У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько
А.О.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за позиковим
зобов'язанням за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Одеської області від 19 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30 листопада 2010 року було визнано
дійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку від 17 жовтня 2010 року,
укладений між ним та відповідачкою, та
визнано право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 Згідно з
розпискою від 20 листопада 2010 року
ОСОБА_4 зобов'язалась сплатити ОСОБА_3 17
тис. доларів США. На даний час вся сума
заборгованості не сплачена, на
підставі чого позивач просив суд
стягнути з відповідачки 5 896 грн. 54 коп.
боргу за вказаною розпискою.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 листопада 2013 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 5 896
грн. 54 коп. Вирішено питання судового
збору.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 19 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та направити справу
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із того, що у зв'язку
з несвоєчасною сплатою коштів за
договором купівлі-продажу житлового
будинку між позивачем та відповідачем
виникли позикові зобов'язання на суму
700 доларів США, тобто відбулася новація
боргу у позикове зобов'язання.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у позові, суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайоного суду визнано дійсним
договір купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1, відповідно до якого
ціна за вказаний встановлена у сумі 5
тис. грн. Доводи позивача про наявність
у відповідача перед ним боргових
зобов'язань за договором позики
належними та достовірними доказами не
доведені, розписки, надані позивачем у
якості доказу, були складені після
укладання договору купівлі-продажу
спірного домоволодіння та вони не є
позиковими.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що 17 жовтня 2010 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено
договір купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1 (а. с. 47-48).

Розпискою від 17 жовтня 2013 року ОСОБА_3
отримав від ОСОБА_4 частину грошей за
продажу житлового будинку у розмірі 20
тис. грн. у присутності свідка ОСОБА_5 (а.
с. 8).

Згідно розписки від 20 листопада 2010 року
ОСОБА_4 зобов'язувалась виплатити решту
суму грошей, а саме 7 тис. доларів США у
строк до 20 листопада 2011 року за купівлю
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
(а. с. 9).

Рішенням Білгород-Дністровського
районного суду Одеської області від
30 листопада 2010 року позов ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності, задоволено. Визнано
дійсним договір купівлі-продажу від 17
жовтня 2010 року (а. с. 7).

01 грудня 2010 року ОСОБА_3 отримав від
ОСОБА_4 борг у сумі 15 800 грн., про
що зазначив це на зворотній стороні
розписці від 20 листопада 2010 року (а. с. 9
зворот).

Згідно розписки від 11 серпня 2011 року
ОСОБА_4 визнала, що має борг за купівлю
житлового будинку по АДРЕСА_1 у розмірі
700 доларів США (а. с. 10).

Відповідно до положення ч. 1 ст. 1053 ЦК
України за домовленістю сторін борг, що
виник із договорів купівлі-продажу,
найму майна або з іншої підстави, може
бути замінений позиковим
зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики
(ст. 1047 ЦК України).

Отже, умовами здійснення новації є,
по-перше, двостороння угода
(домовленість), по-друге, дотримання
форми такого правочину (новаційного
договору), тобто у формі, передбаченій
для укладення договору позики
(ч. 2 ст. 1053 ЦК України), а по-третє,
це дійсність первинного зобов'язання.

Однак суд апеляційної інстанції,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції, виходив із того, що рішенням
Білгород-Дністровського міськрайоного
суду від 30 листопада 2010 року
визнано дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, відповідно до якого ціна за
вказаний встановлена у сумі 5
тис. грн., тобто вказане рішення має
преюдиційне значення для вирішення
даної справи.

При цьому рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 30
листопада 2010 року встановлено, що
сторонами досягнуто згоди з усіх
істотних умов договору, а саме
відповідачем передано у власність
позивачки нерухоме майно та позивачкою
сплачено певна домовлена суму грошей
(а. с. 7), тобто судом не було встановлено,
що ОСОБА_4 було передано за даним
договором саме 5 тис. грн.

Оскільки апеляційний суд на
вищевикладені обставини уваги не
звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214,
315 ЦПК України не врахував норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановив обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі судове рішення
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 19 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко