Єдиний унікальний номер 250/792/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/5186/2014
Головуючий у 1 інстанції Ус О.В.
Доповідач Біляєва О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Папоян В.В., Смєлік
С.Г.,

при секретарі Саєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства „Платинум Банк" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором за апеляційною
скаргою позивача на рішення
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області від 16 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2013 року публічне
акціонерне товариство „Платинум Банк"
пред'явило у суд даний позов,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 серпня
2006 року закрите акціонерне товариство
"Агробанк", правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство "ХОУМ
КРЕДИТ БАНК", та ОСОБА_1 уклали
кредитний договір № 36.840.06.11.

У забезпечення належного
виконання позичальником зобов'язань
закрите акціонерне товариство
"Агробанк", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали
договір поруки.

28 березня 2011 року публічне
акціонерне товариство "ХОУМ КРЕДИТ
БАНК" та публічне акціонерне
товариство „Платинум Банк" уклали
договір відступлення права вимоги за
кредитними договорами та договорами
поруки, у тому числі за договорами,
укладеними з відповідачами.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1
зобов'язань з повернення кредиту та
сплати процентів за користування
кредитом станом на 25 лютого 2013 року
утворилась заборгованість у сумі 361675
грн. 60 коп., яка складається із
заборгованості за кредитом 11496 доларів
США, що еквівалентно 91891 грн. 60 коп.;
заборгованості за відсотками 6584
доларів США, що еквівалентно 52629 грн. 75
коп.; пені за несвоєчасне погашення
кредиту та відсотків за період з 19
березня 2012 року по 25 лютого 2013 року - 217154
грн. 25 коп.

Позивач просив стягнути з
відповідачів солідарно заборгованість
у сумі 361675 грн. 60 коп., понесені судові
витрати 3441 грн.

Рішенням Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 16 квітня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням, публічне
акціонерне товариство „Платинум Банк"
звернулося до Апеляційного суду
Донецької області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт
зазначає, що висновок суду про
недоведеність правонаступництва
спростовується статутом публічного
акціонерного товариства "Банк Восток",
а висновок про недоведеність факту
переходу права вимоги не відповідає
чинному законодавству. Відповідачами
не надано жодного доказу виконання
зобов'язання за кредитним договором ні
первісному кредитору, ні новому
кредитору.

У судове засідання сторони не
з'явились, повідомлені телефонограмами
№№ 1086, 1087, 1088, зареєстровані в Журналі
телефонограм апеляційного суду № 1 від
24 червня 2014 року.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не набув права вимоги як новий
кредитор.

Однак повністю погодитись з цим
висновком не можна з наступних підстав.

У силу частини 1 статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється
частково або в повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином
(ст. 599 ЦК).

Судом установлено, що закрите
акціонерне товариство "Агробанк",
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "ХОУМ КРЕДИТ
БАНК", та ОСОБА_1 уклали кредитний
договір № 36.840.06.11 про надання кредиту у
сумі 20000 доларів США строком з 01 серпня
2006 року по 31 липня 2011 року зі сплатою 17%
річних (ас. 5-6).

У забезпечення виконання ОСОБА_1
зобов'язань за кредитним договором між
сторонами у справі 01 серпня 2006 року
укладено договір поруки № 36.840.06.11.1 (ас.
7).

28 березня 2011 року публічне
акціонерне товариство "ХОУМ КРЕДИТ
БАНК" та публічне акціонерне
товариство „Платинум Банк" уклали
договір відступлення права вимоги №
20110328-Г за кредитними договорами та
договорами поруки, у тому числі за
договорами, укладеними з відповідачами
(ас. 8-10, 202-204).

Унаслідок невиконання
позичальником належним чином
зобов'язань за договором станом на 25
лютого 2013 року утворилась
заборгованість у сумі 361675 грн. 60 коп.,
яка складається із заборгованості за
кредитом 11496 доларів США, що
еквівалентно 91891 грн. 60 коп.;
заборгованості за відсотками 6584
доларів США, що еквівалентно 52629 грн. 75
коп.; а також пені за несвоєчасне
погашення кредиту та відсотків за
період з 19 березня 2012 року по 25 лютого
2013 року - 217154 грн. 25 коп. (ас. 85-86).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відмовляючи у позові з тих підстав, що
позивачем не надано належних доказів,
що правонаступником закритого
акціонерного товариства "Агробанк" є
закрите акціонерне товариство "ХОУМ
КРЕДИТ БАНК", суд першої інстанції
безпідставно не визнав належним та
допустимим доказом Статут публічного
акціонерного товариства "Банк Восток",
який містить положення про
правонаступництво щодо прав та
обов'язків закритого акціонерного
товариства "Агробанк" (п. 1.2 ст. 1) (ас.
130-131, 189-201).

Твердження суду першої інстанції про
відсутність доказів правового зв'язку
між первісним кредитором - закритим
акціонерним товариством "Агробанк" та
позивачем не відповідають вимогам
чинного законодавства України.

Відступлення права вимоги та
правонаступництво є різними правовими
категоріями та регулюються різними
нормами чинного законодавства, що
випливає з положень ч. 1 ст. 512 ЦК
України, яка визначає відступлення
права вимоги та правонаступництво як
окремі підстави заміни кредитора у
зобов'язанні.

При правонаступництві до
правонаступника переходить весь обсяг
майна, прав та обов'язків (універсальне
правонаступництво). В свою чергу
відступлення права вимоги, виходячи з
п.1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, полягає у
заміні кредитора в конкретному
зобов'язанні внаслідок передання ним
певних своїх прав іншій особі за
правочином (договором) (сингулярне
правонаступництво).

Установивши, що позивач не повідомив
відповідачів про відступлення права
вимоги, суд як на одну з підстав
відмови у позові послався на частину
другу ст. 517 ЦК України, якою
передбачено, що боржник має право не
виконувати свого обов'язку новому
кредиторові до надання боржникові
доказів переходу до нового кредитора
прав у зобов'язанні, оскільки

Проте поза увагою суду залишились
положення частини другої ст. 516 ЦК
України, згідно з якими якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Однак в матеріалах справи відсутні
докази щодо виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові.

З урахуванням наведеного апеляційний
суд визнає, що позивач набув право
вимоги як новий кредитор.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів
справи, при укладенні кредитного
договору сторони встановили як строк
дії договору - 5 років, кінцевий строк
повернення кредиту - по 31 липня 2011 року,
так і строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів -
щомісяця по 16 число включно кожного
календарного місяця для основної
заборгованості і для процентів за
користування кредитом.

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу
(частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також у
частині першій статті 611, частині
другій - четвертій статті 612 ЦК України,
які передбачають відповідальність
боржника.

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору - 5
років, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів.

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням
строку дії договору сторони встановили
й строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно із
частиною третьою статті 254 ЦК України
спливає у відповідне число останнього
місяця строку. Перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство
передбачає два види позовної давності:
загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258
ЦК України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частина п'ята
статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, скільки з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення в зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається,
судом установлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) у розмірі та в строки,
визначені договором, і щомісяця
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також сплатити пеню за
порушення строків повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору
передбачені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за
умовами договору погашення кредиту та
процентів повинно здійснюватись
позичальником частинами по 16 число
кожного місяця, то початок перебігу
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Згідно з п. 1.4 договору
відступлення права вимоги від 28
березня 2011 року, перехід від Первісного
кредитора прав вимоги до Нового
кредитора відбувається в момент
підписання Акта приймання-передачі,
відповідно до п. 2.1 Договору, після чого
до Нового кредитора переходять всі
права Первісного кредитора за
договорами в обсязі та на умовах, що
існували на момент переходу цих прав.

Акт приймання-передачі
підписаний 28 березня 2011 року.

Як установлено судом, ОСОБА_1 30
листопада 2009 року перестав виконувати
щомісячні зобов'язання з погашення
кредиту та процентів за користування
кредитом, у зв'язку із чим з 01 грудня 2009
року у нього утворилась заборгованість
за кредитним договором. У свою чергу
позивач звернувся до суду з позовом до
нього 1 березня 2013 року. Питання про
поновлення пропущеного строку позивач
не порушував.

За правилом ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення пені).

У зв'язку з наведеним суд
приходить до висновку про початок
перебігу позовної давності з 01 грудня
2009 року та наявність підстав для
застосування позовної давності за
заявою відповідача до вимог публічного
акціонерного товариства "Платинум
Банк" про стягнення заборгованих на час
звернення до суду платежів (тіла
кредиту, процентів, пені).

Щодо вимог про стягнення
заборгованості з поручителя, то з
огляду на положення ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 598
ЦК України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. Зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, установлених
договором або законом.

У договорі поруки строк його дії
не визначений. Згідно з п. 3.2,
поручительство припиняється з
припиненням всіх зобов'язань
позичальника за кредитним договором.

Ураховуючи, що строк кредитного
договору встановлений по 31 липня 2011
року, порука ОСОБА_2 припинилася,
оскільки Банк не пред'явив позов до
поручителя протягом шести місяців з
дня настання строку виконання
основного зобов'язання.

Відтак, встановивши, що до
публічного акціонерного товариства
„Платинум Банк" перейшли усі права та
обов'язки первісного кредитора,
зокрема і право вимоги за спірним
кредитним договором № 36.840.06.11 від 01
серпня 2006 року, позов пред'явлено у
березні 2013 року, колегія суддів
відмовляє у позові до ОСОБА_1 з підстав
пропуску позовної давності, до ОСОБА_2 -
у зв'язку з припиненням поруки.

Керуючись ст. 307 ч.1 п. 2, ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства „Платинум
Банк" задовольнити частково.

Рішення Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від 16 квітня 2014
року скасувати.

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства „Платинум
Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного
суду безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді