Справа № 2/489/1584/2014р.
01 липня 2014р. Ленінський районний суд м.
Миколаєва, у складі: головуючого - судді
Рум'янцевої Н.О., при секретарі - Ляшик
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,
У травні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості,
мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідно до укладеного договору №
NKI0RX05470026 від 01.11.2006р. ОСОБА_1 отримав у
банку кредит у розмірі 1702,75 грн. строком
по 01.11.2007р. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 21.10.2008р. був задоволений
позов ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що
підписана ним заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає Договір,
відповідно до умов якого погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов.

Відповідач своєчасно взяті на себе
зобов'язання не виконує. В результаті
утворилась заборгованість, яка станом
на 24.03.2014р. складає 31044,89 грн.

Враховуючи наявність рішення суду, а
також нараховані штрафи,
заборгованість за кредитним договором
становить 27990,11 грн.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив стягнути з відповідача
вказану суму боргу.

Від представника позивача надійшло
клопотання про розгляд справи за її
відсутністю, а також про те, що позовні
вимоги підтримує в повному обсязі, щодо
винесення заочного рішення не
заперечує.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, повідомлявся належним чином,
причини неявки не повідомив.

Відповідно до ували суду ведеться
заочний розгляд справи.

Дослідивши зібрані по справі докази,
суд доходить до наступного.

ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали
договір № NKI0RX05470026 від 01.11.2006р.,
відповідно до якого останній отримав у
банку кредит у розмірі 1702,75 грн. строком
по 01.11.2007р. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що
підписана ним заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає Договір,
відповідно до умов якого погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов.

Згідно ст.ст. 525-526 ЦК України, не
допускається однобічна відмова від
зобов'язання або зміна умов договору,
зобов'язання повинне виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору і норм законодавства.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України
встановлено, що до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71 цього
Кодексу, яким врегульовано відносини
позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного
Кодексу якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 цього Кодексу. Відповідно до
положень ст. 536 цього Кодексу за
користування чужими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти у
розмірі, встановленому договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Пунктом 5 договору передбачена
відповідальність сторін за порушення
умов договору.

Позивач свої зобов'язання за договором
№ NKI0RX05470026 від 01.11.2006р. виконав, надавши
відповідачу кредит у розмірі 1702,75 грн.

Відповідач своєчасно взяті на себе
зобов'язання не виконує.

В результаті утворилась
заборгованість, яка станом на 24.03.2014р.
складає 31044,89 грн., що складається з
заборгованості за кредитом - 1702,01 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 7440,53 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 299,64 грн., пені -
21602,71 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 21.10.2008р. задоволений
позов ЗАТ КБ «Приватбанк»
(правонаступник - ПАТ КБ «Приватбанк»)
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, а саме ухвалено:
стягнути з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитом у розмірі - 1702,80 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом у розмірі - 2181,28
грн., заборгованість по комісії - 299,64
грн. та пеню за несвоєчасне виконання
обов'язків - 680,11 грн., а всього - 4863,83 грн.

Враховуючи наявність цього рішення
суду від 21.10.2008р., від загальної суми
заборгованості за кредитним договором
необхідно відняти заборгованість за
рішенням суду, різниця складає 26181,06
грн..

На підставі п. 5.3 Умов та правил надання
банківських послуг, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
також штраф (фіксована частина) - 500,00
грн., штраф (процентна складова) - 1309,05
грн.

З огляду на вказане, за відповідачем
виникла заборгованість за кредитним
договором на загальну суму 27990,11 грн..

Разом з тим, частиною 3 статті 551 ЦК
України встановлено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Конституційний Суд України у рішенні
від 11 липня 2013р. по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22.11.1996р. дійшов
висновку, що умови договору споживчого
кредиту, його укладання та виконання
повинні підпорядковуватися таким
засадам, згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності, як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права.

Вимога позивача про стягнення пені в
розмірі, який більше ніж в дванадцять
разів перевищує заборгованість ОСОБА_1,
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Генеральної Асамблеї ООН
«Керівні принципи для захисту
інтересів споживачів» від 09.04.1985р. №
39/248, в якій наголошено, що споживачі
нерідко перебувають у нерівному
становищі з точки зору економічних
умов, рівня освіти та купівельної
спроможності, а тому принципи захисту
інтересів споживачів мають, зокрема, за
мету сприяти країнам у боротьбі зі
шкідливою діловою практикою усіх
підприємств на національному та
міжнародному рівнях, яка негативно
позначається на споживачах.
Конституційний Суд України визначив,
що захист від цих зловживань базується
на положеннях законодавства, зокрема ч.
3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи вимоги норм цивільного,
конституційного та міжнародного
законодавства, суд вважає можливим
зменшити розмір пені до 1702,01 грн.

Крім того, рішенням суду від 21.10.2008р. вже
з відповідача на користь позивача
стягнуто пеню в розмірі 680,11 грн., а тому
різниця становить 1021,90 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача
штрафу, то вказані вимоги підлягають
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України, виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст.
611 ЦК України).

Зі змісту ч. 2 та ч. 3 ст. 549 ЦК України
вбачається, що штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, а пенею - неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання .

Виходячи з вказаного, штраф є
відповідальністю, яка залежить лише
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання й у часі
визначається з настанням однієї з
подій як невиконання або неналежне
виконання зобов'язання.

Пенею ж є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
певну суму, яка залежить не тільки від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Тобто, пеня та штраф є різними видами
неустойки як засобу юридичної
відповідальності, а не окремими видами
штрафних санкцій.

Штраф має разовий характер, тобто
вичерпується з настанням самого факту
порушення зобов'язання.

Отже, за змістом Умов пеня
нараховується за кожний день
прострочення виконання зобов'язання, а
нарахування штрафу пов'язано з певною
подією - прострочення виконання на
строк понад 30 днів та має разовий
характер.

Відповідно до п. 5.3 Умов, які діяли на
час укладення кредитного договору,
складовими штрафу є фіксована сума - 500
грн. та розрахункова - 5% від суми
заборгованості.

За змістом цієї норми нарахування
процентної (розрахункової) частини
штрафу пов'язано не з певною подією
кредитних правовідносин (прострочення
понад певний строк), а з фактом
звернення з позовом, що не відповідає
сутності штрафу як способу
забезпечення виконання зобов'язання.

До того ж цю складову штрафу позивач
розраховує не тільки з суми
заборгованості за тілом кредиту та
процентами, а й суми нарахованої пені.
Штраф, який нарахований на пеню,
суперечить принципу недопустимості
подвійної відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що
обґрунтованим є лише штраф в розмірі
фіксованої частини - 500,00 грн.

У зв'язку з наведеним відповідному
корегуванню підлягає і загальний
розмір боргу, належний до стягнення з
відповідача.

Таким чином, стягненню підлягає
заборгованість у розмірі 10964,08 грн., що
складається з заборгованості за
кредитом - 1702,01 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом -
7440,53 грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом - 299,64 грн., пені -
1021,90 грн., штрафу - 500,00 грн.

Таким чином, вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
стягується судовий збір у розмірі 243
грн. 60 коп..

Керуючись ст.ст. 10, 14, 30, 60, 62, 212-215, 226 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість по договору № NKI0RX05470026
від 01.11.2006р. у розмірі: заборгованості
за кредитом - 1702,01 грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом -
7440,53 грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом - 299,64 грн., пені -
1021,90 грн., штрафу - 500,00 грн., а всього - 10964
грн. 08 коп. (десять тисяч дев'ятсот
шістдесят чотири грн. вісім коп.).

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» судовий
збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (двісті
сорок три грн. шістдесят коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до апеляційного суду Миколаївської
області в порядку ст. 294 ЦПК України.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: