Справа №345/6740/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

09.01.2014 року
м.Калуш

Калуський
міськрайонний суд Івано-Франківської
області

в складі: головуючого-судді
Онушканича В.В.

секретаря
Танчук М.С.,

розглянувши у заочному відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з
вищенаведеним позовом і після зміни
позовних вимог просить поділити
спільно набуте в шлюбі майно, а саме
будинковолодіння №86 по
вул.Грушевського, в с.Лука, Калуського
району, визнавши за нею право власності
на 1/2 частину будинковолодіння і за
відповідачем право власності на 1/2
частину будинковолодіння.

Свої вимоги мотивує наступним. 13.09.1980
року вона одружилася з відповідачем.
25.01.2013 року рішенням Калуського
міськрайонного суду шлюб між ними
розірвано. Від спільного проживання у
шлюбі у них народилося шестеро дітей, з
яких, дочка, що є інвалідом дитинства та
неповнолітній син перебувають на
утриманні та вихованні позивачки.

За час спільного проживання в шлюбі
позивач з відповідачем 20.11.2007 року
згідно договору купівлі-продажу
придбали будинковолодіння №86 по
вул.Грушевського, в с.Лука, Калуського
району. Хоча право власності на
будинководіння зареєстроване за
відповідачем,

однак даний будинок є спільною
сумісною власністю, тому позивач
просить визнати за нею право власності
на ? частину будинковолодіння.

Позивач в судове засідання не
з’явилася, проте подала до суду заяву,
в якій позов підтримує і просить
розгляд справи провести без її участі,
не заперечує проти заочного розгляду
справи.

Відповідач в судове засідання не
з’явився з невідомих суду причин та не
повідомив суд про причини неявки, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений завчасно та належним
чином (а.с.25).

Суд, за згодою позивача та,
враховуючи вимоги ст.ст.224-226 ЦПК
України, вважає, що справу слід
розглянути заочно, у відсутності
відповідача, на підставі наявних в
справі доказів, яких достатньо для
вирішення позову по суті.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вважає позов підставним та таким, що
підлягає до задоволення із наступних
підстав.

Як роз’яснив Пленум Верховного
Суду України в п.п. 23,24 постанови від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з’ясовувати джерело і час його
придбання.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
13.09.1980 року. Рішенням Калуського
міськрайонного суду від 25.01.2013 року
шлюб між ними розірвано (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що
під час перебування у шлюбі, а саме
12.11.2007 року, ОСОБА_2 уклав договір
купівлі-продажу, згідно якого придбав
будинковолодіння №86 по
вул.Грушевського, в с.Лука, Калуського
району (а.с.4). Згідно технічного
паспорта (а.с. 16-18), загальна
інвентаризаційна вартість
домоволодіння становить 73924,00 грн. і
складається з: «А» - житлового будинку з
верандою, площею 108,1 кв.м.,
інвентаризаційною вартістю 52397,00 грн.;
«Б» - літньої кухні, площею 11,0 кв.м.,
вартістю 4993,00 грн.; «В» - стодоли, площею
27,2 кв.м., вартістю 2625,00 грн.; «Г» - сараю,
площею 36,9 кв.м., вартістю 9024,00 грн.; «Д» -
вбиральні, площею 1,2 кв.м., вартістю 639,00
грн., «Е» - сараю, площею 17,6 кв.м.,
вартістю 2521,00 грн., під №1 – криниці,
вартістю 691,00 грн.; під №2 – воріт,
площею 6,1 кв.м., вартістю 820,00 грн.; під №3
– огорожі, площею 24,2 кв.м., вартістю 214,00
грн.

Згідно ст.60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Звідси, набуття майна за час шлюбу
створює презумпцію виникнення права
спільної сумісної власності. Це
означає, що ні дружина, ні чоловік не
зобов'язані доводити наявність права
спільної сумісної власності на майно,
набуте у шлюбі. Відповідно до
зазначеної норми воно вважається
таким, що належить подружжю.

Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу
відповідно до ст.ст.60,69 СК України, ч.ч.
2,3 ст. 325, ст.368 ЦК можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше
не встановлено шлюбним договором чи
законом.

Таким чином, оскільки
будинковолодіння №86 по
вул.Грушевського, в с.Лука, Калуського
району було придбане відповідачем під
час перебування у шлюбі, незалежно від
того, хто саме (дружина чи чоловік) вніс
кошти на його придбання, незалежно від
походження коштів, даний будинок
належить позивачу та відповідачеві на
праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного
кодексу України та ч. 2 ст. 372 Цивільного
кодексу України у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно пункту 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року „Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя” вбачається,
що при наявності спору, суд має право
призначити ідеальні частки подружжя в
майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Суд приходить до висновку, що слід
провести поділ будинковолодіння №86 по
вул.Грушевського, в с.Лука, Калуського
району, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину
будинковолодіння за кожним.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином, оцінюючи здобуті
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, ст.ст. 368, 372
Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 61,
69-72 Сімейного кодексу України,
керуючись ст.ст. 60, 88, 209, 213-215, 224-226
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Провести поділ будинковолодіння №86 по
вул.Грушевського, в с.Лука, Калуського
району, Івано-Франківської області.

Присудити ОСОБА_1 1/2 частину
будинковолодіння, що знаходиться в
с.Лука, по вул.Грушевського, 86,
Калуського району, Івано-Франківської
області.

Присудити ОСОБА_2 1/2 частину
будинковолодіння, що знаходиться в
с.Лука, по вул.Грушевського, 86,
Калуського району, Івано-Франківської
області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через Калуський міськрайонний
суд Івано-Франківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення, у
цей же строк з дня отримання копії
рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Головуючий : (підпис)

Згідно з оригіналом.

Рішення не набуло законної сили.

Суддя
В.В.Онушканич