Справа № 750/6169/13-ц Провадження №
22-ц/795/31/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції - Жук
М. І. Доповідач - Бечко Є. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка
Є.М.,суддів:Хромець Н.С., Горобець Т.В.,
при секретарі:Рудик І.І.,за
участю:ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,
ОСОБА_7

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Деснянського районного суду
м.Чернігова від 22 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості по сплаті
комунальних послуг та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В липні 2013 року ОСОБА_5 звернулася з
позовом до ОСОБА_7 та, в подальшому
уточнивши свої позовні вимоги, просила
стягнути 6201 грн. 70 коп. за утримання
спільного майна, що відповідає 1/2
частині відповідача у сплачених
позивачем комунальних послугах за
квартиру АДРЕСА_1 за період з 01.07.2010 року
по 01.09.2013 року, а також 3825 грн. 68 коп., за
утримання спільного майна в розмірі що
відповідає 1/4 частині відповідача у
сплачених позивачем комунальних
послугах за квартиру АДРЕСА_3 за період
з 01.07.2010 року по 01.09.2013 року та стягнути
моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Оскаржуваним рішенням Деснянського
районного суду м.Чернігова від 22 жовтня
2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням
ОСОБА_5 звернулася до суду з
апеляційною скаргою в якій просила
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення по суті справи та вирішити
питання про розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що оскаржуване рішення суду є
необґрунтованим та незаконним
внаслідок неправильно встановлених
обставин, які мають значення для
справи, необґрунтованої відмови у
прийнятті доказів, неправильного
визначення правовідносин відповідно
до встановлених судом обставин.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом
безпідставно було відмовлено їй у
задоволенні клопотання про приєднання
письмових доказів по справі, в той час,
як докази надані відповідачем були
долучені до справи вже після початку
розгляду справи по суті.

Також, апелянт вказує, що судом не взято
до уваги рішення Деснянського
районного суду м.Чернігова від 12.12.201
року, згідно якого спірна квартира
АДРЕСА_1 визнана спільною власністю
подружжя, а тому відповідач мав нести
також витрати по утриманню даної
квартири з моменту її придбання.

Апелянт наполягає, що відповідач
ОСОБА_7 самостійно виселився з їх
квартири та не намагався потрапити до
даної квартири і ні разу не звернувся
особисто до неї з таким питанням, як не
звертався і з питанням домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є спільною частковою
власністю.

ОСОБА_5 вважає, що суддя зневажливо
поставився до обґрунтування нею
моральної шкоди станом її здоров'я,
відмовивши у долученні до справи
медичних довідок на підтвердження
моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції -
скасуванню в частині, на підставі
приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки між сторонами не досягнуто
згоди про порядок володіння та
користування майном (квартирами), що є
спільною частковою власністю сторін,
позивач незаконно чинить відповідачу
перешкоди у користуванні квартирами і
відповідач ними фактично не
користується з листопада 2009 року (не є
споживачем наданих третіми особами
житлово-комунальних послуг),
відповідач не отримав відповідної
матеріальної компенсації від
фактичних володільців і користувачів
вказаних позивачем помешкань за період
з 01.07.2010 року по 01.09.2013 року, а тому у
позивача відсутні правові підстави для
стягнення з відповідача грошових
коштів, сплачених згідно особистого
волевиявлення позивача за надані
комунальні та телекомунікаційні
послуги за вказаний період.

Як вбачається з матеріалів справи, з 03
серпня 1985 року по 17 листопада 2009 року
сторони перебували у шлюбі (а.с.9-10). Під
час шлюбу ними було придбано квартиру
АДРЕСА_1, яка належить позивачу та
відповідача в рівних частинах по 1/2
кожному (а.с.15) та квартиру АДРЕСА_3, яка
належить ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 в рівних частинах по 1/4 (а.с.99).

Між сторонами порядок користування
спірними квартирами не встановлено.

Водночас, в суді першої інстанції
встановлено, а з даним висновком
погоджується колегія суддів
апеляційного суду, що ОСОБА_5 чинила
перешкоди в користуванні вказаними
квартирами ОСОБА_7 і відповідач
звертався з цього приводу до міліції та
до суду з позовом про усунення перешкод
у користуванні квартирами.

Рішенням Деснянського райсуду м.
Чернігова від 22.10.2013 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні жилими
приміщеннями, витребування майна, яке
набрало чинності, встановлено факт
створення позивачу перешкод з боку
відповідача у користуванні житловими
приміщеннями, співвласником яких він є
та зобов'язано ОСОБА_5 усунути
перешкоди ОСОБА_7 у користуванні
квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3, шляхом
надання ключів від вхідних дверей.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Вимоги позивача про відшкодування
витрат з оплати газу, електроенергії,
телефону, воду і водовідведення суд
вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_7
в спірний квартирі не проживав та цими
послугами не користувався.

Проте, відповідно до норм Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» плату за утримання квартири,
прибудинкової території повинен
сплачувати саме власник, а тому ОСОБА_7
повинен був сплачувати ці витрати,
оскільки є власником 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 та ? частини квартири
АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах
на управління, утримання та
збереження спільного майна, у сплаті
податків, зборів (обов'язкових
платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями,
пов'язаними із спільним майном.

Обов'язок власника квартири у
багатоквартирному будинку нести
витрати по його утриманню, утриманню
прибудинкової території, сплачувати
комунальні послуги передбачений також
Житловим Кодексом України та Правилами
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 08 жовтня 1992 року
№572.

Таким чином, витрати сплачені ОСОБА_5 по
утриманню будинку та прибудинкової
території по квартирі АДРЕСА_3 - 953 грн. 86
коп. та по квартирі АДРЕСА_1 - 1394 грн. 12
коп., а всього 2347 грн. 98 коп., що не
спростовані відповідачем, підлягають
відшкодуванню шляхом стягнення з
відповідача, з задоволенням позову у
цій частині вимог.

Однак, вимоги позивача про стягнення з
відповідача частини оплачених нею
комунальних послуг - за опалення, за
спожитий газ, за водопостачання,
телефон та захист оселі - не пов'язані з
утриманням спільного майна, як
помилково вважає позивач.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»
комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а
також вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством;
споживач - фізична чи юридична особа,
яка отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу;

Матеріалами справи, поясненнями
сторін встановлено, що у з вересня 2009
року та до цього часу відповідач не
користувався комунальними послугами у
спірних квартирах, що позивачем
відповідачу створювались перешкоди у
користуванні власністю, що між
сторонами не досягнуто згоди щодо
користування квартирами.

За вказаних обставин у задоволенні
цієї частини вимог судом першої
інстанції відмовлено правомірно.

Вимоги позивача в апеляційній скарзі
про стягнення з позивача на його
користь моральної шкоди в розмірі 10000
грн., також не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Фактів заподіяння позивачу моральної
шкоди позивачем судовим розглядом не
встановлено.

Також не підлягає задоволенню вимога
про стягнення 800 грн. у відшкодування
витрат на правову допомогу, оскільки з
наданої позивачем копії квитанції
(а.с.154) неможливо встановити з якого
саме позову сплачувалась вказана
сума та, крім того, отримувачем даних
коштів є ЗАТ «ПР і К», а статтею 56 ЦПК
України встановлено, що правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Особа, зазначена в частині першій цієї
статті, має право: знайомитися з
матеріалами справи, робити з них
витяги, знімати копії долучених до
справи документів, бути присутнім у
судовому засіданні. Особа, яка має
право на надання правової допомоги,
допускається ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь у справі.

Крім того, витратами на правову
допомогу, які відшкодовуються, згідно
ст. 84 ЦПК України є витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції щодо
решти вимог.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду першої інстанції -
скасуванню в частині в частині відмови
у стягненні витрат на утримання
квартир, з ухваленням у цій частині
нового рішення про стягнення з ОСОБА_7
на користь ОСОБА_5 2347 грн. 98 коп. у
відшкодування витрат на утримання
квартир.

За правилом ч.1 ст. 88 ЦПК стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

В зв'язку з цим на користь позивача
підлягає стягненню з ОСОБА_7
пропорційно до задоволених вимог
судовий збір в сумі 52 грн. 76 коп.,
сплачений при зверненні до суду першої
інстанції та 26 грн. 38 коп. - до
апеляційної інстанції.

Оскільки при зверненні до суду першої
інстанції позивачем ОСОБА_5 не було
сплачено судовий збір за подання
позову в частині стягнення моральної
шкоди, тому судовий збір підлягає
стягненню в суді апеляційної інстанції
в сумі 114 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 22 жовтня 2013 року в
частині відмови у стягненні витрат на
утримання квартир скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 2347
(дві тисячі триста сорок сім) грн. 98 коп.
у відшкодування витрат на утримання
квартир та 52 (п'ятдесят дві) грн. 76 коп. у
відшкодування судових витрат, а разом
2400 (дві тисячі чотириста ) грн. 74коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 26
(двадцять шість) грн. 38 коп. у
відшкодування судових витрат за
подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір на
користь держави в сумі 114 (сто
чотирнадцять) грн. 70 коп. у
відшкодування судових витрат за
подання позовної заяви про стягнення
моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: