Справа № 305/891/14-ц
Провадження по справі № 2/305/531/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 року. Рахівський районний суд
Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Марусяк М.О.

з участю секретаря - Беднар О.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача - Павлючка
І.Д.

третьої особи з самостійними вимогами
на предмет спору - ОСОБА_4

представника третьої особи з
самостійними вимогами на предмет спору
- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 як
представника за угодою в інтересах
ОСОБА_7, ОСОБА_1 до Чорнотисянської
сільської ради Рахівського району
Закарпатської області в особі
виконавчого комітету, треті особи без
самостійних вимог: Реєстраційна служба
Рахівського районного управління
юстиції Закарпатської області,
Рахівська державна нотаріальна
контора Закарпатської області про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за
заповітом та позовом третьої особи з
самостійними вимогами на предмет спору
- ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_1,
Чорнотисянської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області про визнання права власності
на 1/2 частину житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6, який діяв, як представник за
угодою в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до
Чорнотисянської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області в особі виконавчого комітету,
треті особи без самостійних вимог:
Реєстраційна служба Рахівського
районного управління юстиції
Закарпатської області, Рахівська
державна нотаріальна контора
Закарпатської області про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року,
батька позивачів та ІНФОРМАЦІЯ_7 року
матері, ОСОБА_9, залишилося спадкове
майно, яким, в тому числі, являється
житловий будинок АДРЕСА_2. Дане
нерухоме майно до відкриття спадщини
фактично належало на праві приватної
власності батькам позивачів, що
підтверджується довідкою виконкому
Чорнотисянської сільської ради, однак,
як з'ясувалося після їх смерті,
первинна реєстрація права власності на
спадкове домоволодіння, яке було
збудовано ними і у якому спадкодавці
проживали до дня своєї смерті та
вважали своєю власністю, за ними за
їхнього життя здійснена не була. За
свого життя мати позивачів, ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнявши ІНФОРМАЦІЯ_6
року спадщину за своїм чоловіком,
склала заповітне розпорядження від
07.03.2008 року відносно всього спадкового
майна, як рухомого так і не рухомого,
згідно якого у разі смерті спадкодавця,
позивачі являтимуться у рівних
частинах співвласниками всього майна,
на яке спадкоємець має право, де б воно
не знаходилося і з чого б воно не
складалося. Протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України,
позивачами було подано відповідні
заяви про прийняття спадщини, у зв'язку
з чим була відкрита спадкова справа №
219/2012, а позивачі набули правового
статусу осіб, які цю спадщину прийняли.
У встановленому законодавством
порядку, з метою отримання свідоцтв про
право на спадщину за заповітом на
спадкове майно позивачі звернулися до
нотаріальної контори за місцем
розташування спадкового майна із
відповідними заявами, але у видачі
свідоцтв про право на спадщину за
заповітом їм було відмовлено, про що
14.01.2014 року державним нотаріусом
Рахівської ДНК Закарпатської області
було винесено постанови за №№3,4 про
відмову у вчиненні нотаріальної дії у
зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на
спадкове майно. Згідно довідки КП "БТІ"
Рахівської районної ради №78 від 14.01.2014
року даний житловий будинок побудовано
у 1948 році, отже його не можна
розцінювати, як об'єкт самочинного
будівництва. Майнового спору з приводу
визнання за позивачами права власності
між ними та іншими спадкоємцями не
існує, оскільки успадковується майно в
порядку спадкування за заповітом і
такого права інші спадкоємці на нього
не заявляють із-за їх відсутності. На
підставі наведеного просив визнати за
позивачами: ОСОБА_7 та за ОСОБА_1 право
власності, у рівних частинах на все
спадкове майно, що належало на праві
власності громадянці ОСОБА_9, в тому
числі, право власності у рівних
частинах по 1/2 кожному на житловий
будинок АДРЕСА_2. Судові витрати просив
залишити за позивачами.

15.05.2014 року (реєстрація по канцелярії
суду), ОСОБА_4, подала клопотання про в
якому просила залучити її до участі в
справі в якості третя особа, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору та звернулася в суд з позовною
заявою до ОСОБА_7, ОСОБА_1,
Чорнотисянської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області про визнання права власності
на 1/2 частину житлового будинку.

Позовні вимоги мотивує тим, що в
провадженні Рахівського районного
суду Закарпатської області,
знаходиться цивільна справа за позовом
ОСОБА_7, ОСОБА_1 про визнання за ними
права власності по 1/2 частині, за кожним
із них на будинок АДРЕСА_2. В даній
позовній заяві позивачі свої позовні
вимоги обґрунтовують тим, що будинком
АДРЕСА_2, володів їх та її батько -
ОСОБА_10 та їх мати - ОСОБА_9, тому
помилково вважають, що мають право на
успадкування вказаного вище майна.
Такі позовні вимоги позивачів ОСОБА_7
та ОСОБА_1 вважає протиправними та
необґрунтованими, оскільки останні не
врахували те, що вона, як законна дачка
ОСОБА_10, має законне право на
успадкування 1/2 частини будинку
АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та
спорудами. Так, 23.09.1948 року між її
батьком ОСОБА_10 та її мамою ОСОБА_12 було
укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_8
року народилася вона, що стверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
від 22.11.1939 року. За час шлюбу (в 1950 році)
її батьки збудували будинок, який
станом на сьогоднішній день
зареєстрований під АДРЕСА_2. Оскільки
даний житловий будинок був збудований
її батьками під час перебування їх у
шлюбі та він належав їм у рівних долях
на праві спільної сумісної власності.
Її мама ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_9
року. З огляду на викладене, вона мала
право на спадкування за законом на
половину майна своєї матері, а саме 1/4
частину житлового будинку АДРЕСА_2, так
як іншу 1/4 частину повинен був
спадкувати її батько ОСОБА_10 Однак її
мати ОСОБА_12 за життя, 01.11.1953 року уклала
договір, що містить письмове
розпорядження на випадок її смерті, за
яким все належне їй майно, в тому числі
1/2 частину будинку АДРЕСА_2, що належав
їй на праві спільної сумісної
власності, заповіла виключно їй.
Вважає, що дане письмове розпорядження,
яке посвідчене Чорнотисянською
сільською радою народних депутатів -
прирівнюється до заповіту. виходячи з
вище наведеного, вважає, що вона
являється спадкоємцем 1/2 частини
будинку АДРЕСА_2, який належав їй в
рівних долях з її батьком ОСОБА_10
Оскільки, на час відкриття спадщини,
вона, як спадкоємець, проживала в місці
відкриття спадщини, то вважається
такою, що прийняла спадщину, отже
набула права власності на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_2. Її батько одружився
вдруге 18.01.1954 року з гр. ОСОБА_9, яка
стала проживати в даному будинку, у
зв'язку із чим вона за деякий час
вимушено перейшла жити до своєї баби -
ОСОБА_11. Від другого шлюбу в її батька є
два сини: ОСОБА_7 та ОСОБА_1, які після
смерті батька, ІНФОРМАЦІЯ_6 року,
залишились жити із своєю мамою, ОСОБА_9
в будинку АДРЕСА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Згідно із заповітом
останньої, все належне їй майно вона
заповіла своїм синам ОСОБА_7 та ОСОБА_1,
які станом на сьогоднішній день
претендують на успадкування будинку
АДРЕСА_2 та вважають, що таке майно
повинно перейти у спадок від їх матері
виключно їм. Вважає таке твердження
позивачів є упередженим,
необґрунтованим, незаконним та таким
що суперечить фактичним обставинам
справи. Її мама за життя не оформила
відповідні правовстановлюючі
документи на я будинок АДРЕСА_2,
оскільки оформлення таких документів
не було передбачено чинним на той час
законодавством. За таких обставин, вона
позбавлена можливості отримати
свідоцтво про право на спадщину.
Враховуючи наведене просила залучити
її, ОСОБА_4 до участі у розгляді справи,
в якості третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору.
Визнати її ОСОБА_4, право власності на 1/2
частину будинку АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 15 травня 2014 року,
ОСОБА_4, залучено до участі у розгляді
справи за позовом за позовом ОСОБА_6 як
представника за угодою в інтересах
ОСОБА_7, ОСОБА_1 до Чорнотисянської
сільської ради Рахівського району
Закарпатської області в особі
виконавчого комітету, треті особи без
самостійних вимог: Реєстраційна служба
Рахівського районного управління
юстиції Закарпатської області,
Рахівська державна нотаріальна
контора Закарпатської області про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за
заповітом, у якості третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору. Позовну заяву третьої особи з
самостійними вимогами на предмет спору
- ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_1,
Чорнотисянської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області про визнання права власності
на 1/2 частину житлового будинку
об'єднано в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_6 як
представника за угодою в інтересах
ОСОБА_7, ОСОБА_1 до Чорнотисянської
сільської ради Рахівського району
Закарпатської області в особі
виконавчого комітету, треті особи без
самостійних вимог: Реєстраційна служба
Рахівського районного управління
юстиції Закарпатської області,
Рахівська державна нотаріальна
контора Закарпатської області про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за
заповітом.

В судовому засіданні 15.05.2014 року,
представник позивачів за первісним
позовом - ОСОБА_6 не заперечив проти
залучення до участі у розгляді справи
третьої особи з самостійними вимогами
на предмет спору ОСОБА_4 Пояснив, що він
у позовній заяві посилався на те, що
інших спадкоємців не має, оскільки
ставиться вимога про спадкування після
смерті ОСОБА_9. Щодо позовних вимог
ОСОБА_4 про визнання за нею права
власності за заповітом після смерті
матері ОСОБА_12 на 1/2 частину спірного
житлового будинку, вважає, що такі не
відповідають дійсності. Так, у 1953 році
сільські ради не мали права
нотаріально посвідчувати заповіти. У
Цивільному кодексі Української РСР (в
редакції 1922 року) відсутні посилання на
те, що сільські ради мають право
посвідчувати заповіти. Вважає що даний
договір не являється заповітом і не
може бути взятий судом до уваги.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали у повному обсязі з
підстав наведених у позовній заяві. В
своїх показах зазначили, що вони мають
намір отримати у спадок майно, яке
належало їх матері ОСОБА_9. Щодо
позовних вимог ОСОБА_4, то вважають такі
необґрунтованим та безпідставними.
Вважають, що договір на який
посилається ОСОБА_4 не являється
заповітом, оскільки такий не
посвідчений нотаріально. Насправді,
цей договір являється договором на
зберігання майна. Окрім того, ОСОБА_4 не
проживала у спірному житловому будинку
з 1952 року. Протягом усіх років з моменту
відкриття спадщини, яка відкрилася
після смерті ОСОБА_12, третя особа не
заявляла жодних прав на зазначений
будинок. Вважають, що ОСОБА_4 пропустила
строк звернення до суду, оскільки її
право на спадщину за померлою ОСОБА_12
виникло у 1953 році, відповідно і строк
позовної давності повинен
обчислюватися з цього року. Також
посилаються на те, що ОСОБА_12 за життя
не набула права власності на спірний
житловий будинок, відтак і її дочка
ОСОБА_4 не може набути право власності
на дане майно в порядку спадкування. На
підставі наведеного просили первісний
позов задовольнити у повному обсязі, а
в позові третьої особи з самостійними
вимогами на предмет спору відмовити у
повному обсязі.

Третя особа з самостійними вимогами на
предмет спору, ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні первісний
позов визнали частково. В своїх показах
зазначили, що позивачі мають право лише
на частину домоволодіння, оскільки
будинок був побудований ОСОБА_10 та
ОСОБА_12, що стверджується довідками
сільської ради. У відповідності до
Сімейного кодексу за 1926 рік даний
будинок являвся спільною сумісною
власністю подружжя. Враховуючи те, що
за життя ОСОБА_12 уклала договір, який
фактично був заповітом, вважають, що
ОСОБА_4 має право на всю спадщину, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_12 Цей
заповіт є чинним, оскільки був
зареєстрований Чорнотисянською
сільською радою. ОСОБА_4 прийняла
спадщину, так як на момент смерті
спадкодавця проживала за місцем
відкриття спадщини, що стверджується
записами у погосподарських книгах
Чорнотисянської сільської ради.
Звертають увагу на те, що ОСОБА_4 має
право за законом на 1/4 частину
житлового будинку. Вважають що предмет
спору у позовній заяві позивачів та в
позовній заяві третьої особи один і той
же, це житловий будинок АДРЕСА_2,
відрізняються лише мотиви позовів.
Щодо строку позовної давності
вважають, що ОСОБА_4 такий не
пропустила, оскільки про своє порушене
право дізналася після звернення
позивачів із даним позовом до суду.
Також ОСОБА_4 зазначила, що вона не
зверталася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини,
оскільки автоматично прийняла її. На
підставі наведеного просили первісний
позов задовольнити частково, а позов
третьої особи із самостійними вимогами
на предмет спору - задовольнити у
повному обсязі, визнавши за ОСОБА_4
право власності на 1/2 частину будинку
АДРЕСА_2.

Представник відповідача
Чорнотисянської сільської ради -
Павлючок І.Д., в судовому засіданні
пояснив, що житловий будинок АДРЕСА_2,
був побудований у 1950 році громадянами
ОСОБА_10 та громадянкою ОСОБА_12. В даному
житловому будинку проживали до дня
своєї смерті проживала ОСОБА_12. Третя
особа з самостійними вимогами на
предмет спору, ОСОБА_13 проживала в
даному будинку до 1954 року. Друга
дружина ОСОБА_10 - ОСОБА_9 приписалася у
будинок у 1954 році. На підставі
наведеного просив суд винести рішення,
яким спірний житловий будинок поділити
на три рівні частини та визнати за
позивачами та третьою особою право
власності по 1/3 частині, за кожним.

Представник третьої особи без
самостійних вимог, Реєстраційної
служби Рахівського РУЮ, в судове
засідання, не з'явився, однак будучи
присутнім у судовому засіданні 15.05.2014
року - ОСОБА_14 залишив вирішення
позовних вимог на розсуд суду.

Представник третьої особи без
самостійних вимог Рахівської ДНК., в
судове засідання теж не з'явився, однак
завідуюча Рахівською ДНК - Пріц О.І.,
надіслала заяву, в якій просила
розглянути справу без її участі.

Заслухавши учасників судового процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши їх доказами, суд прийшов до
наступного висновку.

У відповідності до положень частини 1
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Відповідачем у справі
являється особа, діями якої
порушуються права та інтереси
відповідача.

Судом встановлено, що предметом спору
між сторонами являється житловий
будинок АДРЕСА_2.

З довідок виданих Чорнотисянською
сільською радою за № 1116 від 05.05.2014 року
та № 2841 від 11.12.2014 року, слідує, що
житловий будинок АДРЕСА_2 був
побудований у 1950 році громадянами
ОСОБА_12 та ОСОБА_10.

Громадяни ОСОБА_10 та ОСОБА_12 уклали
шлюб 23 вересня 1948 року, який був
зареєстрований у виконкомі
Ясінянської селищної ради за актовим
записом №60, що стверджується повним
витягом з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян щодо
актового запису про шлюб № 8 від 05
лютого 2013 року та актовим записом про
шлюб виданого відділом ДРАЦСу
Реєстраційної служби Рахівського РУЮ.

З вище наведеного суд констатує, що у
відповідності до ст. 125 Кодексу законів
про родину, опіку, одруження і акти
громадянського стану УРСР (в редакції
1926 року), який був чинний на момент
виникнення даних правовідносин,
житловий будинок АДРЕСА_2 належав
ОСОБА_12 та ОСОБА_10, у рівних частинах, на
праві спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_10 року померла громадянка
ОСОБА_12, про що Чорнотисянською
сільською радою зроблено відповідний
актовий запис за №29.

Після її смерті відкрилася спадщина на
все належне їй майно, в тому числі і на
1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2.

Спадщина за померлою ОСОБА_12
відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_10 року,
зазначені цивільні правовідносини
врегульовуються положеннями
Цивільного кодексу Української РСР (в
редакції 1922 року), який був чинний на
момент виникнення правовідносин.

Згідно ст. 416 ЦК УРСР (в редакції 1922 року)
допускалося спадкоємство за законом і
за заповітом.

Відповідно до ст.ст. 418, 419 ЦК УРСР (в
редакції 1922 року) спадкоємцями за
законом є діти (в тому числі
усиновлені), дружина та працездатні
батьки померлого, а також інші
непрацездатні, які перебували на
утриманні померлого не менше одного
року до його смерті. Спадкоємство за
законом, має місце у всіх випадках, коли
і оскільки його не змінено в заповіті.

З матеріалів справи, судом встановлено,
що після смерті ОСОБА_12 спадкоємцями
першої черги за законом являлися її
чоловік ОСОБА_10 та її дочка (третя особа
з самостійними вимогами на предмет
спору) - ОСОБА_4.

Третя особа, ОСОБА_4, посилається на те,
що її мати за свого життя 01.11.1953 року
уклала договір, що містить письмове
розпорядження на випадок її смерті, за
яким все належне їй майно, в тому числі
1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2,
заповіла виключно їй, ОСОБА_4.

Однак, суд не бере до уваги як належний
та допустимий доказ договір від 01.11.1953
року посвідчений Чорнотисянською
сільською радою народних депутатів,
оскільки цей договір являється
договором на зберігання майна, не є
заповітом, не відповідає вимогам ст. 425
ЦК УРСР (в редакції 1922 року), так як не є
посвідчений нотаріально.

Стаття 4 Положення про державний
нотаріат РРФСР від 31 грудня 1947 р.,
нотаріальні дії відповідно до ст. 11
того ж Положення поряд з державними
нотаріальними конторами можуть
здійснювати сільські Ради депутатів
трудящих (станиць, хуторів, аулів).
Однак у ст. 11 Положення серед
нотаріальних дій, які можуть
здійснювати сільські Ради депутатів
трудящих, посвідчення заповітів не
згадано. Право посвідчення заповіту
надано лише державним нотаріальним
конторам.

Статтею 429 ЦК УРСР (в редакції 1922 року),
передбачено, якщо спадкодавець
присутній у місці відкриття спадщини
на протязі трьох місяців з дня її
відкриття не заявить належному
нотаріальному округу про відмовлення
від спадщини, він вважається таким, що
прийняв спадщину.

Судом встановлено, що спадщину після
смерті ОСОБА_12 прийняли її чоловік
ОСОБА_10 та її дочка (третя особа з
самостійними вимогами на предмет
спору) - ОСОБА_4, які на момент відкриття
спадщини були присутні (проживали) у
місці відкриття спадщини, що
стверджується довідкою виданою
Чорнотисянською сільською радою за №
1116 від 05.05.2014 року.

На підставі наведеного, суд приходить
до висновку, що третя особа з
самостійними вимогами на предмет спору
- ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги за
законом та має право на 1/2 частину
спадщини, яка відкрилася після смерті
її матері ОСОБА_12, в тому числі на 1/4
частину, житлового будинку АДРЕСА_2.

Окрім того, суд не знаходить підстав
для задоволення заяви позивачів ОСОБА_7
та ОСОБА_1 про застосування судом
строку позовної давності, оскільки у
відповідності до ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи те, що з моменту смерті
громадянки ОСОБА_12, право власності на
житловий будинок АДРЕСА_2, ніхто не
оформляв, а позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_1
звернулися в суд з позовною заявою про
визнання за ними права власності на
даний житловий будинок лише у квітні
2014 року, чим порушили право громадянки
ОСОБА_4, суд вважає, що третя особа з
самостійними вимогами на предмет спору
ОСОБА_4 не пропустила строк звернення
до суду з позовною заявою.

Іншу 1/4 частину спадкового житлового
будинку успадкував ОСОБА_10. Таким
чином, останньому до дня його смерті
належало 3/4 частини житлового будинку
АДРЕСА_2.

З матеріалів справи судом встановлено,
що 18.01.1954 року ОСОБА_10 уклав шлюб з
громадянкою ОСОБА_9. Від шлюбу
народилося двоє дітей: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
стверджується свідоцтвами про
народження, серії НОМЕР_2 від 06 лютого
1956 року та серії НОМЕР_3 від 15 грудня 1956
року.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер батько
позивачів, ОСОБА_10, що стверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від
29 вересня 1976 року.

Спадщину, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_6
року, після смерті ОСОБА_10 прийняла
його дружина ОСОБА_9, шляхом вступу в
оперативне управління майном.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла мати
позивачів ОСОБА_9, що стверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від
07 травня 2012 року.

Враховуючи те, що спадщина за померлою
ОСОБА_9 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року,
дані цивільні правовідносини
врегульовуються положеннями Книги
шостої "Спадкове право" Цивільного
кодексу України (в редакції 2004 року).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

07 березня 2008 року, громадянка ОСОБА_9,
склала заповіт, яким заповіла все
майно, де б воно не було та з чого б не
складалося, і взагалі все те, що буде їй
належатиме на день смерті і на що вона
за законом матиме право, присадибну
земельну ділянку, 0.25 га та сінокосу, 0.12
га згідно державного акту серії НОМЕР_7
від 11.10.2004 року та грошовий вклад в ВОБ
7295/04 в смт Ясіня на рахунку НОМЕР_6
позивачам ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Із інформаційної довідки зі Спадкового
реєстру №36318343 від 14.01.20014 року,
вбачається, що у Спадковому реєстрі
наявна інформація про те, що заповіт
ОСОБА_9 чинний.

Звернення позивачів до суду з вимогою
визнання права власності на спадкове
майно зумовлене порушенням їх права на
отримання власності в порядку
спадкування згідно відмов нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема, у
видачі свідоцтв про право на спадщину
за заповітом в їхню користь, в зв`язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на право власності на
спадковий будинок.

При вирішенні спорів щодо спадкування
права власності на нерухоме майно
звертається увага на зміну редакції ч. 4
ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм
цивільного законодавства і
застосовується редакція закону, яка
діяла на час виникнення права у самого
спадкодавця та на час відкриття
спадщини.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду, зокрема,
відповідно до Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадиться реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та погодженого з Верховним
Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив
чинність згідно з наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
13 грудня 1995 року, та інших
нормативно-правових актів.

Якщо право власності на житловий
будинок, споруду підтверджується
належними правовстановлюючими
документами на час виникнення права
власності на будівлі, споруди, органи
місцевого самоврядування зобов'язані
видати довідку про належність
житлового будинку на праві приватної
власності спадкодавцеві, оскільки до
компетенції виконкомів місцевих рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих рад. Погосподарські книги є
особливою формою статистичного обліку,
що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979
року, в яких при визначення року
побудування зазначається рік введення
в експлуатацію будинку, тобто, записи у
погосподарських книгах визнавались в
якості актів органів влади (публічних
актів), що підтверджують право
приватної власності.

Судом встановлено, що після смерті
громадянки ОСОБА_9, залишилося спадкове
майно, в тому числі, 3/4 частини
житлового будинку з прилеглими до
нього надвірними спорудами, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Вартість даного житлового будинку
становить 113006 гривень, що
стверджується зведеним актом оцінки
будівель та споруд.

З довідки № 78 від 13.01.2014 року, виданої
виконавчим комітетом Чорнотисянської
сільської ради, встановлено, що згідно
погосподарської книги №5 від 01.01.2011
року за громадянкою ОСОБА_9, був
зареєстрований житловий будинок по
АДРЕСА_2, отже його не можна розцінювати
як об'єкт самочинного будівництва.

Стаття 1268 ЦК України проголошує, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Судом встановлено, що позивачі, ОСОБА_7
та ОСОБА_1, 14 серпня 2012 року зверталися
до Рахівської державної нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини, отже вони прийняли, спадщину,
як спадкоємці за заповітом.

Спадкоємців за законом, які мають право
на обов'язкову частку в спадщині, що
відкрилася після смерті ОСОБА_9 не має.

Враховуючи, що позивачі за первісним
позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_1 являються
спадкоємцями за заповітом всього
спадкового майна, яке належало ОСОБА_9,
в тому числі, 3/4 частини житлового
будинку АДРЕСА_2, спадщину вони
прийняли, суд вважає, що первісний
позов слід задовольнити частково,
визнавши за ОСОБА_7 та за ОСОБА_1 право
власності, у рівних частинах по 1/2
частині, за кожним, всього спадкового
майна, що належало на праві власності
громадянці ОСОБА_9, в тому числі, по 1/2
частині, нерухомого спадкового майна,
що являє собою 3/4 частини житлового
будинку АДРЕСА_2.

Окрім того, враховуючи, що третя особа з
самостійними вимогами на предмет спору
- ОСОБА_4, є спадкоємцем за законом 1/2
частини спадщини яка відкрилася після
смерті ОСОБА_12, в тому числі, 1/4 частини
житлового будинку АДРЕСА_2, вона
прийняла спадщину, суд вважає, що її
позов слід задовольнити частково,
визнавши за ОСОБА_4 право власності на
1/4 частину, житлового будинку АДРЕСА_2.

Судові витрати сторони залишили за
собою.

На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88,
212, 213, 223 Цивільного процесуального
кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_6, як представника за
угодами ОСОБА_7 та ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешканцем АДРЕСА_1 та за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканцем АДРЕСА_3 право
власності, у рівних частинах по 1/2
частині, за кожним, всього спадкового
майна, що належало на праві власності
громадянці ОСОБА_9, в тому числі, по 1/2
частині, нерухомого спадкового майна,
що являє собою 3/4 частини житлового
будинку АДРЕСА_2.

Позов третьої особи із самостійними
вимогами на предмет спору ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4, мешканкою АДРЕСА_4,
право власності на 1/4 частину
житлового будинку АДРЕСА_2.

Судові витрати залишити за позивачами:
ОСОБА_7, ОСОБА_1 та третьою особою із
самостійними вимогами на предмет спору
ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через
Рахівський районний суд. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Марусяк М.О.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду:
Марусяк М.О.