інстанції - Фоменко І.М.Номер
провадження 22-ц/788/49/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 57
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І., Лузан Л. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Ковпакіського районного суду
м.Суми від 26 листопада 2013 року

у справі за поданням старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції Ясенок
Інни Юріївни, боржник ОСОБА_3

про примусове проникнення до житла

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3

про вселення та усунення перешкод у
користуванні власністю

та за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_5

про припинення права спільної
часткової власності,

в с т а н о в и
л а:

Ухвалою Ковпаківського районного суду
м.Суми від 26 листопада 2013 року подання
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції Ясенок І.Ю.
задоволено.

Надано старшому державному виконавцю
відділу державної виконавчої служби
Сумського міського управління юстиції
Ясенок І.Ю. дозвіл на примусове
входження до квартири АДРЕСА_1 для
проведення виконавчих , а саме
проведення вселення ОСОБА_5 до ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалу місцевого суду.

При цьому зазначає, що державний
виконавець жодного разу належним
чином не повідомляв його про день та
час проведення виконавчих дій у
порядку, визначеному Законом України
«Про виконавче провадження». Вважає, що
предметом подання державного
виконавця є підстава примусового
проникнення до житла фізичної особи:
знаходження у неї майна боржника чи
майна та коштів, належних боржникові
від інших осіб, або дитини, щодо якої є
виконавчий документ про її відібрання,
при виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб). При
винесення ухвали суд не звернув уваги
на вказані вимоги закону.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3, який апеляційну скаргу
підтримує з мотивів у ній викладених,
пояснення державного виконавця Ясенок
І.Ю., пояснення ОСОБА_5, її представника
адвокат та ОСОБА_6, які проти
апеляційної скарги заперечують,
перевіривши ухвалу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвала суду - залишенню
без змін.

Задовольняючи подання старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції Ясенок
Я.Ю., суд першої інстанції виходив з
того, що боржник у добровільному
порядку рішення суду тривалий час не
виконує та не допускає державного
виконавця до належного йому майна для
проведення виконавчих дій.

Цей висновок суду відповідає вимогам
матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
на виконанні у Відділі державної
виконавчої служби Сумського міського
управління юстиції перебуває
виконавче провадження №ВП 39328552 з
примусового виконання рішення
Ковпаківського районного суду м.Суми №
2/592/1567/13 від 05 серпня 2013 року про
вселення ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1.

08 серпня 2013 року на підставі ст.17, 19, 20, 25
Закону України «Про виконавче
провадження» винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
направлено сторонам для відома та
виконання, у відповідності до вимог ст.
31 Закону України «Про виконавче
провадження» (а.с.3).

Про наявність у відділі державної
виконавчої служби виконавчого
провадження про вселення ОСОБА_5 у
квартиру до ОСОБА_3 останній знав, що
підтвердив у судовому засіданні
апеляційного суду. У рамках цього
виконавчого провадження він звертався
до відділу ДВС із заяваю про відстрочку
виконання рішення суду про вселення
ОСОБА_5

10 жовтня 2013 року державним виконавцем
здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1 та
встановлено, що боржник рішення суду не
виконав, про що складено акт державного
виконавця від 10 жовтня 2013 року (а.с.6).

07 жовтня 2013 року боржнику ОСОБА_3
направлено попередження про те, що 16
жовтня 2013 о 09:00 год. відбудеться
вселення ОСОБА_5 до вищевказаної
квартири, а також попереджено, що
відсутність боржника, повідомленого
про день і час вселення, не є перешкодою
для виконання рішення про вселення
(а.с.7).

16 жовтня 2013 року державним виконавцем
здійснено повторний вихід за адресою:
АДРЕСА_1 та було встановлено, що боржник
рішення суду не виконав, двері квартири
не відчинив, про що складено акт
державного виконавця від 16 жовтня 2013
року.

28 жовтня 2013 року боржнику ОСОБА_3
виготовлене повторне попередження про
час та місце проведення виконавчих дій,
а саме на 15 листопада 2013 року о 07 год. 30
хв. (а.с.8), яке направлено боржнику
рекомендованим повідомленням (а.с.10).

15 листопада 2013 року державним
виконавцем разом із понятими,
стягувачем, представником стягувача,
дільничим інспектором, здійснено вихід
за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що
боржник рішення суду не виконав, двері
квартири не відчинив та відмовився
впускати до приміщення, про що складено
акт державного виконавця від 15
листопада 2013 року (а.с.9).

З огляду на викладене відсутні
підстави стверджувати, що державний
виконавець у порушення вимог Закону
України «Про виконавче провадження» не
повідомляв боржника про день та час
проведення виконавчих дій.

