Справа № Провадження
№363/1250/13-ц 22-ц/780/340/14 Головуючий у І
інстанції Войнаренко
Л.ФКатегорія29Доповідач у 2
інстанціїПоліщук 16.01.2014
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А..

суддів: Ігнатченко Н.В., Малорода О.І.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 1 серпня 2013 року у
справі за позовом приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова група» до ОСОБА_2 про
відшкодування в порядку регресу
витрат, пов'язаних із виплатою
страхового відшкодування.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И Л
А:

У квітні 2013 року ПАТ «СК» «Українська
страхова група» звернулося з
вказаним позовом в суд та просить
стягнути з відповідача на свою користь
в порядку регресу витрати, пов'язані
із виплатою страхового відшкодування,
в сумі 13 707,29грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
26 серпня 2008 року в м.Києві по
вул..Набережно-Хрещатицька, 36 з вини
ОСОБА_2, який керував автомобілем марки
«Рено» державний номерний знак
НОМЕР_1, було скоєно
дорожно-транспортну пригоду, а саме
зіткнення із автомобілем марки
«Тойота» державний номерний знак
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 На час
скоєння дорожно-транспортної пригоди
автомобіль марки «Тойота» державний
номерний знак НОМЕР_2 був
застрахований ПАТ «СК» «Українська
страхова група» на підставі
договору добровільного страхування
транспортного засобу (КАСКО) від 26.02.2008
року, укладеного із ОСОБА_3 За
заявою ОСОБА_3 про настання
страхового випадку позивачем 1.10.2008
року складено страховий акт і
здійснено виплату страхового
відшкодування в розмірі 13 707,29грн. На
усну претензію позивача ОСОБА_2
виплатив частину заборгованості в
сумі 1600грн., проте з травня 2011 року
відмовився від відшкодування в
зв'язку з чим позивач просив
стягнути в порядку регресу витрати,
пов'язані із виплатою страхового
відшкодування.

Заочним рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 1
серпня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
приватного акціонерного товариства
«Українська страхова група»
матеріальну шкоду в порядку регресу в
сумі 12 107 грн. 29коп. та судові витрати в
сумі 214,60грн., а всього 12 322грн.47коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у позові відмовити,
посилаючись на неправильне
встановлення обставин справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
відповідач стверджує, що позивачем
був пропущений строк позовної
давності, оскільки страхове
відшкодування виплачено на підставі
страхового акту від 1.10.2008року, а з
позовом в суд позивач звернувся у
квітні 2013року. При цьому апелянт
просив врахувати його заяву про
застосування позовної давності,
висловлену у апеляційній скарзі.

Крім цього, апелянтом зазначається
про те, що судом не було досліджено
питання наявності чи відсутності у
відповідача полісу обов'язкового
страхування, а він є неналежним
відповідачем, так як під час
дорожно-транспортної пригоди був у
відрядженні і виконував трудові
обов'язки щодо здійснення доставки
вантажу для ТОВ «Метал Пром Інвест»,
Узбекистан, м.Ташкент, а перевізником
та власником транпортного засобу є
ФОП ОСОБА_4

Також апелянт вказує на те, що суд
вирішив справу за відсутності
належних доказів вини ОСОБА_2 у
скоєнні дорожно-транспортної пригоди.
Довідка УДАІ м.Києва від 29.08.2008 року на
думку апелянта є неналежним доказом
його вини.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення
суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд виходив із
того, що вина ОСОБА_2 у вчинені
дорожно-транспортної пригоди,
порушенні Правил дорожнього руху
України, при якій застрахований
позивачем транспортний засіб отримав
механічні пошкодження і виплачено
страхове відшкодування в розмірі 13
707,29грн. є встановленою, позивачем
здійснено виплату страхового
відшкодування потерпілому, а тому на
підставі ст.1191 ЦК України до ПАТ «СК»
«Українська страхова група»
перейшло право зворотної вимоги
(регресу).

Проте погодитись із такими
висновками не можна, так як вони
не відповідають обставинам справи
і вимогам закону.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що
26.08.2008 року в м. Києві на
вул.Набережно-Хрещатицькій, 36,
трапилась дорожньо-транспортна
пригода за участю транспортного засобу
Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_3 та транспортного засобу Рено,
д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2

Згідно з довідкою № 58849 від 29.08.2008 року
УДАІ в м. Києві ДТП відбулося через
порушення водієм ОСОБА_2 п.10.3 ПДР
України.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована в страховій
компанії ПАТ СК «Українська страхова
група» згідно Договору добровільного
страхування транспортного засобу
(КАСКО) № 28-0103-3193, строк дії якого з
27.02.2008 року по 26.02.2009 року.

1 жовтня 2008 року ПАТ СК «Українська
страхова група» на підставі заяви
ОСОБА_3 і рахунку-фактури від
1.09.2008року складено страховий акт, а
платіжним дорученням від 14.10.2008 року
позивач перерахував ТОВ «Автосаміт
ЛТД» страхове відшкодування
страхувальнику ОСОБА_3 в сумі 13
707,29грн. (а.с.33).

Проте при апеляційному розгляді
встановлено, що суд неповно
встановив обставини, які мають
значення для справи, висновки суду
не відповідають обставинам справи і
неправильно застосував норми
матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно із п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України

1. Шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини
іншої особи, відшкодовується винною
особою;

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» № 6
від 27 березня 1992 року ( в редакції
станом на день виникнення спірних
правовідносин) під володільцем джерела
підвищеної небезпеки розуміється
юридична особа або громадянин, що
здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки в силу права
власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела
підвищеної небезпеки і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки в силу
трудових відносин з володільцем цього
джерела (шофер, машиніст, оператор і
т.ін.).

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме доказів, наданих відповідачем
до заяви про перегляд заочного
рішення суду, ОСОБА_2 під час скоєння
дорожно-транспортної пригоди
перебував у трудових (службових)
відносинах із ФОП ОСОБА_4 а саме -
знаходився у службовому
відрядженні щодо здійснення доставки
вантажу для ТОВ «МЕТАЛ ПРОМ ІНВЕСТ»,
Узбекистан, м.Ташкент.

Власником автомобіля марки «Рено»,
вантажний бортовий тентований д.н.з.
НОМЕР_1 є ОСОБА_4.

Вказані обставини підтверджуються
письмовими доказами: копією свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу,
копією міжнародної транспортної
накладної А № 371040, копією наказу про
відрядження від 21.08.2008 року (а.с. 68- 71).

Позивачем також не ненадано належних
доказів вини ОСОБА_2 в порушенні
Правил дорожнього руху України,
внаслідок чого застрахований
транспортний засіб отримав механічні
пошкодження.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про те, що ОСОБА_2 має
відповідати за спричинену шкоду при
зіткненні джерел підвищеної
небезпеки, є необґрунтованим і не
узгоджується із вимогами ст. 1172, ч.2
ст. 1187, 1188 ЦК України.

Колегія суддів приходить до
висновку, що відповідач ОСОБА_2, який
керував вказаним джерелом підвищеної
небезпеки в силу трудових відносин з
власником цього джерела, не вважається
володільцем джерела підвищеної
небезпеки в розумінні ст..ст. ст. 1172, ч.1
ст. 1187 ЦК України, а тому не може
нести відповідальності за шкоду в
порядку регресу.

Недоведеними є посилання позивача в
обґрунтування позовних вимог на те,
що на усну претензію позивача ОСОБА_2
виплатив частину заборгованості в
сумі 1600грн. Такі докази в матеріалах
справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги про
пропуск позивачем строку позовної
давності не можуть бути враховані,
оскільки відповідно до ч.3 ст.267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Рішення суду є заочним, заява
відповідача про застосування
позовної давності подана у заяві про
перегляд заочного рішення суду,
тобто після винесення судом рішення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України,
оскільки суд неповно встановив
обставини, які мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, неправильно
застосовано норми матеріального
права, рішення суду підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити за необґрунтованістю і
недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Заочне рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 01
серпня 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

В позові Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» до ОСОБА_2
про відшкодування в порядку регресу
витрат пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди - в і д м
о в и т и.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: