Номер провадження: 22-ц/785/7526/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів Таварткіладзе О.М., Троїцької Л.Л.,

при секретарі Швець В.Ф.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про вселення, виселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобовязання не чинити перешкод у користуванні майном, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2014 року,-

встановила:

14.04.2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про вселення, виселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобовязання не чинити перешкод у користуванні майном, стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, але з 1995р. з дружиною, більшу частину часу проживав у садовому будинку садово-огороднього товариства «Кооператор» розташованого в Роздільнянському районі Одеської області, щоб поліпшити умови для проживання в їх міській квартирі сім'ї доньки дружини, але періодично приїздили і проживали у спірній квартирі до дня смерті ОСОБА_9 При цьому вони постійно сплачували кошти за комунальні послуги.

Після смерті дружини ОСОБА_9 30.09.2006р. позивачу стало важко мешкати в сільській місцевості, проте донька покійної дружини ОСОБА_10, та члени її сім'ї заборонили йому проживати у квартирі і перешкоджали у її користуванні. Також до цієї квартири без його згоди вселився чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.09.2007р. було задоволено позов ОСОБА_2 про вселення в спірну квартиру. 21.02.2008р. державним виконавцем позивача було вселено в квартиру, але відповідачі після закінчення виконавчого провадження знов його виселили, через що позивач знов змушений звернутися до суду з позовом про вселення та визначення порядку користування приміщенням.

Уточнивши заявлені вимоги, позивач просив: вселити його в квартиру АДРЕСА_1;

- виселити з цієї квартири ОСОБА_6,

- встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою №9 будинку №50 по вул. Ак. Заболотного в м. Одесі, закріпивши за позивачем право користування кімнатою площею 12,6 кв.м. та місцями загального користування;

- зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні виділеною кімнатою і підсобними приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1;

- стягнути з відповідачів відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. а також понесені судові витрати у розмірі 543, 60 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на викладені в позовних заявах обставини.

Відповідачі заперечували проти задоволення позову.

Треті особи вважали позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі, підтвердивши обставини, викладені відповідачами.

Третя особа - представник Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до суду не зявився, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки не повідомили.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2014 року у позові ОСОБА_2- відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2014р. скасувати, позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому посилався на те, що суд безпідставно відмовив йому у задоволені позовних вимог, він не має можливості вселитися у квартиру, відповідачі перешкоджають йому в цьому, а тому просив виселити із жилого приміщення ОСОБА_6, вселити його у спірне приміщення, встановити порядок користування спірним приміщенням, закріпивши за ним право на користування кімнатою 12, 6 кв.м. та місцями загального користування, оскільки він має право на користування спірною квартирою.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2, його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не має можливості користуватися квартирою, оскільки відповідачі чинять перешкоди у доступу для проживання у квартирі.

Представник ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову позивачу про вселення, виселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобовязання не чинити перешкод у користуванні майном, стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що перешкод ОСОБА_2 у проживанні в спірній квартирі АДРЕСА_1, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинять, а тому вимоги позивача про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою не підлягають задоволенню.

Суд також дійшов до висновку про те, що по вказаних вимогах належними відповідачами мають бути усі особи, які мають право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2. Надання позивачу в користування кімнати площею 12,6 кв.м. буде порушувати права відповідачів та призведе до визначення права інших мешканців на користування житловою площею розміру меншого норми житлової площі, визначеного Постановою виконкому Одеської обласної Ради народних депутатів та президії обласної Ради професійних союзів № 52 від 16.01.1985р. „Про порядок надання жилих приміщень.

Також, розглядаючи вимоги позивача про виселення ОСОБА_6В зі спірної квартири, суд дійшов висновку про те, що згідно актів від 23.06.2014р. відповідач ОСОБА_6 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1993 року зі згоди на той час основного квартиронаймача ОСОБА_9, її чоловіка ОСОБА_2, а тому за весь цей час конфліктних питань з цього приводу не виникало, що спростовує твердження позивача про безпідставне вселення ОСОБА_6 до спірної квартири(а.с.51-53).

Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про вселення, виселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобовязання не чинити перешкод у користуванні майном, та як похідних про стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

Колегія суддів повністю не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що до 1980 року позивач з дружиною ОСОБА_9, її донькою ОСОБА_5, та тещею ОСОБА_11, яка померла в 1984 році, проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після того як вказаний будинок попав під знесення їм була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_2. В спірній квартирі ОСОБА_2 був зареєстрований і постійно проживав з 1981 року.

В 1995 році вони з дружиною вступили до садово-огороднього товариства «Кооператор», розташованого в Роздільнянському районі Одеської області і збудували на земельній ділянці невеличкий садовий будинок який, не має статусу житлового будинку, оскільки він не відповідає необхідним для цього санітарно-технічним вимогам і непридатний для постійного проживання.

Приблизно з 1995 року вони з дружиною більшу частину часу проживали в садовому будинку, щоб поліпшити умови для проживання в їх міській квартирі сім'ї доньки його дружини. При цьому, вони періодично приїздили і проживали в спірній квартирі по день смерті ОСОБА_9 та постійно сплачували кошти за комунальні послуги.

ОСОБА_2 є людиною похилого віку, з 2002 року по теперішній час знаходиться на обліку в Пенсійному управлінні Суворовського району м. Одеси.

Після смерті його дружини, йому стало важко мешкати в сільській місцевості в садовому будинку не придатному для постійного проживання, але донька його покійної дружини ОСОБА_5, та члени її сім'ї заборонили йому проживати в квартирі і перешкоджають йому в користуванні нею.

Вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.09.2007р. та стали підставою для задоволення позову ОСОБА_2 про вселення останнього до АДРЕСА_3 (а.с. 8-9).

Зазначена квартира, загальною площею 61,7кв.м., складається з трьох кімнат житловою площею 12,6кв.м., 7,5кв.м., 16,7кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору та лоджії (а.с. 12-13).

21.02.2008р. рішення суду було виконано, ОСОБА_2 вселено до спірної квартири (а.с. 11).

Листом від 21.09.2010р. відділ ДВС повідомило ОСОБА_2 про неможливість повторного вселення, рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою (а.с. 10).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10.11.2011р. у задоволенні позову ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про зобовязання відкриття особового рахунку щодо кімнати 7, 5 кв.м. вищевказаної квартирі - відмовлено (а.с. 18).

Впродовж останніх років між позивачем та його родиною, третіми особами у справі виникають суперечки відносно спільного користування житловою площею, та з приводу оплати комунальних послуг.

Згідно оригіналів актів від 13 жовтня 2009р., 20 вересня 2010р., складеного ЖКС «Північний», позивач ОСОБА_2 не міг потрапити до квартири АДРЕСА_2, оскільки не міг відкрити ключем вхідні двері квартири (а.с. 16,17, 91-92).

За заявою ОСОБА_2 було складено акт від 21 липня 2014р. ЖКС «Північний», в якому зафіксовано, що ОСОБА_2 не міг потрапити до спірної квартири, оскільки сходова площадка квартири загороджена металевими дверми, яка ускладнює доступ до основних дверей квартири (а.с. 84-85).

Матеріалами справи підтверджено, що садовий будинок, який розташований у садово-огородньому товариству «Кооператор», розташованого в Роздільнянському районі Одеської області непридатний для постійного проживання, тільки для проживання в теплий період року, не має водопроводу, опалення, каналізації (а.с.88).

За даними бюро технічної інвентаризації за позивачем ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 89 ).

Згідно довідки про склад сімї від 10 квітня 2014р. на спірній квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_2, з 24 червня 1981р., донька ОСОБА_5 з 21 грудня 1982р., онука ОСОБА_7 з 21 березня 2011р., онука ОСОБА_12 з 19 травня 2004р. Основний квартиронаймач була ОСОБА_9, яка померла 30 вересня 2006р.(а.с.7).

Згідно ст.64, ч.4 ст.156 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Позивач ОСОБА_2 має рівні з відповідачами права щодо володіння та користування спірною квартирою, а тому його право на користування квартирою підлягає судовому захисту шляхом вселення його у спірну квартиру, з усуненням перешкод з боку відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у користуванні квартирою, шляхом зобов'язання відповідачів не чинити позивачу перешкод у цьому, оскільки між сторонами має місце конфлікт, внаслідок якого позивач позбавлений можливості користуватись спірною квартирою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду щодо відмови у вимогах позивача ОСОБА_2 про його вселення та усуненні перешкод у користуванні спірною квартирою необхідно скасувати, ухвалити нове рішення, яким вселити ОСОБА_2 у спірну квартиру та зобов'язати відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні квартирою №9, буд.№50 по вул. Ак. Заболотного в м. Одесі.

Доводи представника ОСОБА_4 який діє в інтерес ОСОБА_5 про те, що відповідачами ніяких перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою не чиниться є необґрунтованими, оскільки факт перешкод у користуванні квартирою підтверджено актами , які складенні ЖКС «Північний» 13 жовтня 2009р., 20 вересня 2010р. та актом від 21 липня 2014р. під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції про те, що позивач не має можливості потрапити для проживання у спірну квартиру.

Крім того, ці обставини підтверджені постановою Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 16 жовтня 2009р. про відмову у порушенні кримінальної справи, яка вказує на те, що між сторонами існують неприязні відносини щодо користування квартирою(а.с.15).

Відповідно до ст. 104 ЖК Української РСР член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сімї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу.

У разі відмови членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору, спір може бути вирішено в судовому порядку.

Отже, законодавство виходить із визнання рівності прав і обов'язків усіх членів сім'ї наймача та передбачає можливість виділу ізольованого жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду при одночасному вирішенні питання про зміну договору найму жилого приміщення.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права щодо порядку користування житловим приміщенням, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Вибираючи спосіб захисту щодо встановлення порядку користування квартирою, з виділенням йому кімнати 12,6 кв.м., позивач безпідставно заявив такі вимоги, оскільки сторони не є власниками жилого приміщення, а порядок користуванням житлом може бути встановлений тільки між його власниками, якими сторони не являються, а тому вказані вимоги про встановлення порядку користування житловим приміщенням - квартирою №9, буд. №50 по вул. Ак. Заболотного в м. Одесі та закріплення за позивачем право користування кімнатою площею 12,6 кв.м. та місцями загального користування не підлягають задоволенню.

Також суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що по вказаних вимогах належними відповідачами мають бути усі особи, які мають право на проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2. Надання позивачу в користування кімнати площею 12,6 кв.м. буде порушувати права відповідачів та призведе до порушення права інших мешканців на користування житловою площею, розміру меншого норми житлової площі, визначеного постановою виконкому Одеської обласної Ради народних депутатів та президії обласної Ради професійних союзів № 52 від 16.01.1985р. „Про порядок надання жилих приміщень.

Доводи апелянта про виселення ОСОБА_6 зі спірної квартири до уваги не приймаються, оскільки сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_5 знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 11 березня 1994р.(а.с.36). ОСОБА_6 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1993 року зі згоди на той час основного квартиронаймача ОСОБА_9 та ОСОБА_2 За весь цей час, починаючи з 1993р., конфліктних питань з цього приводу не виникало. Позивач не звертався з 1993р. з позовом до суду про виселення відповідача зі спірної квартири, що спростовує твердження позивача про безпідставне вселення ОСОБА_6 до спірної квартири (а.с.51-53).

Крім того, вказані обставини спростовуються позовними вимогами позивача, в яких він зазначає, що він з дружиною більшу частину часу проживали в садовому будинку, щоб поліпшити умови для проживання в їх міській квартирі сім'ї доньки його дружини. Тобто, позивач тривалий час з 1993р. погоджувався з тим, що ОСОБА_6 проживає у спірній квартирі, без реєстрації.

Позивач не надав письмових доказів про те, що його згоди та згоди померлої дружини ОСОБА_9 на вселення ОСОБА_6 у спірну квартиру не було, а тому суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що підстав для виселення ОСОБА_6 зі спірної квартири , виходячи з вимог ст.9 ЖК України не має.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача в частині вселення, про зобовязання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні майном підлягають задоволенню, рішення в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, в іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 79,88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_5 ОСОБА_6 в рівних частках необхідно стягнути судовий збір у частині задоволених вимог у розмірі 487,20 грн.(243 грн.60 коп. +243 грн.60 коп.).

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307 п.2 ч.1, 309,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2014 року скасувати в частині вселення, про зобовязання не чинити перешкод у користуванні майном.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про вселення, виселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобовязання не чинити перешкод у користуванні майном, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_4.

Зобовязати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою №9 у буд. №50 по вул. Академіка Заболотного в м.Одесі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 487 ( чотириста вісімдесят сім) грн.20 коп.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_13

ОСОБА_14

ОСОБА_15