Справа № 524/3999/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12.06.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого судді - Середа А.В.

за участю секретаря - Кот А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області про
визнання права власності на ? частину
домоволодіння за набувальною давністю,
-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до Автозаводської районної
ради м. Кременчука Полтавської області
про визнання права власності на ?
частину домоволодіння за набувальною
давністю

В позові зазначала, що 31 травня 2000 року
вона, ОСОБА_2, стала власницею 3/4 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_4

Вказувала, що на момент укладення між
нею та власниками 3/4 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 - ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 договору дарування,
власником 1/4 частини вище зазначеного
домоволодіння значився гр. ОСОБА_3, що
підтверджується довідкою -
характеристикою від 15.05.2000 року та
відомостями, внесеними до технічного
паспорта на житловий будинок від 11.05.2000
року.

Зазначала, що з моменту набуття права
власності на 3/4 частини вище
зазначеного домоволодіння і до цього
часу, тобто на протязі більше 10 років,
вона фактично користується одноосібно
всім домоволодінням, а саме житловим
будинком та господарськими будівлями.

Вказувала, що з іншим співвласником,
власником 1/4 частини домоволодіння
ОСОБА_3, вона не знайома, жодного разу
його не бачила та про місце його
проживання їй нічого не відомо.

Зазначала, що зі слів інших
співвласників, що подарували їй свої
частини в домоволодінні, їй стало
відомо про те, що ОСОБА_3 отримав право
власності на 1/4 частину спірного
домоволодіння на підставі рішенні суду
в 1969 році, такі ж відомості містяться і
в довідці - характеристиці на
домоволодіння від 15.05.2000 року, але з
моменту набуття права власності він
ніколи в домоволодінні не проживав, не
користувався ним та не заявляв жодних
прав на це майно.

Вказувала, що згідно інформаційної
довідки з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, щодо об'єкта
нерухомого майна, державна реєстрація
на нерухоме майно - житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1,
проведена лише на 3/4 його частини та
встановлена за нею - ОСОБА_2 Право
власності на 1/4 частину зазначеного
домоволодіння ні за ким не
зареєстроване.

Зазначала, що з моменту укладення
договору дарування 3/4 частин
домоволодіння вона та члени її сім'ї
підтримують весь житловий будинок та
господарські будівлі в належному
технічному та санітарному стані. За цей
час фактично було проведено повну
реконструкцію всього будинку, дах
будинку переобладнаний в другий
поверх, добудована відкрита веранда.

Вказувала, що згідно технічного
паспорта, який був виготовлений за її
замовленням 10 квітня 2014 року
вбачається, що в домоволодінні в 2000
році було зроблено прибудову літ. А1,
веранду, літ.а, станцію водяну, літ. к,
огорожу №2, вигрібну яму 1 та вимощенні
1, 111.

Зазначала, що всі ці роботи по
поліпшенню домоволодіння були
виконані нею та членами її сім'ї, інший
співвласник жодного відношення до
поліпшень, проведених в будинку та на
подвір'ї не має.

Вважає, що набула права власності на 1/4
частину домоволодіння АДРЕСА_1 за
правом набувальної давності та просила
суд ухвалити рішення, яким визнати за
нею, ОСОБА_2, право власності на 1/4
частину домоволодіння АДРЕСА_1
вартістю 20726 грн. 25 коп., власником якого
значиться гр. ОСОБА_3, в порядку
набувальної давності.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_8 позовні вимоги свого
довірителя підтримала за обставин
викладених в описовій частині позову
та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, в зв'язку з поганим станом
здоров'я. Надав письмову заяву, про те,
що в право власності спірної 1/4 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, згідно рішення
суду 1969 року - не вступав. Власників 3/4
частини домоволодіння АДРЕСА_1 як
попередніх так і на даний час він не
знає.

За телефонним запитом (НОМЕР_1) просив
проводити розгляд справи без його
участі.

Представник Автозаводської районної
ради м. Кременчука Полтавської області
Гордієнко Ю.А. проти задоволення позову
не заперечував.

Представники третьої особи без
самостійних вимог реєстраційної
служби Кременчуцького міського
управління юстиції в судове засідання
не з'явився. Про місце, дату та час
слухання справи були повідомлені
належним чином.

Суд, згідно з принципом
диспозитивності цивільного
судочинства (ст.11 ЦПК України),
розглядає цивільні справи не інакше як
в межах заявлених позивачами вимог та в
межах поданих доказів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, які
приймали участь у розгляді справи їх
представників, давши аналіз та оцінку
наданим доказам, знаходить що позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області про визнання права
власності на ? частину домоволодіння за
набувальною давністю підлягає до
задоволення.

Судом достовірно встановлено, що 31
травня 2000 року позивач ОСОБА_2, стала
власницею 3/4 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_4

Встановлено, що на момент укладення між
нею та власниками 3/4 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 - ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 договору дарування,
власником 1/4 частини вище зазначеного
домоволодіння значився гр. ОСОБА_3, що
підтверджується довідкою -
характеристикою від 15.05.2000 року та
відомостями, внесеними до технічного
паспорта на житловий будинок від 11.05.2000
року.

Встановлено, що з моменту набуття права
власності на 3/4 частини вище
зазначеного домоволодіння і до моменту
подачі позивач фактично користується
одноосібно всім домоволодінням, а саме
житловим будинком та господарськими
будівлями.

Встановлено, що з іншим співвласником,
власником 1/4 частини домоволодіння
ОСОБА_3, позивач не знайома, жодного
разу його не бачила та про місце його
проживання їй нічого не відомо.

Встановлено, що ОСОБА_3 отримав право
власності на 1/4 частину спірного
домоволодіння на підставі рішенні суду
в 1969 році, такі ж відомості містяться і
в довідці - характеристиці на
домоволодіння від 15.05.2000 року.

Встановлено, що з моменту набуття
права власності відповідач ніколи в
домоволодінні не проживав, не
користувався ним та не заявляв жодних
прав на це майно.

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна, державна реєстрація на нерухоме
майно - житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1, проведена лише на
3/4 його частини та встановлена за
позивачем - ОСОБА_2

Право власності на 1/4 частину
зазначеного домоволодіння ні за ким не
зареєстроване.

Встановлено, що з моменту укладення
договору дарування 3/4 частин
домоволодіння позивач та члени її
сім'ї підтримують весь житловий
будинок та господарські будівлі в
належному технічному та санітарному
стані.

Встановлено, що згідно технічного
паспорта, який був виготовлений за
замовленням позивача 10 квітня 2014 року,
вбачається, що в домоволодінні в 2000
році було зроблено прибудову літ. А1,
веранду, літ.а, станцію водяну, літ. к,
огорожу №2, вигрібну яму 1 та вимощенні
1, 111.

Встановлено, що всі роботи по
поліпшенню домоволодіння були
виконані позивачем та членами її сім'ї,
інший співвласник жодного відношення
до поліпшень, проведених в будинку та
на подвір'ї не має.

Згідно до ст.344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років за рішенням суду набуває
право власності на нього. За змістом
наведеної норми закону обставинами,
які мають значення для справи, і, які
повинен довести саме позивач, є
законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння цим
об'єктом, відкритість і безперервність
володіння ним протягом десяти років.

Добросовісність, як одна із загальних
засад цивільного судочинства, означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків.

При вирішенні спорів про набувальну
давність, суд враховує
добросовісність саме на момент
передачі позивачу майна (речі), тобто на
початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець на протязі
всього володіння майном повинен бути
впевнений, що на це майно не
претендують інші особи і він отримав це
майно з підстав, достатніх для того, щоб
мати право власності на нього.

Вказана обставина підтверджується і
Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав».

Згідно п.9 Постанови Пленуму від 07.02.2014
року встановлено, що - володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності. У
разі втрати не із своєї волі майна його
давнішнім володільцем та повернення
цього майна протягом одного року або
пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування
набувальна давність не переривається
(частина третя статті 344 ЦК). Не
переривається набувальна давність,
якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Враховуючи вказану правову позицію
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ та з огляду на те, що позивач
зазначила в позові про те, що проживала
в спірному домоволодінні з 2000 року, суд
приходить до висновку, що на момент
звернення до суду остання мала право
на визнання права власності на майно за
набувальною давністю.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов до
переконливого висновку, про те, що
вимоги позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та
Автозаводської районної ради м.
Кременчука Полтавської області про
визнання права власності на ? частину
домоволодіння за набувальною давністю
в порядку ст. 344 ЦК України підлягають
до задоволення.

Керуючись ст.ст. 14, 57 - 60, 208, 209, 212 - 215, 218
ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав», ст.344
ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та
Автозаводської районної ради м.
Кременчука Полтавської області про
визнання права власності на ? частину
домоволодіння за набувальною давністю
- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1
вартістю 20726 грн. 25 коп., власником якого
значиться громадянин ОСОБА_3 в порядку
набувальної давності.

З повним текстом рішення сторони
можуть ознайомитись 17.06.2014 року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд
міста Кременчука шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: