У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Кадєтової О.В., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Вищого навчального
приватного закладу «Дніпропетровський
гуманітарний університет» до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про
скасування свідоцтва про право
власності на нежитлову будівлю,
припинення права власності, визнання
договору позики удаваним та визнання
права власності на нежитлову будівлю,
за касаційною скаргою Вищого
навчального приватного закладу
«Дніпропетровський гуманітарний
університет» на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 08
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року Вищий навчальний
приватний заклад «Дніпропетровський
гуманітарний університет» звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_6 про
визнання права власності на нежитлову
будівлю, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 визнання договору позики № 10/5
від 23 травня 2011 року удаваним з метою
приховування іншого правочину -
інвестиційного договору по
будівництву нежитлової будівлі;
припинення права власності ОСОБА_9 на
вказану нежитлову будівлю та
скасування свідоцтва про право
власності на ім'я ОСОБА_6

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 лютого 2014 року позовні вимоги Вищого
навчального приватного закладу
«Дніпропетровський гуманітарний
університет» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
скасування свідоцтва про право
власності на нежитлову будівлю,
припинення права власності, визнання
договору позики удаваним та визнання
права власності на нежитлову будівлю
задоволено частково.

Визнано договір позики № 1/05 від 23
травня 2011 року укладений між Вищим
навчальним приватним закладом
«Дніпропетровський гуманітарний
університет» та ОСОБА_6 удаваним з
метою приховування іншого правочину -
інвестиційного договору по
будівництву нежитлової будівлі,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Припинено право власності ОСОБА_6 на
нежитлову будівлю - адміністративну
будівлю комерційного призначення для
науково-вишукувальної роботи літ. А-3,
загальною площею 3 226,7 м2 , ганки літ. а,
а1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1
набуте на підставі свідоцтва про право
власності серія САЕ № 314838 від 27 квітня
2012 року.

Визнано за Вищим навчальним приватним
закладом «Дніпропетровський
гуманітарний університет» право
власності на 92/100 частини нежитлової
будівлі - адміністративної будівлі
комерційного призначення для
науково-вишукувальної роботи літ. А-3,
загальною площею 3 226,7 м2 , ганки літ. а,
а1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
8/100 частин нежитлової будівлі -
адміністративної будівлі комерційного
призначення для науково-вишукувальної
роботи літ. А-3, загальною площею 3 226,7 м2 ,
ганки літ. а, а1, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08 квітня
2014 року рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 лютого 2014 року скасовано.

Провадження у справі за позовом Вищого
навчального приватного закладу
«Дніпропетровський гуманітарний
університет» до ОСОБА_6 про визнання
договору позики № 1/05 від 23 травня 2011
року, укладеного між Вищим навчальним
приватним закладом «Дніпропетровський
гуманітарний університет» та ОСОБА_6
удаваним з метою приховування іншого
правочину - інвестиційного договору по
будівництву нежитлової будівлі,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у
порядку цивільного судочинства
закрито.

Відмовлено Вищому навчальному
приватному закладу «Дніпропетровський
гуманітарний університет» у
задоволенні позовних вимог про
скасування свідоцтва про право
власності на нежитлову будівлю,
припинення права власності та визнання
права власності на нежитлову будівлю.

У касаційній скарзі Вищий навальний
приватний заклад «Дніпропетровський
гуманітарний університет» порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхилення з
таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Відповідно до вимог ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав.

Статтею 12 ГПК України встановлена
підвідомчість господарським судам
справ у спорах, що виникають при
укладенні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів.

Як роз'яснено у п. 14 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» спір фізичної особи,
яка має статус суб'єкта
підприємницької діяльності, у
цивільно-правових, житлових чи інших
правовідносинах, що не має ознак
господарського та не пов'язаний з
господарською діяльністю, підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Вирішуючи належність спору про
визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна недійсним до
цивільної чи господарської юрисдикції,
у разі виникнення такого спору між
господарським товариством і фізичною
особою, яка є приватним підприємцем,
суду належить з урахуванням змісту
договору та інших правовстановлюючих
документів з'ясувати, з використанням
якого правового статусу при укладенні
такого договору діяла фізична особа: як
фізична особа чи як фізична особа -
підприємець, а також врахувати, які
саме правовідносини між сторонами
виникли.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо справа не підлягає
розгляду у порядку цивільного
судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що 23
травня 2011 року між Вищим навчальним
приватним закладом «Дніпропетровський
гуманітарний університет»
(позикодавець) в особі ректора ОСОБА_10,
що діє на підставі статуту з однієї
сторони, та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6
(позичальник), що діє на підставі
свідоцтва про Державну реєстрацію №
0018587 від 28 квітня 2001 року, з іншої
сторони, укладено договір позики,
згідно з умовами якого позикодавець
передав позичальнику на безпроцентній
основі грошові кошти у розмірі 4 000 000
грн на поповнення обігових коштів, а
позичальник зобов'язалася повернути
«зворотну фінансову допомогу» у
визначений договором строк (т. 1 а.с. 6, 7).

Суд апеляційної інстанції,
встановивши, що спір щодо визнання
договору позики удаваним виник між
юридичною особою та фізичною
особою-підприємцем, діяльність якої у
порядку, встановленому Законом України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців», як
суб'єкта господарювання не
припинилася, відповідно до положень ст.
ст. 15, 205 ЦПК України, ст. 1 ГПК України,
дійшов обґрунтованого висновку про
закриття провадження у справі у цій
частині.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог у частині припинення права
власності ОСОБА_6, визнання права
власності на 89/100 частин вказаної
будівлі за Вищим навчальним приватним
закладом «Дніпропетровський
гуманітарний університет» та у частині
визнання за ОСОБА_6 права власності на
11/100 частин спірної будівлі, суд
апеляційної інстанції правильно
виходив з того, що вирішення вказаних
вимог є похідними від вирішення спору
щодо визнання договору позики № 1/05 від
23 травня 2011 року удаваним з метою
приховання іншого правочину, оскільки
позивачем оспорюється право власності
позивача з підстав удаваності договору
позики.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи скарги про неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права безпідставні.

Враховуючи наведене колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення рішення суду апеляційної
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Вищого навчального
приватного закладу «Дніпропетровський
гуманітарний університет» відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов О.В.
Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова Д.О.
Остапчук