АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6477/14 Справа № 176/1327/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 43
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Красвітної Т.П., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Жовтоводського міського суду від 13.05.2014р. позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено та ухвалено вселити його у квартиру АДРЕСА_1. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

З 15.10.1993р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилось двоє неповнолітніх дітей: Андрій,2000р.н. та Марка,2007р.н. Рішенням Жовтоводського міського суду від 27.01.2012 року шлюб розірвано.

У період шлюбу 3.12.1997р. подружжям на імя ОСОБА_3 куплено №44 будинку №6 по провулку Баумана у м. Жовті Води Дніпропетровської області (а.с.10.14). Рішенням Жовтоводського міського суду від 16.08.2012р. за ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину вказаної квартири (а.с.8,57). Право власності на іншу ? частину квартири зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.54).

Відповідно до вимог ст.ст.317,321,391 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, права власності він не може бути позбавлений чи обмежений у його здійсненні та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про відсутність у ОСОБА_3 вільного доступу у належну йому квартиру АДРЕСА_2, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про його вселення у вказану квартиру.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на неправильність рішення суду першої інстанції безпідставні та суперечать обставинам справи та нормам діючого законодавства. Факт відсутності у ОСОБА_3 вільного доступу у належну йому квартиру АДРЕСА_2 встановлено судом, підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, у тому числі, і письмовими (а.с.60-66,70). Доказів тому, що ОСОБА_3 має такий вільний доступ ні матеріали справи, ні апеляційна скарга ОСОБА_2 не містять. Навпаки, навіть в апеляційній скарзі ОСОБА_2 підтверджено її незгоду з користуванням ОСОБА_3 спірною квартирою та його вселенням. Проте її незгода та неприязнь, на які вона посилається в апеляційній скарзі, не виключає вирішення даного питання у судовому порядку відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України та не є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про захист його права. Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про необхідність застосування ч.3 ст.358 ЦК України, якою передбачено право співвласника на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці, безпідставні. Вказана правова норма передбачає відповідне право кожного із співвласників і може застосовуватись судом лише у разі предявлення ними відповідної позовної вимоги. ОСОБА_3 таким правом при розгляді даної цивільної справи не скористався, що відповідає вимогам ст.20 ЦК України. Не предявлялось такого позову і ОСОБА_2 Між тим, про порядок володіння та користування квартирою співвласники можуть домовитись самостійно відповідно до положень ч.2 ст.358 ЦК України. Наявність трьох жилих кімнат у квартирі не лише виключає такої можливості, а навпаки, обєктивно її підтверджує. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на порушення вселенням ОСОБА_3 у квартиру прав та інтересів дітей Андрія та Марка є надуманими, оскільки для останніх ОСОБА_3 є рідним батьком. Задовольняючи заяву ОСОБА_3 щодо його побачень з дітьми Андрієм та Марком, органом опіки та піклування у своєму рішенні відзначались його позитивні якості та характеристики (а.с.59). Доказів щодо будь-якого негативного впливу ОСОБА_3 на дітей ні матеріали справи, ні апеляційна скарга не містять. Посилання ОСОБА_2 на можливі майбутні сварки з ОСОБА_3 є її припущеннями та не можуть бути враховані в силу вимог ч.4 ст.60 ЦПК України.

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому його рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_4

ОСОБА_5