Справа № 2/243/16/2014
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області в
складі:

Головуючого -
Кривошеєва Д.А.

При
секретарі - Денисенко О.Ю., Дьякові О.Б.

За участю
прокурора - Домбровського А.М.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Слов'янська
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
визнання документів недійсними, та
розподіл спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

У Слов'янський міськрайонний суд
звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 і
просить:

- визнати заяву подану нею до Першої
Слов'янської державної нотаріальної
контори, про відмову від спадщини -
недійсною;

- договори дарування домоволодіння
АДРЕСА_1, укладені між ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
та між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 - частково
недійсними;

- в поряду спадкування за законом
визнати на нею право власності на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1;

- провести розподіл в натурі
домоволодіння АДРЕСА_1, виділивши їй
відповідно її долі частину житлових
приміщень та господарських будівель.

У ході судового розгляду справи ОСОБА_1
уточнивши свої позовні вимоги
звернулась у Слов'янський
міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 і просить:

- визнати її заяву від 22 серпня 1989 року,
подану нею до Першої Слов'янської
державної нотаріальної контори, про
відмову від спадщини - недійсною;

- визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом видане на ім'я
ОСОБА_2;

- договори дарування будинку АДРЕСА_1,
від 15 грудня 1989 року, та від 7 лютого 1990
року, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
визнати частково недійсними;

- визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом віддане ОСОБА_4,
Новогродівською державною
нотаріальною конторою від 21 лютого 2011
року;

- визнати на нею право власності на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1;

Позивачка обґрунтовує заявлені
позовні вимоги тим, що: ІНФОРМАЦІЯ_1
померла її мати ОСОБА_6, після смерті
якої залишилась спадщина -
домоволодіння АДРЕСА_1. Вона та її
сестра - ОСОБА_2 являлися спадкоємцями
першої черги після смерті матері.
Сестра неодноразово умовляла її
відмовитись від своєї частки у
спадщині, обіцяючи сплатити їй грошову
компенсацію. В

подальшому 22 серпня 1989 року піддавшись
на умовляння сестри, вона написала в
нотаріальній конторі заяву про відмову
від спадщини. На час написання заяви,
стан її здоров'я був незадовільний,
вона приймала ліки, які значно
знижували її інтелектуальні здібності.
Прийнявши спадщину ОСОБА_2, в порушення
домовленості, грошову компенсацію, у
рахунок її долі у спадщині, не
виплатила. ОСОБА_2 отримавши свідоцтво
про право на спадщину за законом,
подарувала спірне домоволодіння своїй
дочці - відповідачці ОСОБА_5, про що був
укладений договір дарування від 15
грудня 1989 року. В подальшому 7 лютого 1990
року відповідачка ОСОБА_5, також на
підставі договору дарування, повернула
дане домоволодіння ОСОБА_2 Позивачка
вважає, що вказані договори укладені
лише про людське око, без наміру
створити юридичні наслідки.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Після
смерті ОСОБА_2, спірне домоволодіння
було успадковане її чоловіком -
відповідачем ОСОБА_4 На час прийняття
спадщини відповідачем ОСОБА_4, право
власності на ? частину спірного
домоволодіння було зареєстровано за
нею, а тому свідоцтво про право на
спадщину відповідачем ОСОБА_4 отримане
незаконно і його необхідно визнати
недійсним.

Так як на час написання заяви вона не
могла повною мірою усвідомлювати
значення своїх дій, знаходилась під
впливом обману з боку ОСОБА_2, просить
визнати недійсною її заяву про відмову
від спадщини, а також задовольнити всі
інші заявлені нею позовні вимоги.

Представники позивачки - адвокат
ОСОБА_7 підтримав заявлені позовні
вимоги і просив їх задовольнити у
повному обсягу. У ході судового
засідання представник позивачки дав
показання аналогічні показанням
позивачки.

Відповідачка ОСОБА_5 заявлені позовні
вимоги не визнала і просила у їх
задоволенні відмовити. У ході судового
розгляду справи відповідача показала,
що ОСОБА_2, являється її матір'ю, а
відповідач ОСОБА_4 являється її
батьком. У 1989 році її мати, після смерті
бабусі - ОСОБА_6 успадкувала спірне
домоволодіння. Оскільки вона не мала
свого житла, на підставі договору
дарування, мати їй подарувала вказане
домоволодіння. В подальшому, після того
як між її матір'ю та позивачкою виник
даний спір, вона не бажаючи приймати у
ньому участь, подарувала спірне
домоволодіння своїй матері на підставі
договору дарування. Вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 надуманими і такими що не
підлягають задоволенню.

Відповідач ОСОБА_4, у ході судового
розгляду справи, буді допитаним в
якості свідка підтвердив показання
відповідачки ОСОБА_5, зазначивши при
цьому що його покійна дружина ОСОБА_2
при житті стосовно спадкового майна не
вводила в оману позивачку і не обіцяла
їй грошову компенсацію за частку у
спірному домоволодінні.

Прокурор, представляючи інтереси
відповідача ОСОБА_4, у ході судового
розгляду справи просив у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити,
оскільки дані вимоги не ґрунтуються на
законі.

Свідок ОСОБА_8 показала, що вона
являється рідною дочкою позивачки
ОСОБА_1 Будучі свідком неодноразових
розмов її матері з ОСОБА_2, їй відомо, що
остання умовляла її матір відмовитись
від спадщини після смерті бабусі -
ОСОБА_6 В той час її мати часто хворіла,
а ОСОБА_2 обіцяла їй сплатити грошову
компенсацію за частку у спадщині.

Свідок ОСОБА_9 показала, що з позивачкою
вона познайомилась у 1984 року, під час
спільної роботи на одному
підприємстві. Їй відомо що у 1989 році
померла мати позивачки. На той час
позивачка вже страждала захворюванням
щитовидної залози, приймала ліки. Зі
слів позивачки їй також відомо, що
остання не пам'ятає за яких обставин
відмовилась від спадщини після смерті
матері.

Свідок ОСОБА_10 показав, що з 1987 року
знайом з позивачкою. В літку 1989 року
позивачка хворіла і скаржилась на
головні болі, однак вела себе
адекватно.

Свідок ОСОБА_11 показала, що вона працює
лікарем-ендокринологом. У 1985 році
познайомилась з позивачкою під час
лікування останньої. Позивачка
страждає захворюванням щитовидної
залози. У ході лікування позивачка
приймала медичні препарати, які
значної міри знижують інтелект, та
процес мислення. Виходячи із медичної
картки позивачки вона не може сказати у
якому остання знаходилась у серпні 1989
року, оскільки відповідні записи
відсутні.

Із показань даних свідком ОСОБА_12 даних
під час попередніх судових засідань
під час розгляду даної справи і
оголошених у даному судовому розгляді,
слідує, що він являється лікарем
психіатром і займає посаду завідуючого
відділення Слов'янської психіатричної
лікарні. У 1990 році позивачка
знаходилась на амбулаторному
лікуванні у Слов'янській психіатричній
лікарні у зв'язку з проявом депресії. У
серпні 1989 року він з позивачкою не
зустрічався, однак вважає, що стан її
психічного здоров'я на той час був
відмінний від її стану у 1990 році під час
лікування. (т.1 а.с. 236, 237).

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідив матеріали
справи, приходить до переконання, що:
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання відмови від спадщини та
договорів дарування недійсними,
визнання права власності - не підлягає
задоволенню.

Так у ході судового засідання
достовірно встановлено, що:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6.

Після смерті ОСОБА_6 залишилась
спадщина: житловий будинок з
господарчими та побутовими спорудами,
розташований на земельній ділянці
площею 600 кв.м., по АДРЕСА_1.

Спадкоємцями ОСОБА_6 являлися її дочки:
ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

22 серпня 1989 року ОСОБА_1 звернулася до
Першої Слов'янської державної
нотаріальної контори з заявою про
відмову від спадщини, що залишилась
після смерті її матері ОСОБА_6, на
користь іншої дочки спадкодавці -
ОСОБА_2 Дана заява була прийнята
державним нотаріусом ОСОБА_14

17 жовтня 1989 року державним нотаріусом
Першої Слов'янської державної
нотаріальної контори, реєстр № 1-3953,
ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_6, відповідно якого ОСОБА_2
успадкувала спірне домоволодіння.

15 грудня 1989 року ОСОБА_2 на підставі
договору дарування посвідченого
державним нотаріусом Першої
Слов'янської державної нотаріальної
контори, реєстр № 1-4304, подарувала
спірне домоволодіння - ОСОБА_3.

7 лютого 1990 року ОСОБА_3 на підставі
договору дарування посвідченого
державним нотаріусом Першої
Слов'янської державної нотаріальної
контори, реєстр № 1-522, подарувала
спірне домоволодіння - ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 - померла.

Після смерті ОСОБА_2, відповідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого державним нотаріусом
Новогродівської державної
нотаріальної контори Донецької
області, реєстр № 189, спірне
домоволодіння успадкував її чоловік -
ОСОБА_4.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно роз'яснень п. 1 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
в справах про спадкування» слідує, що
відносини спадкування регулюються
правилами ЦК України, якщо спадщина
відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У
разі відкриття спадщини до зазначеної
дати застосовується чинне на той час
законодавство,

зокрема, відповідні правила Цивільного
кодексу УРСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини, кола спадкоємців
за законом. У разі коли спадщина, яка
відкрилась до набрання чинності ЦК
України і строк її прийняття не
закінчився до 1 січня 2004 року спадкові
відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином до спірних правовідносин
необхідно застосовувати норми ЦК
України, в редакції 1963 року.

При вирішенні даного спору, суд не
приймає до уваги ствердження
позивачки, та її представника про те що:
на час написання заяви про відмову від
спадщини позивачка не в повній мірі
усвідомлювала значення своїх дій. Дане
ствердження спростовується зібраними
по справі доказами - висновком
судово-психіатричної експертизи.

Відповідно висновку
судово-психіатричної експертизи № 259
від 11 березня 1994 року, слідує, що: ОСОБА_1
на період укладення угоди (подання
заяви до нотаріальної контори),
психічним захворюванням не страждала,
про що свідчить наступне: в наданих
експертам медичних документах та
матеріалах цивільної справи, відсутні
вказівки на існування у ОСОБА_1
будь-якої психічної патології в період
здійснення оспорюваного діяння не
визначено. Всі зміни психіки ( які
носять виражений характер і які
послужили причиною для її постановки
на диспансерний облік та
госпіталізацію до психоневрологічної
лікарні, практично виникли після
здійснення угоди, як реакція на
невиконання другою стороною умов
договору. На час здійснення
оспорюваного діяння ОСОБА_1 розуміла
значення своїх дій та могла керувати
ними.

Доказів яки б спростовували висновок
даної судово-психіатричної експертизи
позивачкою та її представником, під час
судового розгляду не надано.

Також не можуть бути прийняті до уваги
ствердження позивачки про те що
відмова від спадщини мала місце у
зв'язку з помилкою що має істотне
значення, оскільки ОСОБА_2 ввела її в
оману обіцяючи грошову компенсую за її
частину спадкового майна.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 28
квітня 1978 року «Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними»,
діючого на час виникнення спірних
правовідносин, слідує, що:

«Відповідно до ст. 56 ЦК України, в
редакції 1963 року, угода може бути
визнана судом недійсною, як укладена
внаслідок помилки, що має істотне
значення, тільки за позовом сторони
(громадянина чи організації), що діяла
під впливом помилки.

Під помилкою у даному випадку слід
розуміти таке неправильне сприйняття
стороною суб'єкта, предмета чи інших
істотних умов угоди, що вплинуло на її
волевиявлення, при відсутності якого
за обставинами справи можна вважати, що
угода не була укладена.»

Виходячи із пояснень позивачки слідує,
що помилка при укладанні угоди з ОСОБА_2
про відмову від спадщини, стосується її
мотивів, однак не предмета угоди чи
інших істотних умов. Тобто в розумінні
вимог цивільного законодавства, угода
щодо сплати грошової компенсації між
ОСОБА_2 і ОСОБА_1, у випадку відмови
останньої від спадщини не може
вважитись укладеною.

Згідно вимог ст. 553 ЦК України, в
редакції 1963 року слідує, що:

«Спадкоємець за законом або за
заповітом вправі відмовитись від
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. При цьому він може
заявити, що відмовляється від спадщини
на користь кого-небудь з інших
спадкоємців, закликаних до
спадкоємства за законом або за
заповітом, а також на користь держави
або окремих державних, кооперативних
або інших громадських організацій.
Наступне скасування спадкоємцем такої
заяви не допускається.»

Виходячи з викладеного суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1,
про визнання недійсною її заяви від 22
серпня 1989 року про відмову від
спадщини, не підлягають задоволенню.

Відмовляючи позивачки у визнанні заяви
про відмову від спадщини недійсною, суд
вважає, що правові підстави для
задоволення інший частині позовних
вимог також відсутні, оскільки вимоги

про визнання частково недійсними
договорів дарування, свідоцтв про
права на спадщину за законом, розподіл
спадкового майна, та визнання права
власності на ? частину спадкового
майна, є похідними від позовної вимоги
про визнання недійсною заяви про
відмову від спадщини.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 48, 55, 524, 527, 529, 533, 560-562 ЦК України, в
редакції 1963 року, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212 - 214,
218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання
недійсними: заяви про відмову від
спадщини, свідоцтв про право на
спадщину за законом, договорів
дарування, та розподіл спадкового
майна і визнання права власності -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову
палату по цивільних справах
апеляційного суду Донецької області,
шляхом подачі апеляційної скарги через
Слов'янський міськрайонний суд,
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення складене в одному екземплярі в
нарадчий кімнаті.

Суддя Слов'янського міськрайонного
суду

Кривошеєв Д.А.