АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9824/13 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Приходченко О.С. Доповідач -
Чубуков О.П. Категорія 45
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

Судді-головуючого:
Чубукова О.П.

Суддів колегії:
Єлізаренко С.Ю. та Михайловської С.Ю.

при секретарі
Новицькій О.О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5
на рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 01 серпня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
Дніпропетровської міської ради про
визнання державного акту на землю
недійним його скасування та визнання
рішення виконкому міськради недійсним
і його скасування, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 01 серпня 2013 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, Дніпропетровської міської ради
про визнання державного акту на землю
недійним його скасування та визнання
рішення виконкому міськради недійсним
і його скасування- відмовлено.

09 серпня 2013 року Позивач подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове по
суті позовних вимог та вирішити
питання про зупинення провадження у
справі до вирішення кримінальної
справи стосовно осіб у справі.

Вважає, що рішення є незаконним та
необґрунтованим.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без змін з наступних
підстав.

Відповідно до ст.. ст.. 212 та 213 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємозв'язок доказів у їх сукупності.
Рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 4 липня 2000
року належить домоволодіння АДРЕСА_1
(а.с. 131), право власності на яке належним
чином було зареєстровано в КП «ДМБТІ» 12
вересня 2000 року (а.с. 132).

На підставі договору купівлі-продажу
від 21 серпня 1999 року ОСОБА_6 належить
домоволодіння, яке розташовано за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 34).

16 жовтня 2001 року на підставі рішення
виконкому Дніпропетровської міськради
№ 2140 від 20 вересня 2001 року (а.с. 133-136)
ОСОБА_6 було видано Державний акт на
право приватної власності на землю
серії Д* № 037910, на підставі якого
земельна ділянка площею 0,0907 га,
розташована за адресою: АДРЕСА_2, на
праві приватної власності належить
відповідачу (а.с. 137-138).

Відповідно до абз. 1 п. 27 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
16 квітня 2004 року «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» згідно зі ст. ст. 48, 50 Закону від 7
лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність»,
ст. 257 ЦК України щодо спорів про захист
прав власників земельних ділянок,
стороною в яких є громадянин,
застосовується трирічний строк
позовної давності, якщо інше не
передбачено законом.

З матеріалів справи вбачається, що про
видачу відповідачу ОСОБА_6 Державний
акт на право приватної власності на
землю від 16 жовтня 2001 року позивач
знала ще у 2006 році.

Зазначені обставини підтверджуються
відповідями Дніпропетровського
обласного головного управління
земельних ресурсів № 16/14-1816 від 1 серпня
2006 року (а.с. 139) та Прокуратури
Ленінського району м. Дніпропетровська
№ 234с/06 від 22 серпня 2006 року (а.с. 32) на
заяви ОСОБА_5

Крім того, позивач у 2007 році та 2008 році
зверталася до ОСОБА_6 з позовними
заявами про усунення перешкод в
користуванні нерухомим майном (а.с. 111,
112).

12 березня 2008 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до відповідачів ОСОБА_6
та ОСОБА_7 з позовом про визнання
будівництва самочинним, зобов'язання
вчинити певні дії та усунення перешкод
в користуванні нерухомим майном -
цивільна справа № 2-3551/2011 (а.с. 140-141).

Позовну заяву, яка розглядається судом
у межах цієї справи, було подано 1
серпня 2012 року, тобто через щонайменше
сім років з моменту, коли позивач
дізналася про порушення її прав та
інтересів.

На підставі ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Разом з тим, позивач не заявляла вимоги
про поновлення їй строку позовної
давності для звернення з позовом до
суду.

Представником Дніпропетровської
міськради 5 червня 2013 року було до суду
подано заяву про відмову позивачу у
позові з підстав пропуску нею строку
позовної давності (а.с. 117).

Частиною 4 статті 267 ЦК України
встановлено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
чинності з моменту її оголошення і з
цього ж дня може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді колегії: