У х в а л а

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 25 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
заповіту недійсним.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є
єдиним спадкоємцем свого батька -
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, й після
смерті якого відкрилася спадщина на
квартиру АДРЕСА_1. Звернувшись у
визначений законом строк до
нотаріальної контори з відповідною
заявою про прийняття спадщини, він
дізнався про наявність заповіту ОСОБА_5
на користь відповідача ОСОБА_4

Посилаючись на те, що вважає такий
заповіт недійсним, оскільки його було
посвідчено з порушенням вимог чинного
законодавства та заповіт не відповідав
волі заповідача, ОСОБА_3 просив позов
задовольнити.

Рішенням Яворівського районного суду
Львівської області від 9 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
заповіт ОСОБА_5 від 10 березня 2010 року,
яким він заповів ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_1, недійсним.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 25 лютого

2014 року рішення Яворівського районного
суду Львівської області від 9 жовтня 2013
року скасовано, в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення апеляційного суду Львівської
області від 25 лютого 2014 року скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, і залишити в силі рішення
Яворівського районного суду
Львівської області від 9 жовтня 2013 року,
що було помилково скасовано.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
виходив із відсутності волевиявлення
заповідача ОСОБА_5 та невідповідності
оскаржуваного заповіту його волі.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що оскаржуваний
заповіт складено відповідно до вимог
ст. ст. 207, 1247 ЦК України, підстави для
визнання його недійсним відсутні.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_3
народився ІНФОРМАЦІЯ_2, його батьками є:
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які розлучилися 26
грудня 1977 року.

10 жовтня 1981 року ОСОБА_5 одружився зі
ОСОБА_2

Згідно зі свідоцтвом про право
власності від 3 травня 1993 року квартира
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який за
життя, а саме - 10 березня 2010 року, склав
заповіт на користь ОСОБА_4, яким
заповідав відповідачу вищевказану
квартиру.

Заповіт ОСОБА_5 від 10 березня 2010 року
через його фізичні вади підписано
ОСОБА_7 у присутності двох свідків:
ОСОБА_8 та

ОСОБА_9

Заповіт посвідчено приватним
нотаріусом Яворівського районного
нотаріального округу ОСОБА_10 і
зареєстровано в реєстрі за № 100.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч.
1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що
загальними вимогами до форми заповіту
є: складання заповіту у письмовій формі
із зазначенням місця та часу його
складання, заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем та посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у ст.
ст. 1251-1252 ЦК України.

Якщо особа не може особисто підписати
заповіт, то відповідно до ч. 4 ст. 207
цього Кодексу за її дорученням текст
правочину у її присутності підписує
інша особа.

Відповідно до п. 33 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 25 серпня 1994 року №
22/5 (далі - Інструкція) заповіт має бути
складений у письмовій формі із
зазначенням місця і часу складення
заповіту, дати та місця народження
заповідача й підписаний особисто
заповідачем.

Якщо заповідач внаслідок фізичної
вади, хвороби або з будь-яких інших
причин не може власноручно підписати
заповіт, за довіреністю заповідача він
може бути підписаний іншим
громадянином за правилами, викладеними
в п. 13 цієї Інструкції.

Таким чином, фізична особа може
доручити іншій особі у її присутності
підписати текст правочину, якщо вона не
може підписати його власноручно лише у
зв'язку з хворобою або фізичною вадою.

Відповідно до ч. 1
ст.http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2012_07_05/p
ravo1/T041618.html?pravo=1" l "1766" o "Цивільний
процесуальний кодекс України;
нормативно-правовий акт № 1618-IV від
18.03.2004" t "_blank 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи

юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3
зазначав про те, що його батько не мав
ніяких фізичних вад і міг самостійно
підписувати будь-які документи, крім
того, за життя мав намір залишити
спірну квартиру саме йому.

На підтвердження таких своїх доводів
ОСОБА_3 надав суду медичну картку та
медичний висновок від 6 квітня 2011 року,
відповідно до яких у ОСОБА_5 були
відсутні вади, пов'язані з відсутністю
кінцівок, вади зору, слуху чи порушення
мови.

Також позивачем було надано суду
повідомлення Яворівської центральної
районної лікарні Львівської області
від 6 листопада 2012 року

№ 1096 та Новояворівської лікарні
Яворівського району Львівської
області від 13 листопада 2012 року № 995, з
яких убачається, що ОСОБА_5 у грудні 2009
року та протягом січня-квітня 2010 року
до вказаних лікарень за медичною
допомогою з переломом чи вивихом руки
не звертався. Натомість із
повідомлення вбачається, що 11 березня
2010 року заповідач звертався до
Яворівської центральної районної
лікарні Львівської області за медичною
допомогою до лікарів кардіолога та
терапевта.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4
посилався на те, що

ОСОБА_5 сам виявив бажання скласти
заповітне розпорядження на його
користь, але при посвідченні заповіту
мав травмовану праву руку й не міг
власноруч його підписати.

У порушення ст. ст. 10, 57, 60, 212-214 ЦПК
України суди попередніх інстанцій
належним чином не перевірили доводів
та заперечень сторін, якими доказами
вони підтверджуються; не встановили
усіх фактичних обставин справи, що
мають визначальне значення для
правильного вирішення справи, не
роз'яснили сторонам їх право на
звернення до суду з клопотанням щодо
проведення відповідної судової
експертизи в порядку

ст. 143 ЦПК України, унаслідок чого
взагалі не сприяли з'ясуванню дійсного
стану здоров'я заповідача ОСОБА_5 та
його здатності власноручно

здійснювати підпис на документах, а
відтак - дійшли передчасних висновків
щодо наявності та відсутності правових
підстав для задоволення позову.

Крім того, суди не дали оцінки копії
витягу з реєстру нотаріальних дій, яка
міститься в матеріалах справи (а.с. 128),
зокрема тому, що в реєстрі не зазначено
дату вчинення відповідної
нотаріальної дії.

Визначаючи обсяг спадкового майна, яке
залишилось після смерті ОСОБА_5, суди
обох інстанцій залишили поза увагою те,
що

ОСОБА_2, покійна дружина ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, 1 червня 2007 року
склала заповіт на ім'я ОСОБА_6, яким
заповідала останньому належну їй
частину квартири АДРЕСА_1. Копія
заповіту знаходиться в матеріалах
справи (а.с. 14).

Рішенням Яворівського районного суду
м. Львова від 13 травня

2011 року ОСОБА_6 визначено додатковий
строк для прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3,
протягом трьох місяців з часу набрання
рішенням законної сили (а.с. 151).

У матеріалах справи (а.с. 137) також
знаходиться копія заяви ОСОБА_6 від 26
липня 2011 року про прийняття спадщини та
видачу свідоцтва про право на спадщину
на спадкове майно у складі Ѕ частини
спірної квартири за виключеннями
обов'язкової частки, спадкоємцем якої є
ОСОБА_5

У порушення вимог закону висновки
судів ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 9 жовтня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Львівської області від 25 лютого 2014 року
скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:

О.В. Кадєтова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

Д.О. Остапчук