АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Буша Н.Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 05 серпня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про відшкодування витрат на
утримання майна, що перебуває у
спільній власності, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з
вищеназваним позовом до відповідача, в
якому просив суд стягнути з останнього
половину витрат, які ним були сплачені
за квартиру , яка перебуває у спільній
частковій власності. За період з 2008
року по квітень 2014 року позивач просив
стягнути 14 038, 90 грн., 2000 грн. витрат на
правову допомогу та 243 грн. 60 коп.
судового збору.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача
відшкодування витрат за комунальні
послуги в розмірі 9527 грн. 80 коп. , 2000 грн.
витрат на правову допомогу та 60 грн. 90
коп. судового збору.

В іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
представник відповідача подав
апеляційну скаргу в якій просив про
його скасування з постановленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

В скарзі вказував на те, що суд
безпідставно стягнув витрати за
січень 2011 року, не вірно обрахувавши
період позовної давності.

Суд невірно застосував п.3 ч.3 ст. 1212 ЦК
України.

Стягуючи з відповідача витрати на
електроенергію, воду та телефон, суд не
врахував, що відповідач не
користувався квартирою, та вказаними
послугами. Позивач не довів, що
квартирою користувались квартиранти
заселені відповідачем. Суд не врахував,
що позивач визнавав, що з 2008 року
частиною квартири користувались
наймачі, які були заселені до квартири
самим позивачем, які за умовами
договору оренди повинні були
оплачувати всі комунальні платежі,
тобто не позивач ніс витрати на
утримання квартири, а інші особи.
Стягуючи витрати на правову допомогу ,
суд не врахував, що участь у процесі
ОСОБА_4 брав як представник за
дорученням, а не як особа, що надавала
правову допомогу, а тому відповідач не
зобов'язаний компенсувати позивачу
витрати на представника.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача доводи скарги
підтримав.

Позивач доводи скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Частиною 4 ст. 319 ЦК України
встановлено, що власність зобов'язує.
Тягар утримання майна відповідно до
вимог ст. 322 ЦК України несе власник
майна, яке йому належить.

Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України,
власники квартири зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню
квартири і придомової території,
проведенню ремонту та своєчасно і в
повному обсязі вносити плату за
отримані комунальні послуги.

Пунктом 7 «Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків», затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 14 січня
2009 року N 5 Про внесення змін до
постанови КМУ від 8 жовтня 1992 р. N 572.
встановлено, що власник та наймач
(орендар) квартири зобов'язаний:
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору; оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки. встановлені договором або
законом; дотримуватися вимог
нормативно-правових актів у сфері
житлово-комунальних послуг та інше.

Стаття 360 ЦК України встановлює
обов'язок співвласника відповідно до
своєї частки у праві спільної
часткової власності брати участь у
витратах на управління, утримання та
збереження спільного майна, у сплаті
податків, зборів (обов'язкових
платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_3 є власником Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1, відповідно до копії
свідоцтва про право власності на житло,
видане Відділом приватизації
державного житлового фонду
Печерського району на підставі
розпорядження від 07.04.1995 року №831 та
зареєстрованого в Бюро технічної
інвентаризації м. Києва 12.04.1995 року за
№3270.

Відповідач ОСОБА_2 на підставі договору
дарування, посвідченого Шостою
Київською державною нотаріальною
конторою 23.04.2008 року за р.№ 6-3017 став
співвласником 12частини зазначеної
квартири. Право власності на 1/2 часину
вказаної квартири зареєстроване в КП
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
25.04.2008 року за №3270.

Відповідно до довідки Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району м.
Києва «Печерськжитло» №597 від 02.04.2014
року за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований
позивач ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за
адресою АДРЕСА_2 де фактично і проживає
зі своєю сім'єю.

ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем,
зареєстрований в ДПІ у Печерському
районі м. Києва, надає в оренду й
експлуатацію нерухоме майно і сплачує
податки, що підтверджується копією
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 22.03.2013 року та
копією податкової декларації платника
єдиного податку фізичної
особи-підприємця від 20.03.2014 року.

01.09.2013 року між позивачем як
орендодавцем та ОСОБА_6 як орендарем
було складено договір оренди квартири
АДРЕСА_1 строком до 01.03.2014 рік.

Позивачем в період з 2008 року по квітень
2014 року сплачено за комунальні послуги
25 404,45 грн., в період з 2008 року по 2012 рік
телекомунікаційних послуг - 928,76 грн., в
період з 2011 року по квітень 2014 року за
електричну енергію -1 744, 58 грн., що в
загальній сумі складає 28 077,80 грн.

Оскільки позивач просить стягнути
витрати за житлово-комунальні послуги
з 2008 року, а з позовом до суду звернувся
18.02.2014 року (а.с.62-63) та з урахуванням
вимог ст. 257 ЦПК України, відповідно до
якої загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки,
суд встановив, що позивач пропустив
строк звернення до суду, щодо витрат,
які були ним понесені до лютого 2011 року
включно .

Вищенаведені обставини справи, які суд
вважав встановленими є доведеними,
висновок суду про пропуск позивачем
строку звернення до суду, щодо
стягнення витрат на утримання квартири
за період який перевищує три роки до
дати звернення до суду відповідає цим
обставинам та вимогам Закону.

Разом з тим, покладаючи на відповідача
витрати за воду, телефон та
електроенергію, суд не врахував, що
відповідач вказаними послугами не
користувався, так як в квартирі не
проживав. Вказана обставина була
визнана позивачем в судовому засіданні
апеляційного суду. Не довів також
позивач і того, що відповідач передавав
частину квартири, яка належить йому на
праві власності в оренду, а тому суд
безпідставно стягнув з відповідача
витрати, які поніс позивач на оплату
послуг, яких відповідач не отримував.

Враховуючи вищенаведене, розрахунок
витрат, які підлягають відшкодуванню,
суд першої інстанції провів не вірно, а
тому апеляційний суд вважає за
необхідне рішення суду змінити.

З наявного в матеріалах справи
розрахунку головного
інформаційно-обчислювального центру,
та наданих позивачем квитанцій, за
період з лютого 2011 року до квітня 2014
року включно позивач сплатив за
опалення, утримання будинку та
прибудинкової території 10242 грн. 04 коп.
Таким чином половину цієї суми - 5121 грн.
02 коп. зобов`язаний повернути
відповідач, як власник половини майна,
на утримання якого, позивач
одноособово поніс вказані витрати.

Решта витрат за послуги, які відповідач
не отримував, судом стягнуті
безпідставно.

З урахуванням того, що апеляційним
судом зменшується сума задоволених
вимог, відповідно до ст.. 88 ЦПК України,
пропорційному зменшенню також
підлягають суми стягнуті на правову
допомогу.

Витрати на правову допомогу колегія
вважає за необхідне стягнути в сумі 680
грн.

При цьому колегія не приймає доводи
представника відповідача, щодо
відсутності обов`язку відповідача
відшкодовувати такі витрати, оскільки,
як вбачається з наявних в матеріалах
справи доказів правова допомога
позивачу надавалась не лише в суді, а й
при підготовці справи до судового
розгляду. Вказана правова допомога
позивачем оплачувалась, що
підтверджено квитанцією, а тому
пропорційно до задоволених вимог
витрати на правову допомогу
відшкодовує відповідач.

Рішення суду в частині судового збору
ні позивачем ні відповідачем не
оскаржене, а тому колегія суддів вважає
за можливе судовий збір з відповідача
стягнути в тому розмірі, що стягнув
районний суд 60 грн. 90 коп. При цьому
колегія судів виходить з того, що ця
сума в пропорційному відношенні також
відповідає розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 05 серпня 2014 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
витрати на утримання Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1 за період з лютого 2011
року до квітня 2014 року включно в сумі
5121(п`ять тисяч сто двадцять одна)грн. 02
коп., 680 (шістсот вісімдесят) грн.. витрат
на правову допомогу та 60 грн. 90 коп.
судового збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
Судді: