АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3280/14 Справа № 204/1979/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року Колегія суддів апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Красвітної Т.П., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 6 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Кредитної спілки "Добробуд" про визнання договору поруки припиненим,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Кредитної спілки Добробуд із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на невиконання відповідачами своїх зобовязань.

Рішенням Красногвардійського райсуду м. Дніпропетровська від 6.02.2014р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2, а зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено, визнано припиненим укладений між ним та Кредитною спілкою Добробуд договір поруки № 118.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції посилався на його недоведеність у звязку з відсутністю оригінала договору про відступлення права вимоги.

Проте ОСОБА_5 до апеляційної скарги надано оригінал вказаного договору, а тому висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається наступне.

20.07.2007р. між Кредитною спілкою Добробуд та членом цієї ж кредитної спілки ОСОБА_3 укладено кредитний договір №КСД-01709, за умовами якого останньою отримано грошові кошти у сумі 13000 грн. на строк по 20.07.2009р. зі сплатою 24% річних за їх користування (а.с.4,8). Між Кредитною спілкою Добробуд, членами цієї ж кредитної спілки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки №118 (без дати), за умовами якого останній поручився відповідати за виконання кредитних зобовязань ОСОБА_3 (а.с.39).

15.01.2013р., фактично через три з половиною роки після закінчення дії кредитного договору, між Кредитною спілкою Добробуд та членом цієї ж спілки ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги, за яким спілка відступила останньому право вимоги за укладеним з ОСОБА_3 з вартістю права вимоги на дату укладення договору на суму 57536грн. У п.2.2. договору передбачено, що ОСОБА_5 погашає борг позичальника з депозитного рахунку у розмірі 67536грн. (а.с.86).

На підтвердження наявності права вимоги ОСОБА_2 також надав копію укладеного ним 13.09.2007р. Договору №КСД-000011 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок на строк 24 місяці (а.с.12). За вказаним договором вкладник вносить на депозитний рахунок внесок члена КС на строк 24 місяці у сумі 5000грн. нарахуванням 25% річних та з поверненням його до 13.09.2009р., яка є і строком дії цього договору (а.с.12).

Зазначені положення договору свідчать, що на час укладення 15.01.2013р. договору про відступлення права вимоги між Кредитною спілкою Добробуд та ОСОБА_2 строк дії укладеного ними ж договору про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок фактично закінчився. Крім того, матеріали справи не містять ні відомостей про фактичне внесення ОСОБА_2 вкладу, ні про загальний розмір вкладу ОСОБА_2 з відсотками, ні доказів про фактичне погашення ОСОБА_2 саме вказаним вкладом заборгованості у сумі 67 536грн. при тому, що за наведеним у договорі розрахунком депозитного договору цей вклад міг складати лише 7 500грн. Більш того, сам ОСОБА_2 зазначав, що ще в 2009 році діяльність Кредитної спілки Добробуд фактично була припинена у звязку з тим, що керівництво останньої вкрало усі грошові депозитних вкладників, у тому числі, і його (а.с.90).

Крім того, предявлення позову ОСОБА_2 обґрунтовано вимогами ст.1054 ЦК України, за якими правом вимоги щодо повернення кредиту та відсотків наділені банки та інші фінансові установи.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" операції, визначені пунктами 1-3 частини першої цієї статті (у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик), належать до виключно банківських операцій, здійснювати які дозволяється тільки юридичним особам, які мають банківську ліцензію.

Правовідносини з приводу фінансування під відступлення права грошової вимоги до боржника, з яких виходив ОСОБА_2, свідчать про наявність правовідносин з факторингу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1077ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта), а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). При цьому за ч.3 ст.1079 ЦК України фактором може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

З врахуванням вказаних вимог закону, кредитна спілка, як кредитодавець не мала права відступати правові вимоги за кредитним договором ОСОБА_2, як фізичній особі.

Враховуючи встановлені обставини та наведені вимоги, саме з вказаних підстав не підлягав задоволенню позов в частині стягнення на користь ОСОБА_2 грошових сум.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України слід змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 та частково задовольнити його апеляційну скаргу.

За укладеним між Кредитною спілкою Добробуд, членами цієї ж кредитної спілки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договором поруки №118 (без дати) останній поручався відповідати за виконання кредитних зобовязань ОСОБА_3 У п.4.1. договору зазначено, що діє він до моменту припинення поруки з підстав, передбачених ст.559 ЦК України (а.с.39).

Відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

ОСОБА_3 мала погашати кредит згідно графіка щомісячними платежами з кінцевим строком повернення 20.07.2009р., проте таке погашення ОСОБА_3 не здійснювалось (а.с.9). Протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання вимог до поручителя ОСОБА_4 Кредитною спілкою Добробуд не предявлялось. За таких обставин, з врахуванням вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука ОСОБА_4 фактично була припинена і на час укладення з ОСОБА_2 15.01.2013р. договору про відступлення права вимоги вже не діяла.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі встановлених судом обставин не спростовують, а тому скасуванню рішення суду першої інстанції у цій частині не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 6 лютого 2014 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_2.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :