 2007
року з відповідача на користь позивача
стягнуто аліменти на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 у
розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку
щомісячно, починаючи з 13 вересня 2007
року до досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_3 належним чином свій обов»язок
зі сплати аліментів не виконував, у
зв»язку з чим утворилась
заборгованість. Яка відповідно до
розрахунку державного виконавця
станом на 01 вересня 2013 року становить
26516,71 грн.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про задоволення позову.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
належним чином застосував ст. 196 СК
України.

Норми СК України передбачають, що
зобов'язання зі сплати аліментів має
періодичний характер і повинно
виконуватися щомісяця.

Згідно з частиною 1 статті 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК
України визначено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Право на стягнення неустойки (пені)
виникає в особи у зв'язку із юридичним
фактом порушення особою обов'язку зі
сплати аліментів на утримання дитини.
При цьому, виконання такого обов'язку з
порушенням строків сплати та наступне
погашення заборгованості не звільняє
особу від відповідальності у вигляді
сплати неустойки (пені) за прострочення
виконання обов'язку зі сплати
аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції взяв до уваги наданий
позивачкою розрахунок розміру пені,
оскільки він узгоджується з
відомостями державного виконавця щодо
розрахунку суми заборгованості
відповідача зі сплати аліментів,
відображає розмір несплачених
аліментів по кожному з періодичних
платежів, та з урахуванням цих обставин
обчислено розмір неустойки (пені).

При визначені розміру пені підрахунок
проведений, виходячи із суми
несплачених аліментів за кожен місяць
окремо від дня порушення платником
аліментів свого обов'язку щодо їх
сплати до часу пред'явлення позову,
підсумовано розмір нарахованої
неустойки (пені) за кожен із
прострочених платежів та визначено її
загальну суму.

Довід апеляційної скарги відповідача,
що розмір заборгованості з пені менше,
ніж той, з якого виходила позивачка, не
може бути взятий до уваги.

Апеляційний суд не може зробити
власний розрахунок розміру пені, ніж
вказувала позивачка, оскільки це
призведе до збільшення суми пені.

У такому випадку рішення суду не буде
узгоджуватися з вимогами ст. ст. 11, 303
ЦПК України, оскільки вийде за межі
позовних вимог, заявлених позивачкою.

Доводи апеляційної скарги про невірне
обрахування розміру пені та наведений
власний розрахунок на суму 7525,90 грн. не
спростовують висновки рішення суду.

Складений відповідачем розрахунок не
відповідає ст. 196 СК України.

Відповідач не взяв до уваги, що
згідно з частиною 1 статті 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

При визначенні розміру неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів
відповідач обчислив її розмір без
урахування суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення ним свого обов'язку щодо їх
сплати, не підсумував розміри
нарахованої неустойки (пені) за кожен
із прострочених платежів за увесь
період прострочення, а тому
неправильно визначив загальну суму.

У відповідності до ч.2 ст.196 СК України
розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Суд першої інстанції при
визначені розміру пені правильно, з
посиланням на ч.2 ст.196 СК України
врахував матеріальний стан позивача,
стан здоров»я та інших осіб, які
знаходяиться у нього на утримані та
зменшив розмір пені до ? частини.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 23 січня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: