УХВАЛА

іменем України

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Очаківського
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної прокуратури
до Очаківської районної державної
адміністрації Миколаївської області,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, треті
особи: Миколаївське обласне управління
водних ресурсів, Очаківське
міськрайонне управління юстиції
Миколаївської області та управління
Держземагентства в Очаківському
районі Миколаївської області, про
визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсними
державних актів про право власності на
земельні ділянки, скасування їх
державної реєстрації, повернення
земельних ділянок до державної
власності, за касаційною скаргою
заступника Дніпровського екологічного
прокурора на рішення Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 10 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 13 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Очаківський міжрайонний екологічний
прокурор Дніпровської екологічної
прокуратури звернувся до суду з
позовом до Очаківської районної
державної адміністрації Миколаївської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, треті особи: Миколаївське
обласне управління водних ресурсів,
Очаківське міськрайонне управління
юстиції Миколаївської області та
управління Держземагентства в
Очаківському районі Миколаївської
області, про визнання незаконним та
скасування розпорядження, визнання
недійсними державних актів про право
власності на земельні ділянки,
скасування їх державної реєстрації,
повернення земельних ділянок до
державної власності.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилався на те, що 10 лютого 2011
року розпорядженням № 35 Очаківської
райдержадміністрації затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність
відповідачам для ведення особистого
селянського господарства із
сільськогосподарського призначення
державної власності в межах території
Дмитрівської сільської ради
Очаківського району Миколаївської
області.

На підставі цього розпорядження
відповідачі отримали державні акти на
право власності на земельні ділянки,
які зареєстровані органом реєстрації
прав власності та обліковані в
земельному кадастрі.

Проте в ході проведення перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства було виявлено, що під час
передачі зазначених земельних ділянок
було порушено вимоги земельного,
водного законодавства України щодо
порядку передачі спірних ділянок,
зокрема, передані земельні ділянки,
розташовані у межах прибережних
захисних смуг Дніпровсько-Бузького
лиману та відносяться до земель
водного фонду, тому при вирішенні
питання про передачу цих земель
громадянам необхідно було змінити
цільове призначення цих земель та
погодити ці питання з відповідними
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування, до
повноважень яких належить
забезпечення погодження документації
із землеустрою.

Рішенням Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від
10 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 13 березня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі заступник
Дніпровського екологічного прокурора
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, розпорядженням
голови Очаківської районної державної
адміністрації Миколаївської області
від 10 лютого 2011 року № 35 затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність
відповідачам для ведення особистого
селянського господарства із земель
сільськогосподарського призначення
державної власності в межах території
Дмитрівської сільської ради
Очаківського району Миколаївської
області та передано у власність: ОСОБА_3
- 0,5 га; ОСОБА_6 - 0,5 га; ОСОБА_14 - 1 га;
ОСОБА_4 -0,5 га; ОСОБА_12 - 0,5 га; ОСОБА_15 - 1
га; ОСОБА_7 - 0,5 га; ОСОБА_8 - 0,5 га; ОСОБА_13 -
0,5 га; ОСОБА_16 - 1 га; ОСОБА_9 - 1 га; ОСОБА_11 -
0,5 га; ОСОБА_10 - 0,5 га; ОСОБА_5 - 1 га, всього
9,5 га.

На підставі цього розпорядження
зазначеним особам видані державні акти
на право власності на земельні ділянки:

ОСОБА_6 - серія ЯК № 824599, виданий 05 липня
2012 року, кадастровий номер земельної
ділянки :02:000:0752;

ОСОБА_14 - серія ЯК № 824606 виданий 29
грудня 2012 року, кадастровий номер
земельної ділянки :02:000:0760;

ОСОБА_12 - серія ЯК № 824604, виданий 01
червня 2012 року, кадастровий номер
земельної ділянки :02:000:0758;

ОСОБА_15 - серія СК № 824607, виданий 10
грудня 2012 року, кадастровий номер
земельної ділянки :02:000:0761;

ОСОБА_5 - серія ЯК № 824598, виданий 29
листопада 2012 року, кадастровий номер
земельної ділянки :02:000:0751;

ОСОБА_7 - серія ЯК № 824600, виданий 02
березня 2012 року, кадастровий номер
земельної ділянки :02:000:0753;

ОСОБА_8 - серія ЯК № 824601, виданий 09
квітня 2012 року, кадастровий номер
земельної ділянки :02:000:0754;

ОСОБА_13 - серія ЯК № 824605, виданий 09
квітня 2012 року, кадастровий номер
земельної ділянки :02:000:0759;

ОСОБА_16 - серія ЯК № 824608, виданий 19
вересня 2012 року, кадастровий номер
земельної ділянки :02:000:0762;

ОСОБА_9 - серія ЯК № 824002, виданий 11
грудня 2012 року, кадастровий номер
земельної ділянки :02:000:0755;

ОСОБА_10 - серія ЯК № 824603, виданий 10
грудня 2012 року, кадастровий номер
земельної ділянки :02:000:0756.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11
державні акти на право власності на
спірні земельні ділянки не отримали.

За даними Миколаївської регіональної
філії державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»
відстань спірних земельних ділянок від
відрізу води Дніпровсько-Бузького
лиману Чорного моря складає:

ОСОБА_3 - 1 031 м; ОСОБА_6 - 953 м; ОСОБА_14 - 629 м;
ОСОБА_4 - 1 007 м; ОСОБА_12 - 800 м; ОСОБА_15 - 585 м;
ОСОБА_5 - 998 м; ОСОБА_7 - 928 м; ОСОБА_8 - 890 м;
ОСОБА_13 - 684 м; ОСОБА_16 - 678 м; ОСОБА_9 - 845 м;
ОСОБА_11 - 771 м; ОСОБА_10 - 822 м.

Із дослідженої апеляційним судом
технічної документації, наданої
Держземагентством щодо спірних
земельних ділянок, встановлено, що ці
земельні ділянки в загальному
земельному масиві за рішенням
виконкому Очаківської районної ради
від 29 грудня 1959 року № 389 «Про
затвердження внутрігосподарського
землевпорядження колгоспу ім. К. Маркса
Дмитрівської сільради» були передані
для запровадження сівозмін, відводу
земельних ділянок під багаторічні
насадження, під огороди, лісосмуги,
польові шляхи, ферми та інші елементи
за проектом.

У 1981 році ці землі було передано до
колективної власності колективному
сільськогосподарському підприємству
радгоспу «Дніпро» для ведення
сільськогосподарського виробництва. 28
грудня 1995 року колективному
підприємству «Дніпро» було видано
державний акт на землі з колективної
власності. Частина земель, що не
увійшла до складу цього державного
акта, в тому числі спірні земельні
ділянки, були повернуті до державної
власності як землі запасу, де
перебували до часу виділення їх у
власність відповідачам за
розпорядженням Очаківської
райдержадміністрації від 10 лютого 2011
року.

За довідкою управління
Держземагентства в Очаківському
районі Миколаївської області земельні
ділянки, що перейшли до земель запасу,
віднесені до земель
сільськогосподарського призначення. З
пояснень представника цього
управління на підставі зазначеного
рішення виконкому Очаківської
районної ради від 29 грудня 1959 року № 389
було визначено цільове призначення цих
земель.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
спірні земельні ділянки на час
прийняття розпорядження входили до
складу земель сільськогосподарського
призначення, оскільки з 1959 року за
рішенням виконкому Очаківської
районної ради від 29 грудня 1959 року № 389
були передані колгоспу ім. К. Маркса для
користування як землі
сільськогосподарського призначення та
за даними обліку управління
Держземагентства були віднесені за
цільовим призначенням до земель
сільськогосподарського призначення.

Оскільки документація із землеустрою
та будь-яка інша документація щодо
встановлення межі прибережної
захисної смуги Дніпровсько-Бузького
лиману Чорного моря не виготовлялася,
суд першої інстанції вважав, що на час
прийняття розпорядження заступника
голови Очаківської районної державної
адміністрації Миколаївської області
від 10 лютого 2011 року № 35 межі
прибережної захисної смуги не були
встановлені та спірна земельна ділянка
не була віднесена до земель водного
фонду.

З огляду на наведене суд дійшов
висновку про відсутність порушень
законодавства, зокрема, ст. ст. 58, 88 ВК
України під час надання спірних
земельних ділянок у власність.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 19, 20 ЗК України землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на
відповідні категорії, у тому числі:
землі житлової та громадської забудови
й землі водного фонду, та віднесення їх
до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання відповідно до
ст. 21 ЗК України недійсними рішень про
надання земель, угод щодо земельних
ділянок, відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною тощо.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 3, ст. 4 ВК України,
п. «а» ч. 1 ст. 58, ч.ч. 1, 4 ст. 59, ст. 60, ч. 1 ст.
84 ЗК України у редакціях, чинних на час
виникнення правовідносин, землі під
водними об'єктами, зокрема зайняті
поверхневими водами: водотоки (річки,
струмки), штучні водойми (водосховища,
ставки) і канали; інші водні об'єкти;
підземні води та джерела; внутрішні
морські води та територіальне море як
землі, зайняті водним фондом України, а
також прибережні захисні смуги вздовж
річок, морів і навколо озер, водосховищ
та інших водойм не могли передаватись у
власність громадян, оскільки є землями
водного фонду.

За системним аналізом законодавства на
час виникнення правовідносин
відповідно до положень ст. 88 ВК України,
Порядку визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 травня 1996 року
№ 486 (далі - Постанова № 486), Порядку
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 05 листопада 2004
року (далі - Наказ № 434), розмір та межі
прибережних захисних смуг
встановлювались за проектами
землеустрою, а в населених пунктах -
відповідно до існуючих на час
встановлення конкретних умов забудови.
При наданні в користування земельних
ділянок навколо зазначених та інших
водних об'єктів, мали враховуватись ці
положення щодо меж водоохоронних зон
та прибережних захисних смуг, а у разу
відсутності землевпорядної
документації та встановлених в натурі
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів, збереження водних
об'єктів мало б бути досягнуто шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо надання цих земельних ділянок
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК
України та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови № 486 з
урахування конкретної ситуації
(правова позиція Верховного Суду
України в справі № 6-16цс14).

Установивши, що відстань спірних
земельних ділянок від відрізу води
Дніпровсько-Бузького лиману Чорного
моря складає: ОСОБА_3 - 1 031 м; ОСОБА_6 - 953 м;
ОСОБА_14 - 629 м; ОСОБА_4 - 1 007 м; ОСОБА_12 - 800
м; ОСОБА_15 - 585 м; ОСОБА_5 - 998 м; ОСОБА_7 - 928
м; ОСОБА_8 - 890 м; ОСОБА_13 - 684 м; ОСОБА_16 - 678
м; ОСОБА_9 - 845 м; ОСОБА_11 - 771 м; ОСОБА_10 - 822
м, суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215
ЦПК України наведеного вище не
врахував та висновків про відсутність
порушень при відведенні земельних
ділянок ст. 88 ВК України, згідно з ч. 9
якої уздовж морів та навколо морських
заток і лиманів встановлюється
прибережна захисна смуга шириною не
менше двох кілометрів від урізу води,
дійшов передчасно.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника
Дніпровського екологічного прокурора
задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 10
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 13
березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель

О.В. Попович