У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Кафідової О.В., Мазур Л.М.,Колодійчука
В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Чугуївського
міжрайонного прокурора Харківської
області в інтересах Чугуївської
районної державної адміністрації
Харківської області до ОСОБА_6, треті
особи: державне підприємство
«Чугуєво-Бабчанське лісове
господарство», Есхарівська селищна
рада Чугуївського району Харківської
області, Управління Держземагентства у
Чугуївському районі Харківської
області, про визнання державного акту
на право власності на земельну ділянку
недійсним, скасування запису про його
державну реєстрацію, повернення
земельної ділянки, за касаційною
скаргою заступника прокурора
Харківської області на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 01 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року Чугуївський
міжрайонний прокурор Харківської
області звернувся до суду з позовом в
інтересах Чугуївської районної
державної адміністрації Харківської
області до ОСОБА_6 про визнання
державного акту на право власності на
земельну ділянку недійсним, скасування
запису про його державну реєстрацію та
повернення земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
прокуратурою в ході перевірки
додержання вимог земельного
законодавства встановлено, що на
земельну ділянку, яка розташована на
землях Есхарівської селищної ради, 04
вересня 1996 року ОСОБА_7 видано
державний акт на право власності,
відповідно до рішення виконавчого
комітету Есхарівської селищної ради
народних депутатів від 06 лютого 1996
року. Проведеною перевіркою також
виявлено, що за даними Есхарівської
селищної ради у вказаному рішенні
виконавчого комітету розглядалося
питання про надання дозволу на
проведення будівництва житлового
будинку ОСОБА_8 по АДРЕСА_1. Крім того,
зазначена земельна ділянка до 1998 року
перебувала у віданні Чугуївської
міської ради Харківської області і
була передана Ексхарівській селищній
раді Чугуївського району Харківської
області лише 27 листопада 1998 року, а тому
Есхарівська селищна рада не мала
повноважень щодо розпоряджання
спірною земельною ділянкою. Згідно
інформації, наданої державним
підприємством «Чугуєво-Бабчанське
лісове господарство» вказана земельна
ділянка відноситься до земель
державного лісового фонду.

24 грудня 2010 року ОСОБА_7 продав
вищевказану земельну ділянку ОСОБА_6

Посилаючи на вказані вище обставини,
позивач просив суд ухвалити рішення,
яким визнати недійсним державний акт
від 04 вересня 1996 року на право
власності на земельну ділянку, площею
0,6 га для ведення особистого підсобного
господарства на території
Есхарівської селищної ради та
скасувати запис про його державну
реєстрацію, а також зобов'язати ОСОБА_6
повернути земельну ділянку Державі в
особі Чугуївської районної державної
адміністрації Харківської області.

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 06 лютого 2014
року позов задоволено частково.

Визнано недійсним оскаржуваний
державний акт від 04 вересня 1996 року на
право приватної власності на земельну
ділянку, площею 0,60 га для ведення
особистого підсобного господарства на
території Есхарівської селищної ради
Чугуївського району Харківської
області.

Зобов'язано ОСОБА_6 повернути земельну
ділянку площею 0, 60 га Державі в особі
Чугуївської районної державної
адміністрації Харківської області у
придатному для використання стані.

Додатковим рішення Чугуївського
міського суду Харківської області від
21 лютого 2014 року вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 01 квітня 2014
року рішення Чугуївського міського
суду Харківської області від 06 лютого
2014 року скасовано та ухвалено у
справі нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Харківської області просить
скасувати оскаржуване рішення
апеляційного суду і залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що питання
про виділення спірної земельної
ділянки ОСОБА_7 Есхарівською селищною
радою Чугуївського району Харківської
області не вирішувалося та не
приймалося. Крім того, вказана земельна
ділянка відноситься до земель
лісогосподарського призначення та
перейшла у власність Есхарівської
селищної ради лише 27 листопада 1998 року,
тобто через два роки після видачі
державного акту. Таким чином, позов в
частині задоволених судом першої
інстанції вимог є доведеним і
обґрунтованим.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи у справі нове
рішення про відмову в позові, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що позивачем не надано будь-яких
доказів протиправності отримання
ОСОБА_7 спірної земельної ділянки,
зокрема рішення чи вироку суду, якими
встановлено факт підробки
оскаржуваного державного акту чи
рішення виконавчого комітету. Також
апеляційний суд виходив з того, що
позивачем не вказано, в чому саме
полягає протиправність та
незаконність дій ОСОБА_6 при отриманні
у власність земельної ділянки.

Судами обох інстанцій встановлено у
справі наступні обставини.

Земельна ділянка площею 0,60 га, яка
розташована за межами населеного
пункту на території Есхарівської
селищної ради Чугуївського району
Харківської області, відноситься до
категорії земель лісогосподарського
призначення, розташована в прибережній
смузі річки Сіверський Донець та
знаходиться на землях, які перебувають
у постійному користуванні державного
підприємства «Чугуєво-Бабчанське
лісове господарство», що
підтверджується довідкою державного
підприємства «Чугуєво-Бабчанське
лісове господарство» від 19 грудня 2013
року.

Відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку від 04
вересня 1996 року, виданого на підставі
рішення виконавчого комітету
Есхарівської селищної ради за від 06
лютого 1996 року, власником земельної
ділянки був ОСОБА_7

24 грудня 2010 р. грудня ОСОБА_9, діючи на
підставі довіреності від імені ОСОБА_7,
продала ОСОБА_6 земельну ділянку площею
0,60 га, яка розташована на території
Есхарівської селищної ради
Чугуївського району Харківської
області.

Судом першої інстанції також
встановлено, що рішенням виконавчого
комітету Есхарівської селищної ради
народних депутатів Чугуївського
району Харківської області від 06
лютого 1996 року ОСОБА_10 було надано
дозвіл на проведення будівництва на
спірній земельній ділянці, при цьому,
питання про виділення вказаної
земельної ділянки ОСОБА_7 не
вирішувалось та не приймалось.

27 листопада 1998 року вказана земельна
ділянка на підставі рішення
Чугуївської районної ради Харківської
області III сесії XXIII скликання перейшла
у власність Есхарівської селищної ради
Харківської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, при цьому, у
встановлений законодавством
шестимісячний строк спадкоємці
померлого із заявами про прийняття
спадщини або про відмову від спадщини
до нотаріальної контори не зверталися,
спадкова справа не заводилась,
свідоцтво про право на спадщину не
видавалось.

Під час розгляду справи осіб які б
проживали разом із ОСОБА_7 та прийняли
спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК
України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена законом.

Правові підстави набуття громадянами і
юридичними особами права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності визначено ч. 1 ст.
116 ЗК України. Такими підставами є
рішення органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується держаним актом (частина
перша статті 126 ЗК України в редакції,
яка була чинною на момент виникнення
правовідносин).

Суд першої інстанції ухвалюючи у
справі рішення, оцінивши в сукупності
зібрані в матеріалах справи докази,
дійшов вірного висновку про наявність
правових підстав для часткового
задоволення позовних вимог, оскільки
як встановлено та підтверджується
зібраними у справі доказами, ОСОБА_7
отримав державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку
на підставі рішення виконавчого
комітету Есхарівської селищної ради
від 06 лютого 1996 року, яким
питання про виділення вказаної
земельної ділянки ОСОБА_7 не
вирішувалось та не приймалось,
натомість, цим рішенням надано дозвіл
на будівництво на спірній земельній
ділянці ОСОБА_10 (а. с. 55, 194). У
листопаді 1998 року вказана земельна
ділянка перейшла у власність
Есхарівської селищної ради
Харківської області на підставі
рішення Чугуївської районної ради
Харківської області III сесії XXIII
скликання (а. с. 162).

Таким чином у ОСОБА_7 не було правових
підстав для отримання державного акту
на право власності на спірну земельну
ділянку, а у ОСОБА_9 підстав її
продажу ОСОБА_6, а тому даний державний
акт підлягає визнанню недійсним, а
спірна земельна ділянка поверненню з
підстав передбачених ст. ст. 387, 388 ЦК
України.

Вказані обставини судом апеляційної
інстанції не враховано та помилково
скасовано законне рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції
виконав вимоги ст. 212 ЦПК України щодо
оцінки доказів і ст. 213 ЦПК України щодо
законності та обґрунтованості рішення
суду, повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини у справі та ретельно
перевірив та врахував надані докази і
пояснення учасників процесу.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ приходить до висновку, що судом
першої інстанцій дотримано вимоги
чинного законодавства та цивільного
процесуального закону, всебічно, повно
й об'єктивно з'ясовано обставини справи
та надана їм належна оцінка, тому,
відповідно до вимог ст. 339 ЦПК України,
оскільки апеляційним судом скасоване
судове рішення, ухвалене згідно із
законом, суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 339, 343, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Харківської області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 01 квітня 2014 року скасувати.

Рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 06 лютого 2014
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:О.В.
Кафідова В.М. Колодійчук Л.М. Мазур
І.М. Фаловська