УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в
інтересах якої виступає законний
представник мати ОСОБА_8, третя особа -
Орган опіки та піклування Личаківської
районної державної адміністрації
Львівської міської ради, про виселення,
зобов'язання до вчинення дій,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль») на рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 16 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 10 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулося з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якої діє
законний представник ОСОБА_8, третьої
особи - Органу опіки та піклування
Личаківської районної державної
адміністрації Львівської міської ради,
в якому просило виселити відповідачів
з житлового будинку АДРЕСА_1 та
зобов'язати відділ громадянства і
міграції фізичних осіб Личаківського
РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівської
області зняти відповідачів з
реєстраційного обліку у вказаному
будинку.

На обґрунтування позовних вимог
посилалося на те, що 05 жовтня 2006 року
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 був
укладений договір № 014/1352/74/45767, згідно з
умовами якого банк надав позичальнику
кредитні кошти у розмірі 50 000 доларів
США з розрахунку 14 % річних зі строком
повернення 04 жовтня 2026 року.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язання за кредитним
договором, 09 жовтня 2006 року було
укладено договір іпотеки № б/н між
банком та ОСОБА_5, відповідно до якого
останній передав банку в іпотеку
житловий будинок АДРЕСА_1, за адресою
якого проживають та зареєстровані
відповідачі.

Оскільки умови кредитного договору
відповідачами виконувались не
належним чином, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість, яка на
підставі виконавчого листа від 10
грудня 2009 року стягнута за рішенням
суду, в межах виконавчого провадження
було описано та накладено арешт на
предмет іпотеки для подальшої
примусової реалізації на прилюдних
торгах, а відповідачам 06 вересня 2012
року направлено письмові вимоги про
звільнення предмета іпотеки протягом
одного місяця з дня її отримання, проте
останні на вимогу не відреагували та з
житлового будинку добровільно не
виселилися.

За викладених обставин позивач просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 16 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 10 лютого 2014 року апеляційну
скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
відхилено, рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 16 жовтня 2013
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», мотивуючи свої доводи
порушенням судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій і
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
дослідивши докази у справі й давши їм
належну оцінку, правильно застосували
положення ст. 109 ЖК України, ст.
ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та
врахувавши роз'яснення викладені у п. п.
9, 43, 45 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»,
дійшли обґрунтованого висновку про те,
що рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки не приймалося і
позивачем не дотримано порядку
повідомлення боржника ОСОБА_5 щодо
направлення та отримання ним вимоги
про звільнення предмета іпотеки, що
передбачено діючим законодавством, а
тому підстави для виселення відсутні.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 16 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 10 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук Т.О. Писана