У х в а л а

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ спільного майна, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Чернівецької області від 18 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна.

В обґрунтування позову зазначав, що
починаючи з 1993 року він перебував з
відповідачем у фактичних шлюбних
відносинах, у ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька.

У вказаний період вони за рахунок
спільної праці та коштів збудували
жилий будинок АДРЕСА_1, до якого у 1995
році переїхали жити й продовжували
завершувати його будівництво та
зводити господарські споруди.

У 2002 році вони офіційно зареєстрували
шлюб, який 14 лютого

2011 року було розірвано.

Посилаючись на те, що колишня дружина
не визнає його право, як співвласника
будинку, не бажає ввести вищевказаний
будинок в експлуатацію та заперечує
проти його поділу, ОСОБА_3 просив його
позов задовольнити й здійснити поділ
спірного будинку згідно з варіантом №
1, визначеним висновком експертного
дослідження.

Рішенням Садгірського районного суду
м. Чернівців від 27 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 18 лютого

2014 року рішення Садгірського районного
суду м. Чернівців від

27 листопада 2013 року скасовано, позов
ОСОБА_3 задоволено.

Здійснено поділ об'єкту незавершеного
будівництва, розташованого по АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3 частину будинку, що
складається з кімнати 1-6 площею 16,10 кв.
м, вартістю 20 733 грн., підвалу 1 площею 16,0
кв. м, вартістю 15 632 грн., а всього площі
по будинку 32,10 кв. м, вартістю

36 365 грн.; а також приміщення
господарських будівель та споруд, які
складаються з літньої кухні з підвалом
літ. «Б», вартістю 60 196 грн., сараю літ.
«В», вартістю 2 076 грн., вбиральні літ.
«Г», вартістю 4 566 грн.,

Ѕ колодязя № І у спільному
користуванні, вартістю 2 594 грн., Ѕ
вигрібної ями № ІІ у спільному
користуванні, вартістю 2 594 грн., Ѕ
огорожі № 1, 2, 3 у спільному
користуванні, вартістю 9 133 грн., а
всього на суму 81 159 грн. Реальна частка
складає 57/100 на суму 117 524 грн., ідеальна
частка складає 50/100 на суму 103 786 грн.

Виділено ОСОБА_4 частину будинку, що
складається з кімнати 1-2 площею 14,40 кв.
м, вартістю 18 543 грн., кімнати 1-7 площею
13,7 кв. м, вартістю 17 642 грн., ванни 1-3
площею 4,20 кв. м, вартістю 5 408 грн., комори
1-4 площею 3,80 кв. м, вартістю 4 893 грн.,
кухні 1-5 площею

13,60 кв. м, вартістю 17 513 грн., коридору №
І-І площею 6,30 кв. м, вартістю 8 113 грн.,
підвалу № І площею 3,70 кв. м, вартістю 3 615
грн., а всього площі по будинку 59,70 кв. м,
вартістю 75 727 грн., а також будівлі і
споруди, які складаються з Ѕ колодязя №
І у спільному користуванні, вартістю 2
594 грн., Ѕ вигрібної ями № ІІ у спільному
користуванні, вартістю 2 594 грн.,

Ѕ огорожі № 1, 2, 3 у спільному
користуванні, вартістю 9 133 грн., а
всього на суму 14 321. Реальна частка
складає 43/100 на суму 90 048 грн., ідеальна
частка складає 50/100 на суму 103 786 грн.

Витрати по переплануванню об'єкта
будівництва у вигляді закладення
прорізу та пробивання прорізу
покладено на ОСОБА_3

У рахунок рівності часток у майні з
ОСОБА_3 на користь

ОСОБА_4 стягнуто грошову компенсацію в
сумі 13 738 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 18 лютого 2014
року скасувати й залишити в силі
рішення Садгірського районного суду м.
Чернівців від 27 листопада

2013 року, мотивуючи свою вимогу
неправильним застосуванням судом норм
матеріального права і порушенням норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги,

колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції з посиланням на ст. 331 ЦК
України виходив із того, що спірний
будинок по АДРЕСА_1 не зареєстрований в
органах реєстрації нерухомого майна,
його готовність складає 97,5%, право
власності у сторін на нього, як на
нерухоме майно, не виникло, тому поділу
між подружжям зазначений об'єкт не
підлягає й повинен бути виключений із
поділу спільного сумісного майна
подружжя.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив із того, що не
введення спірного будинку в
експлуатацію не позбавляє позивача
права на його поділ.

Так, нормами діючого на час виникнення
спірних правовідносин КпШС УРСР не
передбачалося виникнення права
спільної сумісної власності чоловіка
та жінки, які проживають однією сім'єю
без реєстрації шлюбу.

Відповідно до чинного на той час
законодавства спільною сумісною
власністю є: майно, нажите подружжям за
час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про
власність», ст. 22 КпШС); майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї
чи майно, що є у власності осіб, які
ведуть селянське (фермерське)
господарство, якщо письмовою угодою
відповідно між членами сім'ї чи членами
селянського (фермерського)
господарства не передбачено інше, або
майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, коли укладеною
між ними письмовою угодою визначено, що
воно є спільною сумісною власністю (п. 1
ст. 17,

ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про
власність»); квартира (будинок), кімнати
в квартирах та одноквартирних
будинках, передана при приватизації з
державного житлового фонду за
письмовою згодою членів сім'ї наймача у
їх спільну сумісну власність (ст. 8
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду»).

У інших випадках спільна власність
громадян є частковою. Якщо розмір
часток у такій власності не було
визначено і учасники спільної
власності при надбанні майна не
виходили з рівності їх часток, розмір
частки кожного з них визначається
ступенем його участі працею й коштами у
створенні спільної власності (п. 5
постанови Пленуму Верховного Суду

України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про
судову практику у справах за позовом
про захист права приватної власності»).

Згідно з рішенням Садгірського
районного суду м. Чернівців від

12 квітня 2012 року, ухваленим у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права на постійне користування майном
та усунення перешкод у користуванні
ним, встановлено факт того, що сторони з
1993 року проживали у фактичних шлюбних
відносинах, а з 15 березня

2002 року до 14 лютого 2011 року у
зареєстрованому шлюбі, що в силу ч. 4 ст.
61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Будинок АДРЕСА_1 будувався сторонами
під час їх спільного проживання без
реєстрації шлюбу, з 1995 року вони у ньому
фактично проживають.

Відповідно до довідки Чернівецького
комунального об'єднання «Бюро
технічної інвентаризації» № 46 від 6
січня 1996 року готовність спірного
будинку складає 97,5%. У органах
реєстрації нерухомого майна цей
будинок не зареєстровано.

Так, згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», суди мають враховувати, що
право власності на жилий будинок,
збудований громадянином на
відведеній йому в установленому
порядку земельній ділянці і прийнятий
в експлуатацію, виникає з часу його
реєстрації у виконавчому комітеті
місцевої Ради.

За позовом дружини, членів сім'ї
забудовника, які спільно

будували будинок, а також спадкоємців
суд вправі провести поділ
незакінченого будівництвом будинку,
якщо, враховуючи ступінь його
готовності, можна визначити окремі
частини, що підлягають виділу, і
технічно можливо довести до кінця
будівництво зазначеними особами.

При неможливості поділу незакінченого
будівництвом будинку суд може визнати
право за цими особами на будівельні
матеріали і конструктивні елементи
будинку або з врахуванням конкретних
обставин залишити його одній із сторін,
а іншій присудити грошову компенсацію.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
правильно визнав, що спірний об'єкт
будівництва створений сторонами за
рахунок спільної праці та спільних
коштів і підлягає поділу між сторонами
в натурі.

Такі висновки апеляційного суду є
обґрунтованими та узгоджуються з
матеріалами справи, при встановленні
зазначених фактів судом не було
порушено норм цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовано норми
матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що ухвалене у справі
рішення апеляційного суду відповідає
вимогам чинного законодавства щодо
законності й обґрунтованості та
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 18 лютого

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О.
Кузнєцов

Судді:
О.В.
Кадєтова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

Д.О. Остапчук