Єдиний унікальний номер 725/30/14-ц
Номер провадження 2-к/725/1/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2014 року Першотравневий районний суд
м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Іонашку В.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Чернівці
клопотання Білоруського суду про
визнання та надання дозволу на
виконання на території України рішення
суду Лідського району Гродненської
області Республіки Білорусь від
26 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь
держави судового мита,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року через Головне
управління юстиції у Чернівецькій
області надійшло клопотання
Білоруського суду про визнання та
надання дозволу на виконання на
території України рішення суду
Лідського району Гродненської області
Республіки Білорусь від 26 листопада 2013
року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
держави Білорусь державного мита,
посилаючись на те, що рішенням
вищевказаного районного суду від 26
листопада 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на
користь держави Білорусь державне
мито в розмірі в розмірі 709470 руб.
Національного банку Республіки
Білорусь, яке підлягає перерахунку на
розрахунковий рахунок фінансового
відділу районного виконавчого
комітету № 036, філія 413 АСБ
«Білорусбанк» м. Ліди, код 696, МФО 152101696,
УНН 500826156, код 03002.

У судове засідання представник
стягувача не з'явився, про час і місце
розгляду клопотання повідомлявся
належним чином, про причини неявки не
повідомив.

Боржник ОСОБА_2 та його представник у
судове засідання також не з'явилися,
про розгляд вказаного клопотання
повідомлявся належним чином, причин
неявки не вказав.

Відповідно вимог ч. 5 ст. 395 ЦПК України
неявка без поважних причин у судове
засідання будь-якої із сторін або їх
представників, стосовно яких суду
відомо про своєчасне вручення їм
повістки про виклик до суду, не є
перешкодою для розгляду клопотання,
якщо будь-якою зі сторін не було
порушено питання про перенесення його
розгляду.

З огляду на викладене, суд вважає
можливим розглядати клопотання без
участі осіб, на підставі наявних в
матеріалах справи доказах, які є
достатніми для прийняття
справедливого та законного рішення.

Вивчивши доводи клопотання, дослідивши
матеріали справи, надані докази та
заслухавши пояснення представника
боржника, суд дійшов висновку про його
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦПК України
рішення іноземного суду визнаються та
виконуються в Україні, якщо їх визнання
та виконання передбачено міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України,
або за принципом взаємності. У разі
якщо визнання та виконання рішення
іноземного суду залежить від принципу
взаємності, вважається, що він існує,
оскільки не доведено інше.

Крім того, згідно із роз'ясненнями
Пленуму Верховного Суду України, які
містяться у постанові «Про практику
розгляду судами клопотань про
визнання й виконання рішень іноземних
судів та арбітражів і про скасування
рішень, постановлених у порядку
міжнародного комерційного арбітражу
на території України» (п.п.»а» п.3), суди
повинні з'ясовувати наявність
міжнародних договорів про взаємне
надання правової допомоги між Україною
і державою, про визнання й виконання
рішення суду чи арбітражу якої
надійшло клопотання. У даний час є
чинними, зокрема, такі міжнародні
договори з цього питання, які уклала
Україна або до яких вона приєдналась:
Конвенція про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних та кримінальних справах,
укладена державами-членами
Співдружності Незалежних Держав у м.
Мінську 22 січня 1993 р. (далі - мінська
Конвенція) Конвенцію ратифіковано
Верховною Радою України із
застереженням, що Україна бере на себе
зобов'язання визнавати й виконувати
рішення, постановлені на територіях
держав-учасниць Конвенції за винятком
визнання і виконання виконавчих
написів та нотаріальних актів щодо
грошових зобов'язань.

Згідно зі ст. 51 Конвенції про правову
допомогу і правові відносини у
цивільних сімейних і кримінальних
справах, укладеної у Мінську 22 січня 1993
року, ратифікованої Законом України №
240/94-ВР від 10 листопада 1994 року (далі -
Конвенція), кожна з Договірних Сторін
на умовах визначених даною Конвенцією,
визнає і виконує на території інших
Договірних Сторін рішення установ
юстиції по цивільним та сімейним
справам, включаючи затверджені судом
мирові угоди по таким справам.

Відповідно до п. 1 ст. 53 Конвенції
клопотання про дозвіл на примусове
виконання рішення подається в
компетентний суд Договірної Сторони,
де рішення підлягає виконанню.

Частина 3 ст. 54 Конвенції зазначає, що
порядок примусового виконання
визначається законодавством
Договірної країни, на території якої
повинно бути здійснено примусове
виконання.

Крім того, згідно із ч.2 ст. 57 Конвенції
суд, що розглядає клопотання про
визнання і дозвіл примусового
виконання рішення, обмежується
встановленням того, що умови,
передбачені цією Конвенцією,
дотримані. У випадку, якщо умови
дотримані, суд виносить рішення про
примусове виконання.

Частиною першою статті 396 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що клопотання про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду не задовольняється у
випадках, передбачених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що рішенням суду
Лідського району Гродненської області
Республіки Білорусь від 26 листопада 2013
року позов ОСОБА_1 задоволено та
стягнуто на її користь з ОСОБА_2
аліменти на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25% всіх видів
його заробітку (доходу) щомісячно, але
не менше 50% прожиткового мінімуму,
визначеного бюджетом в середньому на
особу, починаючи з 15 березня 2012 року і
до повноліття дитини, а також на
користь держави Білорусь стягнуто з
ОСОБА_2 державне мито в розмірі
709470 рублів Національного банку
Республіки Білорусь (а.с. 7-8).

Вказане рішення суду 07 грудня 2013 року
набрало законної сили та підлягає
примусовому виконанню, про що свідчить
довідка судді Лідського району
Гродненської області Республіки
Білорусь (а.с. 4).

Пунктом 5.3. Інструкції про порядок
виконання міжнародних договорів з
питань надання правової допомоги в
цивільних справах щодо вручення
документів, отримання доказів та
визнання і виконання судових рішень та
ч. 1 ст. 392 ЦПК України передбачено, що
питання про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду розглядається судом за
місцем проживання (перебування) або
місцезнаходженням боржника.

Як вбачається із матеріалів справи та
довідки адресно-довідкового
підрозділу УДМС України в
Чернівецькій області від 10 січня 2014
року, боржник ОСОБА_2 зареєстрований в
АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Таким чином, судом з'ясовано, що умови
визнання рішення суду Лідського району
Гродненської області Республіки
Білорусь від 26.11.2013 р. у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, у тому числі в частині
стягнення на користь держави
державного мита, передбачені
Конвенцією, та умови надання дозволу на
примусове виконання цього рішення,
дотримані.

З огляду на викладене, вказане
клопотання є обґрунтованим, відповідає
умовам Конвенції, нормам матеріального
та процесуального права України, а тому
підлягає задоволенню, рішення
іноземного суду - визнанню та
примусовому виконанню на території
України.

Враховуючи, що у рішенні іноземного
суду суми стягнень зазначені в
іноземних валютах, відповідно до ч. 8 ст.
395 ЦПК України кошти, які слід стягнути
на користь стягувача, визначаються в
національній валюті за курсом
Національного банку України на день
винесення рішення, а тому судові
витрати в розмірі 709 470 рублів
Національного банку Республіки
Білорусь, що за курсом НБУ на день
розгляду клопотання, становлять 688 грн.
19 коп.

На підставі викладеного, керуючись
Конвенцією про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах від
22.01.1993 р., ст.ст. 88, 95, 208-210, 390-398 ЦПК
України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Білоруського суду про
визнання та надання дозволу на
виконання на території України
рішення іноземного суду задовольнити.

Визнати на території
України рішення іноземного суду -
рішення Лідського району Гродненської
області Республіки Білорусь від 26
листопада 2013 року в цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів та надати дозвіл на
примусове його виконання на території
України в частині стягнення з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Чернівці
Чернівецької області України,
проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, на користь держави -
Республіки Білорусь судових витрат в
розмірі 709 470 рублів Національного
банку Республіки Білорусь, що за курсом
НБУ на день розгляду клопотання
становить 688 грн. 19 коп., яке підлягає
перерахунку на розрахунковий рахунок
фінансового відділу районного
виконавчого комітету №
036, філія 413 АСБ «Білорусбанк» м.
Ліди, код 696, МФО 152101696, УНН 500826156, код 03002.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не буди присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
Н. В. Піхало