АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 30
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Колодяжної Н.Є., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ від 10 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа: Приватне акціонерне товариство ПРОСТО Страхування) про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 з позовом про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди з посиланням на їх спричинення внаслідок ДТП, що сталась з вини останнього.

Рішенням Кіровського райсуду м.Дніпропетровськ від 10.11.2014р. ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5000грн. на відшкодування моральної шкоди. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення в частині відшкодування моральної шкоди, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, колегія суддів вважає, що воно підлягає зміні за такими підставами.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

23.09.2013р. о 18год.15хв. на вул.Короленка у м.Дніпропетровськ сталась дорожньо-транспортна подія за участю автомобіля ЗАЗ, №АЕ 4705 ВС, під керуванням ОСОБА_2 та належного ОСОБА_3 автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 ОСОБА_2 при виконанні повороту ліворуч не надав дороги вказаному автомобілю, що рухався у зустрічному напрямку, та допустив зіткнення автомобілів (а.с.5,10). Постановою судді Кіровського райсуду м.Дніпропетровськ від 14.11.2013р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.6). Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця матеріальні збитки автомобіля Тоуоta Corolla визначені у сумі 29724грн.69коп., а відновлювальний ремонт у сумі 44582грн.51коп. (а.с.76-99,106). Згідно квитанції від 28.10.2013р. ОСОБА_3 сплачено за ремонт автомобіля 48278грн.52коп. ТОВ ЗЕВС-2007 на підставі відповідних договору про ремонт та акту прийому-передачі робіт (а.с.14-18). Страховим актом від 18.12.2013р. розмір страхового відшкодування визначено у сумі 29214грн.69коп. (а.с.67,68). За банківською квитанцією від 13.01.2014р. вказана грошова сума отримана ОСОБА_3 (а.с.19).

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення на підставі ст.ст.1166,1167,1188,1194 ЦК України різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, про відшкодування моральної шкоди та ухвалив рішення про стягнення на відшкодування останньої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5000грн. При визначенні розміру морального відшкодування у вказаній сумі суд виходив з того, що ОСОБА_3 страждала через пошкодження її автомобіля, не мала можливості нормально його експлуатувати, а ОСОБА_2 не визнавав своєї вини та не бажав добровільно відшкодувати спричинену шкоду.

Проте невизнання ОСОБА_2 вини у спричиненні шкоди та не бажання відшкодувати її добровільно є його позицією у спорі та способом захисту своїх інтересів, а тому не можуть враховуватись при визначенні розміру морального відшкодування та посилювати його відповідальність. 23.09.2013р. автомобіль ОСОБА_3 пошкоджено, а 23.10.2013р. його вже було відремонтовано. Тобто, у звязку з пошкодженнями автомобіль не експлуатувався лише один місяць, що не призвело до тяжких вимушених змін у життєвих стосунках ОСОБА_3 Крім того, автомобілем фактично користувалась дочка ОСОБА_3 ОСОБА_4 -директор товариства, що здійснювало ремонт автомобіля (а.с.107). Враховуючи зазначені обставини про нетривалість немайнових втрат, відсутність тяжких вимушених змін у житті власниці автомобіля, фактичні час та зусилля, витрачені для відновлення стану автомобіля, розмір присудженого до стягнення з ОСОБА_2 морального відшкодування підлягає зменшенню до 2000грн.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині присудження морального відшкодування не відповідають обставинам справи, його рішення у цій частині на підставі п.3 ст.309 ЦПК України підлягає відповідній зміні з частковим задоволенням апеляційної скарги.

В іншій частині апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. Підстав для відмови, на вимогу апеляційної скарги, у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди не вбачається. Факт її спричинення внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_3 підтверджується матеріалами справи і не спростовується доводами апеляційної скарги. Необхідне обґрунтування заявленої ОСОБА_3і. вимоги міститься і в її позовній заяві, і у мотивувальній частині судового рішення. Доводи в апеляційній скарзі про те, що представник ОСОБА_3 не мала повноважень на предявлення позову та надання доказів суперечать дійсному змісту довіреності, згідно якої представник безпосередньо уповноважена на здійснення вказаних дій не лише у справах відносно оформлення спадкових прав, а й у будь-яких інших справах у судових органах та установах (а.с.56).

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ від 10 листопада 2014 року в оскарженій частині змінити, зменшивши розмір присудженого до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 морального відшкодування до 2000грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_5

ОСОБА_6