УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю агропромислова
компанія «Розкішна», Відділу
Держземагенства у Голованівському
районі Кіровоградської області про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та визнання
недійсним рішення Голованівського
відділення Кіровоградської філії ДП
«ЦДЗК» про державну реєстрацію
договору оренди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Голованіського районного суду
Кіровоградської області від 19 лютого
2014 року та рішення апеляційного
суду Кіровоградської області від
17 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
агропромислова компанія «Розкішна»
(далі - ТОВ АК «Розкішна»), Відділу
Держземагенства у Голованівському
районі Кіровоградської області, в
якому просив:

- визнати недійсним договір оренди
землі від 03 січня 2007 року б/н, укладений
між ним та ТОВ АК «Розкішна»,
зареєстрований у Голованівському
районному відділі Кіровоградської
регіональної філії Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру», про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 30 квітня 2007 року за № 412;

- визнати недійсним рішення
Голованівського районного відділу
Кіровоградської регіональної філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» про
державну реєстрацію вищевказаного
договору оренди землі.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що на підставі
державного акта на право приватної
власності на землю є власником
земельної ділянки площею 4,07 га із
цільовим призначенням для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована на
території Розкішненської сільської
ради.

Вказав, що ТОВ АК «Розкішна» за його
усною згодою, без укладення
відповідного договору, користувалося
належною йому на праві власності
земельною ділянкою.

Восени 2013 року він повідомив
товариство про намір самостійно
обробляти спірну земельну ділянку,
проте останнє відмовилося повернути
її, пославшись на наявність договору
оренди від 03 січня 2007 року.

Позивач зазначив, що договір оренди
землі з ТОВ АК «Розкішна» не укладав, у
зв'язку з чим просив задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Голованівського районного
суду Кіровоградської області від 19
лютого 2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 відмовлено у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 17 квітня
2014 року апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено частково,
рішення Голованівського районного
суду Кіровоградської області від 19
лютого 2014 року в частині визнання
недійсним договору оренди землі
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог у зв'язку з їх
недоведеністю.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції в повному
обсязі, а рішення місцевого суду в
частині пропуску строку позовної
давності, визнавши його не пропущеним.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, виходив із того, що
оспорюваний договір оренди від
03 січня 2007 року, за умов якого позивач
надав ТОВ АК «Розкішна» в строкове
платне користування строком на 10 років
належну йому на праві власності
земельну ділянку, вчинений за
відсутності волевиявлення позивача як
орендодавця на його укладення
(відсутність підпису в графі
«Орендодавець» в примірнику спірного
договору позивача), проте дійшов
висновку, що позивачем пропущено строк
позовної давності, оскільки останній з
2007 року знав про існування
оспорюваного договору оренди, але з
позовом до суду звернувся тільки в
грудні 2013 року.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого суду в частині
визнання недійсним договору оренди
землі та ухвалюючи в цій частині нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, а в іншій частині
залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, дослідивши докази у
справі й давши їм належну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, та дійшов
обґрунтованого висновку, що
відсутність підпису позивача як
орендодавця в наявному у нього
примірнику договору не є достатньою
обставиною для висновку про
відсутність його волевиявлення на
укладення договору оренди, оскільки
останній знав про існування орендних
правовідносин і на протязі 2007-2013 років
отримував оренду плату; при цьому
апеляційний суд зазначив, що обидва
примірники договорів оренди містять
реєстраційні написи про їх державну
реєстрацію в Голованівському
районному відділ Кіровоградської
регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру», про
що в Книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі внесено відповідний запис.

Суд касаційної інстанції перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами
попередніх інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 17 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук Т.О. Писана