КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/2-355/11
Провадження № 2-п/520/17/14
УХВАЛА

07.02.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Гарнаженко Н.С., Лебедюк І.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі заяву
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про перегляд заочного
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 25 квітня 2013 року у справі №
1512/2-355/11 за позовом

комунального підприємства
«Житлово-комунальний сервіс
«Вузівський»

до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 25 квітня 2013 року по
цивільній справі № 1512/2-355/11 позовні
вимоги КП «Житлово-комунальний сервіс
«Вузівський» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості задоволено
частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на користь КП
«Житлово-комунальний сервіс
«Вузівський» 1 283 грн. 57 коп. -
заборгованості за надані послуги з
утримання будинків, споруд та
прибудинкових територій; 428 грн. 07 коп. -
заборгованості за послуги
водопостачання та водовідведення до
жовтня 2008 року; 195 грн. 00 коп. -
заборгованості за послуги по збиранню
та вивезенню ТОВ «СОЮЗ»; 195 грн. 00 коп. -
заборгованості за послуги по збиранню
та вивезенню ТОВ «РАФ ПЛЮС»; 69 грн. 09
коп. - заборгованості за послуги ліфту.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. В решті позовних вимог -
відмовлено.

28.05.2013 року відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до суду із заявою про
перегляд заочного рішення Київського
районного суду м. Одеси від 25 квітня 2013
року по цивільній справі № 1512/2-355/11.

У зв'язку із перебуванням справи в
апеляційному суді Одеської області
заяву розглянуто по суті 07.02.2014 року.

В обґрунтування наданої заяви
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 посилаються
на те, що 25.04.2013 року вони не змогли
з'явитися до суду з поважних причин,
оскільки ОСОБА_2 у цей день хворіла та
проходила медичне обстеження, а ОСОБА_3
перебував у відрядженні.

У заяві відповідачі також вказують на
те, що вони не згодні із судовим
рішенням, адже ніяких договорів із КП
«Житлово-комунальний сервіс
«Вузівський» вони не укладали,
посилалися на сплив строку позовної
давності за вимогою про стягнення 428
грн. 07 коп. - заборгованості за послуги
водопостачання та водовідведення до
жовтня 2008 року, а також зазначали, що
ніяких робіт по утриманню будинку та
обслуговуванню прибудинкової
території КП «ЖКС «Вузівський» не
виконувало, послуг їм не надавало.

У судове засідання заявники,
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 з'явилися,
вимоги заяви підтримали.

Представники КП «Житлово-комунальний
сервіс «Вузівський» у судовому
засіданні просили заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3
залишити без задоволення, а заочне
рішення суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦПК України
заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Для скасування заочного рішення суду
необхідно встановити не лише
поважність причин неявки відповідача у
судове засідання, а й те, що аргументи
щодо обставин справи впливали на
правильне її вирішення. Лише при
встановленні цих двох умов у суду є
підстави для скасування заочного
рішення суду.

Судом встановлено, що відповідачі -
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про час та місце судових
засідань неодноразово повідомлялися
належним чином, у жодне судове
засідання в тому числі і у судове
засідання 25.04.2013 року не з'явились,
24.04.2013року надіслали на адресу суду
заяву, в якій просили відкласти розгляд
справи у зв'язку з відрядженням ОСОБА_3
та хворобою ОСОБА_2

Судом було відмовлено у задоволенні
вказаної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України
суд відкладає розгляд справи в межах
строків, встановлених статтею 157 цього
Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки
в судове засідання сторони або
будь-кого з інших осіб, які беруть
участь у справі, оповіщених у
встановленому порядку про час і місце
судового розгляду, якщо вони
повідомили

про причини неявки, які судом визнано
поважними.

Як вбачається з матеріалів справи,
провадження у справі було відкрито ще
24.01.2011року, відповідачі жодного разу не
були присутніми у судових засіданнях,
про час та місце яких повідомлені
належним чином, що підтверджується
наявними у матеріалах справи
повідомленнями про вручення їм
поштових відправлень, ознайомленням із
матеріалами справи у суді.

Неприбуття у судове засідання належним
чином повідомлених відповідачів
розцінюється судом як намір
затягування розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що
необґрунтоване затягування розгляду
справи суперечить вимогам ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

До зазначеної заяви відповідачами не
було надано ніяких доказів того, що
ОСОБА_2 хворіє та не може прибути у
судове засідання.

Зі змісту копії довідки від 25.04.2013 року,
доданої до заяви про перегляд заочного
рішення, вбачається, що ОСОБА_2
направлено на доплерографічне
дослідження (а.с. 209), проте ця довідка не
свідчить про наявність у неї хвороби та
не підтверджує неможливості прибуття у
судове засідання. Адже це дослідження
можна було зробити і після судового
засідання у той самий або у будь-який
інший день.

Наявна в матеріалах справи копія
наказу № 33-пр від 22.04.2013 року не
підтверджує факту перебування ОСОБА_3 у
відрядженні (а.с. 173). До заяви про
перегляд заочного рішення не додано
жодних доказів перебування ОСОБА_3 у
такому відрядженні (копії посвідчення
про відрядження, доказів його
реєстрації у журналі реєстрації
посвідчень про відрядження, копій
квитків автомобільного чи
залізничного транспорту, маршрутного
листу легкового автомобілю тощо).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про час
та місце судового засідання були
повідомлені належним чином, а будь-яких
доказів поважності причин неприбуття у
судові засідання суду під час розгляду
справи не надали, при цьому суд
зазначає, що і будь-яких доказів, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи відповідачами до
заяви про перегляд заочного рішення
також не надано.

Що стосується спливу строку позовної
давності за вимогою про стягнення 428
грн. 07 коп. - заборгованості за послуги
водопостачання та водовідведення до
жовтня 2008 року, суд зазначає, що
відповідно до положень ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Справа перебувала у провадженні суду з
24.01.2011 року до 25.04.2013 року, тобто 2 роки і
три місяці, протягом цього часу
надсилалася до апеляційного суду
Одеської області. За весь цей час ні
ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 не зверталися до суду
із заявами про застосування судом
наслідків спливу позовної давності.

Щодо посилань заявників на те, що
ніяких робіт по утриманню будинку та
обслуговуванню прибудинкової
території КП «ЖКС «Вузівський» не
виконувало, послуг їм не надавало, суд
зазначає наступне.

До заяви про перегляд заочного рішення
ОСОБА_2, ОСОБА_3 надано акт про фактичне
невиконання робіт (послуг) КП «ЖКС
«Вузівський» по утриманню будинку
АДРЕСА_1 від 23.05.2013 року (а.с. 208) та
акт-претензія від 12.09.2013 року.

Судом встановлено, що вказані акти
складені вже після прийняття судом
рішення у справі - 23.05.2013 року та 12.09.2013
року відповідно, тобто на момент
ухвалення судом заочного рішення 25.04.2013
року цих документів не існувало та
врахувати їх суд не міг.

Під час розгляду судом справи,
01.07.2011року від відповідачки - ОСОБА_2
надійшли заперечення на позовну заяву,
в яких відповідачка просила суд
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

В обґрунтування наданих заперечень
ОСОБА_2 посилалася на те, що Закон
України «Про житлово-комунальні
послуги» передбачає укладення
договору на надання послуг між
власником квартири та
балансоутримувачем або уповноваженою
ним особою, порядок надання послуг, що
надаються споживачу, їх якісні та
кількісні показники мають відповідати
умовам договору, відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюється виключно на договірних
засадах, плата за послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору, а також передбачає, що
балансоутримувач зобов'язаний
укладати договір з власником
(співвласниками) на утримання на
балансі відповідача майна.

Однак, як зазначає відповідачка, вона
не укладала з позивачем ніяких
договорів та не отримувала від нього
ніяких послуг, у зв'язку з чим, вимоги КП
«ЖКС» Вузівський» є безпідставними та
незаконними.

Оцінка цим доводам була надана судом
при ухваленні заочного рішення, що
відображено у його мотивувальній
частині.

Таким чином, у поданій заяві не
міститься жодного посилання на докази,
які б на думку суду мали б суттєве
значення для вирішення даної справи.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку, що заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
перегляд заочного рішення Київського
районного суду м. Одеси від 25 квітня 2013
року по цивільній справі № 1512/2-355/11 слід
залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 231, 232 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 про перегляд
заочного рішення Київського районного
суду м. Одеси від 25 квітня 2013 року у
справі № 1512/2-355/11 за позовом
комунального підприємства
«Житлово-комунальний сервіс
«Вузівський» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, - залишити
без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Петренко В. С.