Справа № 703/7088/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в
складі:

головуючої-судді
Зайончковської І.А.

при секретарі Сорока
О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Сміла справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на спадкове
майно,

встановив:

15 квітня 2010 року померла баба позивача
та мати відповідачки ОСОБА_4, що мала у
власності 14/50 частин будинковолодіння
АДРЕСА_1, та за заповітом від 22 лютого 1999
року все своє майно, в тому числі
вказану частину будинку, заповіла
позивачеві. Спадщину після смерті баби
позивач прийняв, проживаючи зі
спадкодавцем постійно до часу її
відкриття.

ОСОБА_2 просить визнати за ним в порядку
спадкування за заповітом право
власності на вказану частину
будинковолодіння, оскільки в
правовстановлюючому документі на
спадкове майно прізвище баби вказано
не «ОСОБА_4», а «ОСОБА_4», що
унеможливлює оформлення його прав в
нотконторі, з врахуванням і того, що
будинок знаходиться на перехрещенні
вулиць, а тому має дві адреси, лише одна
з яких вказана у заповіті. На підтримку
своїх вимог позивач пояснив, що частину
будинку баба отримала в порядку
спадкування за свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом від 25 серпня 1970
року, де її прізвище вказано як
«ОСОБА_4», а тому нотаріус відмовляє в
оформленні спадкового майна на нього.
При цьому перешкодою являється також і
те, що в заповіті баба вказала, що
заповідає все своє майно, в тому числі і
14/50 частин будинковолодіння АДРЕСА_2,
хоча мова йде фактично про один і той
самий будинок. Крім того його мати має
право на обов'язкову частку у
спадковому майні, але спадщину не
приймала та на неї не претендує.

Відповідачка позов визнала повністю,
пояснивши, що їй було відомо про
посвідчення її матір"ю заповіту на її
сина, проти чого вона не заперечувала, а
тому на даний час на спадкове майно
матері не претендує та має власний
будинок в с. Ротмістрівка, Смілянського
району.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню.

Зі свідоцтва про право на спадщину за
заповітом вбачається, що ОСОБА_4 в
порядку спадкування є власником 14/50
частин будинковолодіння АДРЕСА_1.
Державна реєстрація вказаного права
власності була проведена у
Смілянському відділку БТІ 31 серпня 1970
року. Також на вказаному свідоцтві є
відмітка техніка Смілянського БТІ від
11 січня 2005 року про зміну адреси
спірного будинку, яка становить тепер
АДРЕСА_1.

В заповіті від імені ОСОБА_4,
посвідченому приватним нотаріусом
Смілянського міського нотаріального
округу 22 лютого 1999 року зазначено,
спадкодавець заповідає позивачу 14/50
будинковолодіння АДРЕСА_2

З пояснень сторін вбачається, що
спірний будинок знаходиться на
перехресті АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 і
частина будинку, де вони проживають,
виходить саме на АДРЕСА_2. Крім того з,
оглянутих в судовому засіданні, їх
паспортів вбачається, що позивач
деякий час був зареєстрований саме в
АДРЕСА_2, а відповідачка зареєстрована
в АДРЕСА_1.

Як вбачається з технічного паспорту,
виготовленого станом на 13 листопада 2013
року, будинок знаходиться в АДРЕСА_1.

Таким чином суд приходить до висновку,
що на час смерті ОСОБА_4 їй належало 14/50
частину будинку АДРЕСА_1 і частину саме
цього будинку вона заповіла своєму
онуку.

Крім того в свідоцтві про право на
спадщину за заповітом від 25 серпня 1999
року прізвище спадкоємця вказано
«ОСОБА_4». Проте заповідач у заповіті та
померла у свідоцтві про смерть вказані
як «ОСОБА_4». Зі свідоцтва про
народження відповідачки, яке видане на
російській мові, вбачається, що
прізвище батьків вказано «ОСОБА_4», а
прізвище дитини «ОСОБА_4». Таким чином в
документах померлої, що посвідчують
особу, була допущена описка та невірно
вказане прізвище, а пізніше вона була
виправлена і у свідоцтві про її смерть,
виданому на підставі паспорту,
прізвище вказано вірно «ОСОБА_4». Таке ж
прізвище вказане у паспортах сторін.

Згідно ст. ст. 1233, 1235, 1268-1270 ЦК України
позивач є спадкоємцем за заповітом,
який спадщину прийняв належним чином,
так як постійно проживав зі
спадкодавцем до часу відкриття
спадщини, що підтверджується довідкою
Ротмістрівської сільської ради,
Смілянського району, а тому за ОСОБА_2
необхідно визнати право власності на
спадкове майно.

На підставі ст. ст. 328, 1233, 1235, 1268-1270 ЦК
України, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 213, 215, 256
ЦПК України, суд, -

вирішив:

Встановити, що свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, посвідчене 25
серпня 1999 року нотаріусом Смілянської
державної нотаріальної контори на 14/50
частин будинку АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4,
належало ОСОБА_4

Визнати за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за заповітом право
власності на 14/50 частин
будинковолодіння АДРЕСА_1, що належала
ОСОБА_4, яка померла 15 квітня 2010 року, а
саме в будинку «А-1» приміщення 2-1
(коридор) площею 4,5 м.кв., 2-2 (кладова) - 4,8
м.кв., 2-3 (жила кімната) - 6,8 м.кв., 2-4 (жила
кімната) - 9,7 м.кв., 2-5 (кухня) - 10,1 м.кв., з
відповідною частиною надвірних споруд
- убиральню «Ї», погреб «Д», огорожу №
3,6,11.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайсуд шляхом
подачі в 10 денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
в разі його оскарження - після розгляду
справи апеляційним судом, якщо воно не
буде скасоване.

Головуюча:
І. А. Зайончковська