Єдиний унікальний номер 270/294/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4395/2014
Головуючий в 1 інстанції Яременко І.В.
Доповідач Жарова Ю.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.,

при секретарі Руденко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу Державного підприємства
«Макіїввугілля», на рішення
Центрально-Міського районного м.
Макіївки суду Донецької області від 07
квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Макіїввугілля» про відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Центрально-Міського
районного м. Макіївки суду Донецької
області від 07 квітня 2014 року позов
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Макіїввугілля» про відшкодування
моральної шкоди - задоволено.

З вказаним рішенням не погодився
відповідач по справі, Державне
підприємство «Макіїввугілля», в
зв'язку з чим звернувся до апеляційного
суду Донецької області із апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зазначаючи, що рішення суду
ґрунтується на недоведених та неповно
з'ясованих обставинах, а розмір
стягнутої суми є надмірним, просив:
рішення Центрально-Міського районного
м. Макіївки суду Донецької області від
07 квітня 2014 року скасувати та
постановити нове, яким відмовити
позивачеві у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач зазначив, що у позовній
заяві не зазначено якими доказами
підтверджується встановлення
моральної шкоди, а висновок МСЕК не
містить свідчень про те, що крім
стійкої втрати працездатності МСЕК
встановила позивачеві ще і наявність
моральної шкоди внаслідок ушкодження
здоров'я. Судом при ухваленні рішення
не було з'ясовано чим саме
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних та фізичних
страждань або витрат немайнового
характеру за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого при
цьому виходить. Також апелянт звертає
увагу на невірно визначений судом, на
користь держави, судовий збір.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що позивач
перебував у трудових відносинах з
відповідачем з 16.02.1998 року гірничим
робітником очисного вибою підземним 5
розряду з повним робочим днем в шахті, з
22.10.1998 року - машиністом
гірничовиймальних машин підземним з
повним робочим днем в шахті, з 08.10.2001
року гірничим монтажником п'ятого
розряду підземним з повним робочим
днем в шахті у Відокремленому
підрозділі «Шахта «Чайкіно» ДП
«Макіїввугілля».

Актом розслідування хронічного
професійного захворювання від 08.04.2008
року за формою П-4 вбачається в п.14
діагноз ОСОБА_1:хронічна вертеброгенна
попереково- хрестцова радікулопатія у
стадії загострення із вираженим
больовим, корішковим, м'язово- тонічним
синдромом. Захворювання професійне,
первинно (а.с. 7-8).

Позивачеві вперше та безстроково 24.04.2008
р. встановлено втрату професійної
працездатності 50% внаслідок
професійного захворювання та він
визнаний інвалідом 3-ої групи.
Рекомендовано санаторно-курортне
лікування та медичне лікування,
(арк.с.9). 20.04.2008 року позивача звільнено
за станом здоров'я згідно п.2 ст. 40 КЗпП
України (а.с.4-6). Ушкодженням здоров'я
позивачеві завдана моральна шкода, яку
повинен відшкодувати роботодавець,
згідно з правилами ст.237№ КЗпП України.

Позивач до судового засідання не
з'явився, надавши заяву про розгляд
справи у його відсутності, просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду - залишити без змін.

Сторони були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, шляхом направлення на їх адреси
рекомендованих листів та телефонограм
(а.с. 42-44), однак представник відповідача
в судове засідання не з'явилися, що у
відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга Державного підприємства
«Макіїввугілля» не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що вимоги
позивача про стягнення на його користь
моральної шкоди підлягають
задоволенню частково.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1. працював на шахті «Чайкіно» ДП
«Макіїввугілля» гірничим робітником
очисного вибою підземним 5 розряду з
повним робочим днем в шахті, з 22.10.1998
року - машиністом гірничовиймальних
машин підземним з повним робочим днем в
шахті, з 08.10.2001 року гірничим
монтажником п'ятого розряду підземним,
що підтверджено трудовою книжкою серії
БТ-І № 6339282 (а.с. 4-6).

Відповідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 08.04.2008 року за формою П-4 вбачається
в п.14 діагноз ОСОБА_1:хронічна
вертеброгенна попереково-хрестцова
радікулопатія у стадії загострення із
вираженим больовим, корішковим,
м'язово-тонічним синдромом.
Захворювання професійне, первинно (а.с.
7-8).

Позивачеві вперше та безстроково 24.04.2008
р. встановлено втрату професійної
працездатності 50% внаслідок
професійного захворювання та він
визнаний інвалідом 3-ої групи.
Рекомендовано санаторно-курортне
лікування та медичне лікування,
(арк.с.9).

Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб.

Пленум Верховного Суду України в
постанові від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди»
зазначив, що під моральною шкодою слід
розуміти витрати немайнового
характеру внаслідок моральних
страждань та фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній або юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема, у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я. Згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП
України, відшкодування працівникові
моральної шкоди покладено на власника
або уповноважений ним орган у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини юридичної особи,
яка її завдала, якщо шкоди завдано
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
охорону праці» відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Однак положення ч. 3 ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яка
передбачала відшкодування моральної
шкоди, заподіяної умовами виробництва
була зупинена на 2006 рік згідно із
Законом України «Про державний бюджет
України на 2006 рік» від 20.12.2005 року №
3235-1V, на 2007 рік - згідно із Законом
України «Про державний бюджет України
на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
змінено Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в частині виплати
моральної шкоди застрахованим і членам
їх сімей.

Оскільки Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України на
час виникнення спірних правовідносин,
в зв'язку із зміною спеціального
закону, не відповідав за завдану
моральну шкоду, то у разі отримання
працівником професійного захворювання
в цей період таку шкоду позивачу,
законні права якого порушено, згідно з
правилами ст.237№ КЗпП України повинен
відшкодовувати роботодавець, тобто ДП
«Макіїввугілля».

Доводи скарги про те, що позивачем не
доведено факт заподіяння моральної
шкоди, безпідставні і не ґрунтуються на
законі, який не передбачає
обов'язковість висновків МСЕК в даному
випадку. Сам факт ушкодження здоров'я
свідчить про заподіяння моральної
шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що судом
необґрунтовано визначено суму
відшкодування моральної шкоди є
безпідставними, оскільки із рішення
суду вбачається, що судом першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
досліджені всі обставини по справі,
ступень втрати працездатності,
звільнення останнього з роботи за
станом здоров'я та враховані всі надані
сторонами докази і їм дана належна
оцінка і суд дійшов обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позовних вимог позивача. Визначена
судом сума відшкодування моральної
шкоди є справедливою та такою, що
відповідає обставинам справи.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги та заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
справи. Доказами, на підставі яких суд
встановив наявність факту заподіяння
позивачу моральної шкоди, є довідка
МСЕК від 24.04.2008 року, акт про нещасний
випадок, пов'язаний з виробництвом від
08.04.2008 року.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, висновки
суду першої інстанції про заподіяння
позивачу моральної шкоди в зв'язку із
виробничою травмою та наявності у
позивача права на відшкодування
моральної шкоди внаслідок отриманої
травми відповідають обставинам справи
та вимогам закону, доказам, що надані
сторонами, дана належна оцінка. Спір
підлягає вирішено на підставі наданих
сторонами доказів у відповідності із
нормами матеріального та
процесуального законодавства. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

Керуючись статтею 303, 307, 308, 313,315 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Макіїввугілля» -
відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
м. Макіївки суду Донецької області від
07 квітня 2014 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді