У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
приватного виробничо-торгового
підприємства «Світязь» про поновлення
на роботі, визнання формулювання
причин звільнення неправильним,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою
приватного виробничо-торгового
підприємства «Світязь» на рішення
апеляційного суду Волинської області
від 9 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним вище позовом,
посилаючись на те, що в період
знаходження в провадженні суду його
первинного позову про поновлення на
роботі, відповідачем видано наказ від 19
листопада 2013 року № 139 про поновлення
його на посаді менеджера зі збуту з 7
жовтня 2013 року, про що йому стало відомо
після 18 години 22 листопада 2013
року. У зв'язку з хворобою він не
приступив до роботи, звернувся 25
листопада 2013 року за медичною
допомогою, йому було призначено
обстеження та амбулаторне лікування,
про що зроблено запис в амбулаторній
карті. На 1 грудня 2013 року він був
викликаний до Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області, де взяв участь в судовому
засіданні по розгляду його первинного
позову до Ковельської філії
виробничо-торгового підприємства
«Світязь» про поновлення на роботі у
зв'язку з незаконним звільненням з 7
жовтня 2013 року, а по його закінченні
з'явився на роботу. У ході узгодження
питань щодо допущення його до роботи
директор філії розпорядилась про його
вихід на роботу з наступного дня, тобто
з 3 грудня 2013 року. Однак, прийшовши в
цей день на роботу, йому було оголошено
наказ від 3 грудня 2013 року № 145 про
звільнення з роботи за прогули без
поважних причин.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд поновити його на роботі, стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, 3 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди та витрати на правову
допомогу в розмірі 500 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 21 лютого
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 9 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4
на посаді менеджера зі збуту
Ковельської філії приватного
виробничо-торгового підприємства
«Світязь» з 3 грудня 2013 року. Стягнуто з
приватного виробничо-торгового
підприємства «Світязь» на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 2 564 грн 10
коп. та 200 грн на відшкодування
моральної шкоди. Стягнути з приватного
виробничо-торгового підприємства
«Світязь» на користь держави 364 грн 40
коп. судового збору. Рішення суду в
частині поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку в межах
платежу за один місяць допущено до
негайного виконання.

У касаційній скарзі приватне
виробничо-торгове підприємство
«Світязь» просить оскаржуване рішення
апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Зокрема, апеляційний суд, на підставі
належним чином оцінених доказів,
поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України),
дійшов до правильного висновку про те,
що в період з 25 листопада 2013 року до 2
грудня 2013 року ОСОБА_4 був відсутній на
роботі з поважних причин, а саме у
зв'язку з хворобою, на підтвердження
чого подав амбулаторну картку, записи в
якій додатково підтверджено довідкою
лікувального закладу.

Отже, позивачем доведено поважність
причин його непрацездатності в
зазначений період (ст. ст. 10, 60 ЦПК
України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судове
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного
виробничо-торгового підприємства
«Світязь» відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської
області від 9 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта