У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Маріупольської міської ради
Дніпропетровської області про
визнання права власності на самочинно
побудоване нерухоме майно за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 19 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 8 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що в 1999 році вона
своїми силами та за власні кошти, без
відповідного дозволу та проектної
документації перебудувала житловий
будинок АДРЕСА_1. 10 липня 2013 року між нею
та Маріупольською міською радою
Донецької області укладено договір
оренди земельної ділянки площею 0,0740 га,
за вказаною адресою. На даний час у неї
виникли труднощі щодо оформлення права
власності на житловий будинок із
самочинними перебудовами, які не були
прийняті в експлуатацію, тому просила
суд визнати за нею право власності на
самочинно побудовані будівлі за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від
19 лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 8 квітня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), правильно застосувавши
положення ст. ст. 331, 375, 376 ЦК України,
дійшли до правильного висновку про те,
що у зв'язку зі здійсненням самочинного
будівництва без відповідного дозволу
та проекту підстав для визнання на
нього права власності немає.

Доводи касаційної скарги про
безпідставний розгляд справи
апеляційним судом у відсутність
представника позивача не основані на
законі, оскільки представник позивача
був належним чином повідомлений про
дату апеляційного розгляду, а причині
його неявки судом дана належна правова
оцінка, що є повноваженням суду (ст. 305
ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від
19 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 8 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта