АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/4591/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Вийванко О.М. Провадження №
22-ц/789/688/14 Доповідач - Фащевська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Гурзель І.
В.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1
та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 22 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 14.03.2013 року звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про
стягнення боргу за договором позики в
сумі 76 000 грн. основного боргу та 89 680
грн. пені станом на 11.03.2013 року.

Позивачка вказала, що 22.12.2010 р.
відповідач ОСОБА_1 позичила у неї
грошові кошти у розмірі 76 000 грн., які
зобов'язалась повернути до 01.04.2011 р. із
сплатою 2 280 грн. відсотків за
користування кредитом до закінчення
строку.

У забезпеченні виконання зобов'язань
за договором позики між позивачем та
відповідачем ОСОБА_5 був укладений
Договір поруки від 22.10.2012 р., згідно
якого відповідачі несуть солідарну
відповідальність по зобов'язаннях за
договором позики грошей перед
позивачем.

Відповідачі у вищевказаний строк в
порушення своїх договірних зобов'язань
позику не повернули.

Враховуючи наведене ОСОБА_2 просила
солідарно стягнути з відповідачів
станом на 11.03.2013 року заборгованість по
договору позики в сумі 165 680 грн., а саме
заборгованості по тілу позики - 76 000 грн.
та 89 680 грн. пені за невиконання умов
договору.

Заочним рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 19 червня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто
з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 165 680
грн. коштів за договором позики.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 30 січня 2014 року
заочне рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 19.06.2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості
скасоване в зв'язку із задоволенням
заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення від 19.06.2013 року.

У ході судового розгляду позивачка
змінила свої вимоги та просила
стягнути заборгованість із
врахуванням 16 340 грн., сплачених
відповідачкою, та стягнути з
відповідачів солідарно суму
заборгованості в розмірі 69 160 грн.
основного боргу та проценти,
нараховані по 01.04. 2014 року в сумі 117 268
грн., а всього - 184 428 грн.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 22 квітня 2014
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про
стягнення боргу за договором позики
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
кошти за договором позики грошей від
22.12.2010 р. у розмірі 165 680 грн. та сплачений
судовий збір у розмірі 1 656,80 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5
про стягнення боргу за договором
позики відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 22 квітня 2014
року як таке, що ухвалене з порушенням
вимог процесуального та матеріального
права.

Апелянт вказала, що при ухваленні
рішення, суд не прийняв до уваги факт
сплати нею частини позики, не навів у
рішенні розрахунок сум заборгованості,
не провів допит позивачки в якості
свідка.

Посилаючись на те, що дані порушення
вплинули на законність ухваленого
судом рішення, апелянт просила його
скасувати із залишенням заяви ОСОБА_2
без розгляду з підстав визначених ч.1
п.8 ст. 207 ЦПК України з недодержанням
вимог, викладених у п.5,6 ст. 119 ЦПК
України.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду в частині відмови у
задоволенні позову до поручителя
ОСОБА_5та ухвалити в цій частині нове
рішення про задоволення позову до
відповідачів в повному об'ємі,
посилаючись на те, що судом було
неправильно застосовано норми
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи,
зазначені в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 підлягає до часткового
задоволення, а апеляційна скарга
ОСОБА_2 - до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
в порядку ст.309 ЦПК України.

Судом встановлено, що 22 грудня 2010
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено
договір позики, посвідчений приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу за № 2081.

Відповідно до умов даного
договору ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 76 000 грн., які
зобов'язалася повернути останній до
01.04.2011 року.

Згідно п.2 Договору позика
надавалась зі сплатою 9 % за
користування даними коштами протягом
трьох місяців в розмірі 2280 грн.

Пунктом 5 Договору було
встановлено, що вказані кошти та
нараховані проценти мають бути
повернуті позичальником у м.Тернополі
на розрахунковий рахунок позикодавця
№ НОМЕР_1 у АТ "УкрСиббанк".

Згідно п.8 Договору у випадку
порушення позичальником умов договору,
а саме у випадку прострочення платежу
за договором позики, позичальник
повинен сплачувати кожного місяця
відсотки в розмірі 5% в місяць від суми
заборгованості по позиці.

На забезпечення виконання
зобов'язання за договором позики, між
позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було
укладено договір поруки від 22.10.2012 р.,
згідно якого відповідачі несуть
солідарну відповідальність по
зобов'язаннях за договором позики
грошей перед позивачем.

Позивач свої зобов'язання за
договором виконала, надавши
відповідачу позику у розмірі 76 000 грн.

Станом на 01.04.11 р. - часу виконання
зобов'язання, відповідачка сплатила 6840
грн., а в період з 26.04.2011 року по 05.10.2011
року - 9500 грн.

Враховуючи обставини справи суд
встановив, що між сторонами був
укладений договір позики,
відповідачка ОСОБА_1 порушила
передбачені договором позики
зобов'язання, а тому обґрунтовано
прийшов до висновку про необхідність
захисту порушених цивільних прав
ОСОБА_2

Однак, визначаючи розмір
заборгованості по договору позики в
сумі 165 680 грн., в тому числі 76 000 грн. тіла
позики та 86 680 грн. суми заборгованості
по процентах, суд не врахував
встановлених обставин справи, зокрема
того, що в ході судового розгляду
позивачка уточнила свої позовні
вимоги, визнавши факт сплати
відповідачкою певної суми
заборгованості, а також просила
стягнути заборгованість станом на
01.04.2014 року. Такий висновок суду
суперечить вимогам закону та
встановленим обставинам по справі.

Так, судом встановлено, що з 21.01.2011
року по 05.10.2011 року відповідачка
сплатила 16 340 грн. на рахунок
позикодавця № НОМЕР_1 у АТ "УкрСиббанк"
на виконання договору позики, в тому
числі 6840 грн. до часу закінчення дії
договору, тобто до 01.04.2011 року, а 9 500
грн. у період з 26.04.2011 року по 05.10. 2011
року, тобто після закінчення строку
виконання зобов'язання.

Дані обставини стверджуються
долученими до справи квитанціями про
перерахування даних сум на рахунок
позивачки, довідкою відділення
"УкрСиббанк" від 25.02.2014 року та
визнається самою позивачкою.

Позивачка під час судового
розгляду уточнила свої вимоги і
просила стягнути борг з врахуванням 16
340 грн., сплачених відповідачкою, та
стягнути з відповідачів солідарно суму
заборгованості в розмірі 69 160 грн.
основного боргу та проценти,
нараховані по 01.04. 2014 року в сумі 117 268
грн.

Згідно зі ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Крім того, частиною першою статті
1049 ЦК України встановлено, що за
договором позики на позичальникові
лежить зобов'язання повернути суму
позики у строк та в порядку, що
передбачені договором.

Колегія встановила, що станом на
01.04.2011 року - часу виконання
зобов'язання, сума заборгованості по
договору позики становила 76 000 - 6800= 69 160
грн. Крім того, відповідачка не
сплатила суму процентів, передбачених
п.1 Договору в розмірі 2280 грн.

Згідно п.8 Договору у випадку
порушення позичальником умов договору,
а саме у випадку прострочення платежу
за договором позики, позичальник
повинен сплачувати кожного місяця
відсотки в розмірі 5% в місяць від суми
заборгованості по позиці.

Відповідно до умов Договору щодо
порядку нарахування процентів за
невиконання Договору позики, сума
процентів становитиме - 69 160 *5%/100*36
місяців= 124 488 грн. З врахуванням
несплаченої сум в розмірі 2280 грн. та
сплачених відповідачкою 9 500 грн., які
пішли на погашення процентів, загальна
сума процентів становитиме : 124 488 грн. +
2280 грн. - 9500 = 117 268 грн.

Таким чином, враховуючи
обставини справи та вищезазначені
вимоги закону, загальна сума
заборгованості по договору позики,
укладеного між сторонами становить: 69
160 грн. тіла позики, та 117 268 грн.суми
процентів, а всього 186 428 грн. (69 160 + 117 268).

Відмовляючи позивачці у
задоволенні позовних вимог до
поручителя ОСОБА_5, суд виходив з того,
що договір поруки, укладений між
позивачкою та відповідачем ОСОБА_5 є
припиненим через пропуск 6-місячного
строку від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Однак колегія не може погодитись
з таким висновком суду, оскільки він
суперечить вимогам закону та
встановленим обставинам по справі.

Ст. 554 ЦК України встановлює, що у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно із ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК
України припинення зобов'язання поруки
означає такий стан сторін
правовідношення, при якому в силу
передбачених законом обставин
суб'єктивне право і кореспондуючий
йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований
законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦКУкраїни,
використовується в розумінні
зобов'язальних правовідносин поруки, з
припиненням яких втрачає чинність
договір поруки.

Отже, зі змісту зазначеної норми
вбачається, що порука припиняється в
разі припинення основного
зобов'язання.

Згідно п.11 Договору поруки від 22.12.2010
року, укладеного між сторонами цей
договір вступає в силу з дня підписання
його сторонами та діє до повного
виконання обов'язків позичальника
згідно договору позики, вказаному у п.1
Договору.

Судом встановлено, що на
теперішній час основне зобов'язання не
припинено, належним чином боржником не
виконано, а тому підстав вважати поруку
припиненою немає.

Крім того, судом встановлено, що
позивачка 01.06.2011 року повідомила
поручителя про факт несплати
відповідачкою заборгованості по
договору кредиту, що стверджується
повідомленням від 01.07.2011 року та
кур'єрським повідомленням про
вручення ОСОБА_5 даного повідомлення
від імені ОСОБА_2 01.06.2011 року.

Таким чином, у зв'язку з тим, що
ОСОБА_1 має непогашену заборгованість
за договором позики від 22.12.2010 року,
ОСОБА_5 поручився за боржника ОСОБА_1 за
належне виконання нею своїх обов'язків,
і на цей час зобов'язання належним
чином не виконано, наявна
заборгованість підлягає стягненню з
відповідачів солідарно в судовому
порядку, а позов задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 22 квітня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в
користь ОСОБА_2 69 160 ( шістдесят дев'ять
тисяч стошістдесят грн.) боргу та 118 828
грн. (сто вісімнадцять тисяч вісімсот
двадцять вісім грн.) відсотків, а
всього 187 988 грн.( сто вісімдесят сім
тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім грн).
заборгованості по договору позики
солідарно, 1656,80 грн. судових витрат та в
дохід держави 223,1 грн. судового збору в
рівних частках.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Є. Фащевська