УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: Реєстраційна
служба Криворізького міського
управління юстиції, Публічне
акціонерне товариство «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат», про
визнання спільної часткової власності
на квартиру,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, який уточнив у
процесі розгляду справи, і остаточно
просив

- визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю його та
відповідачки;

- визнати за ним право власності на Ѕ
частини вищевказаної квартири,
припинивши право власності
відповідачки на її Ѕ частини.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що з 1991 року по 2010 рік
перебував з відповідачкою у
зареєстрованому шлюбі, під час якого у
2001 році ними за спільні кошти було
придбано спірну квартиру.

Вказав, що будинок у якому знаходиться
квартира підлягає знесенню, оскільки
перебуває у аварійному стані, у зв'язку
з чим йому та відповідачці за договором
позички було надано інше житлове
приміщення, розташоване по АДРЕСА_2,
проте спірна квартира як нерухоме
майно внесена до державного реєстру
речових прав на нерухоме майно і її
власником є відповідачка.

На неодноразові звернення до
відповідачки з приводу поділу спірної
квартири, остання відмовляється
вирішити питання мирним шляхом, у
зв'язку з чим просить задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 05 листопада 2013 року з
урахуванням ухвали цього ж суду про
виправлення описки від 06 грудня 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним
частковим майном ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яке
було придбано під час перебування у
шлюбі.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
власності на Ѕ частки кожного
на квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05
березня 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_5 задоволено, рішення
Інгулецького районного суду м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області від 05
листопада 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення ОСОБА_5 на касаційну
скаргу, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходив із того, що
відповідачкою не надано доказів
отримання спірної квартири в дар або
грошових коштів на її придбання, а
також з відсутності доказів, які б
свідчили про знищення спірної
квартири.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, дійшов обґрунтованого
висновку, що поділ спірної квартири є
неможливим, оскільки спірний об'єкт
нерухомості було знищено в 2009 році, що
підтверджується як актом обстеження
від 12 листопада 2013 року, так і витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 26 грудня 2013 року.

Суд касаційної інстанції перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судом
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук Т.О. Писана