До звернення державного виконавця до
суду з поданням про примусове
проникнення до житла державним
виконавцем проведені всі необхідні дії
для виконання рішення суду в
примусовому порядку.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
особи або особи, у якої знаходиться
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб, або
дитина, щодо якої є виконавчий документ
про її відібрання, при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (далі - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом; у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;
звертатися до суду з поданням про
постановлення вмотивованого рішення
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
або іншої особи, в якої перебуває майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, або дитина,
стосовно якої складено виконавчий
документ про її відібрання; у процесі
виконання рішення за наявності
вмотивованого рішення суду про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових приміщень чи інших
приміщень боржника - фізичної особи,
особи, у якої знаходиться майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, проводити в
них огляд, у разі необхідності
примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 30
Конституції України кожному
гарантується недоторканність житла; не
допускається проникнення до житла чи
до іншого володіння особи, проведення в
них огляду чи обшуку інакше як за
вмотивованим рішенням суду

Гарантування кожному прав на
повагу та недоторканність житла є не
тільки конституційно-правовим
обов'язком держави, а й дотриманням
взятих Україною міжнародно-правових
зобов'язань відповідно до положень
Загальної декларації прав людини 1948
року, Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод 1950 року,
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права 1966 року. Зазначені
міжнародні акти згідно з частиною
першою статті 9 Конституції України є
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до статті 12 Загальної
декларації прав людини 1948 року, статті 8
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, пункту 1
статті 17 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права 1966
року ніхто не може зазнавати
безпідставного посягання на
недоторканність свого житла. При
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати тільки таких
обмежень, які встановлені законом
виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги до прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року, стаття
18 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено в
Конституції України і
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави в права
людини з метою забезпечення загального
блага.

Права і свободи людини і
громадянина захищаються судом,
завданням якого є, здійснюючи
правосуддя на засадах верховенства
права, забезпечити кожному право на
справедливий суд та повагу до інших
прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України
(частина перша статті 55 Основного
Закону України, стаття 2 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів").

Завданнями цивільного судочинства
є справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави (стаття 1 Кодексу).

Звернутися за захистом своїх прав
до суду може кожна особа в порядку,
встановленому Кодексом; судовий
розгляд справи закінчується
ухваленням рішення суду, яке є
обов'язковим до виконання на всій
території України (частина п'ята статті
124 Конституції України, частина перша
статті 3, частина третя статті 208
Кодексу).

Не можливо погодитись з доводами
апеляційної скарги про те, що предметом
подання державного виконавця є
підстава примусового проникнення до
житла фізичної особи: знаходження у неї
майна боржника чи майна та коштів,
належних боржникові від інших осіб, або
дитини, щодо якої є виконавчий документ
про її відібрання, при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб).

При цьому колегія суддів приймає до
уваги в тому числі, і висновки, які
викладені у Рішенні Конституційного
Суду від 31.05.2011 № 4-рп/2011 у справі за
конституційним зверненням громадянки
ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення
положень частини першої статті 376 у
взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153
Цивільного процесуального кодексу
України, зокрема, «у частині першій
статті 208 Кодексу зазначається, що
судові рішення викладаються у формі
ухвали чи рішення. Таким чином, у
розділі VI Кодексу "Процесуальні
питання, пов'язані з виконанням судових
рішень у цивільних справах та рішень
інших органів (посадових осіб)"
визначено порядок виконання як рішень,
так і ухвал суду. Тому механізм
забезпечення виконання судових рішень,
який закріплено у частині першій
статті 376 Кодексу, а саме вирішення
судом за поданням державного виконавця
питання про примусове проникнення до
житла чи іншого володіння боржника -
фізичної особи або особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, застосовується і у випадку
виконання ухвали суду про забезпечення
позову. При цьому питання про примусове
проникнення до житла вирішується не
інакше як шляхом прийняття
вмотивованої ухвали суду з додержанням
принципу верховенства права. З огляду
на зазначене Конституційний Суд
України вважає, що положення частини
першої статті 376 у взаємозв'язку зі
статтями 151, 152, 153 Кодексу необхідно
розуміти так, що для виконання ухвали
суду про забезпечення позову,
постановленої як до подання позовної
заяви відповідно до Кодексу, так і на
будь-якій стадії розгляду справи,
питання про примусове проникнення до
житла чи іншого володіння боржника -
фізичної особи або особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця».

Колегія суддів вважає, що ухвала суду
узгоджується з вимогами закону та
відповідає зібраним у справі доказам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд, розглянувши скаргу на
ухвалу суду першої інстанції, відхиляє
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду скарги
на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1п.1, 313,
314 ч.1п.4, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду
м.Суми від 26 листопада 2013 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -