Справа № 416/3398/13-ц
Провадження № 22ц/782/2413/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Коротенко Є.В.,
Темнікової В.І.

при секретарі - Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення
Лутугинський районний суд Луганської
області від 06 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Демарк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В с т а н о в и л а:

В вересні 2013 року позивач в особі
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Демарк» звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, в якому
вказав, що 22 вересня 2008 року між ВАТ
Банк «Демарк», правонаступником якого
є він, та відповідачем було укладено
кредитний договір №233-058, згідно з яким
відповідач отримав кредит у розмірі 10000
грн. зі сплатою 29% річних, з кінцевим
терміном повернення 21.09.2010 року. Проте
відповідач, всупереч умов договору,
свої зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав, в
зв`язку з чим станом на 19.09.2013 року
створилась заборгованість: по сплаті
основного боргу кредиту у сумі 8643,31
грн., заборгованість за відсотками в
сумі 7631,02 грн., заборгованість за
щомісячною комісією 1850,00 грн., штраф (за
порушення сплати відсотків) -1200 грн.,
1263,35 грн. пеня по кредиту і 897,59 грн. пеня
по відсотках, а всього: 21485,27 грн.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив стягнути з відповідача
вищевказану суму боргу за кредитним
договором.

Заочним рішенням Лутугинського
районного суду Луганської області від
06 грудня 2013 року позов ПАТ КБ «Демарк»
було задоволено у повному обсязі.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Демарк» заборгованість за кредитним
договором в сумі 21485,27 грн. та
повернення судового збору у розмірі 229
грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі апелянт просить
рішення суду 1-ї інстанції скасувати, як
незаконне, у зв'язку з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
неповним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та направити справу
на новий розгляд.

Заперечень на апеляційну скаргу до
матеріалів справи не надійшло.

Про місце, день та час слухання справи в
суді апеляційної інстанції позивач,
відповідач та його представник були
повідомлені своєчасно та належним
чином, але до судового засідання не
з`явились і про причини своєї неявки
суд не повідомили, крім того, позивач в
своєму клопотанні до апеляційного суду
просив розглянути справу без участі
його представника.

Вислухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія не
знаходить підстав для її задоволення.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з вимогами ст.2 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів», суд,
здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує кожному
право на справедливий суд та повагу до
інших прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України.

Положеннями ст.4 ЦПК України
передбачено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

У відповідності із ч.1 ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції виконано було і всі докази
надані сторонами були досліджені і
оцінені в їх сукупності відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання); у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що внаслідок
неналежного виконання ОСОБА_1 умов
кредитного договору №233-058 від 22
вересня 2008 року (а.с.4-5), станом на 19.09.2013
року створилась заборгованість за
кредитом - 8643,31 грн., заборгованість по
відсотках 7631,02 грн., 1850 грн. -
заборгованість за щомісячною комісією,
1200 грн. - штраф (за порушення сплати
відсотків), 1263,35 грн. - пеня по кредиту,
897,59 грн. - пеня по відсотках, а всього:
21485,27 грн., що підтверджується
розрахунком заборгованості, наданий
позивачем.

Жодних доказів щодо неправильності
зазначеного розрахунку та визначення
остаточної суми заборгованості за
кредитним договором з боку відповідача
не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги
стосовно застосування строку позовної
давності, то вони не заслуговують на
увагу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, п. 1 ч. 2
ст. 258 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки; позовна давність в один piк
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки /штрафу, пені/.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Враховуючи, що банк звернувся до суду 20
вересня 2013 року, та строки позовної
давності порушено не було, оскільки
заборгованість за відсотками та
щомісячною комісією нарахована в межах
трьох років (20 вересня 2010 року - 19
вересня 2013 року), а заборгованість по
сплаті штрафу за порушення сплати
відсотків, пені по кредиту та пені по
штрафу - в межах річного строку (20
вересня 2012 року -19 вересня 2013 року).

Оскільки місцевим судом встановлено
факт порушення позичальником умов
кредитного договору, у зв'язку із чим
виникла прострочена заборгованість за
кредитом, яка відповідачем не погашена,
суд дійшов вірного висновку про
наявність передбачених ст.ст.1049- 1050 ЦК
України підстав для стягнення з
позичальника заборгованості за
кредитний договором відповідно до
наданих позивачем розрахунків,
правильність яких перевірена судом та
належними доказами не спростована.

З вказаними висновками суду першої
інстанції вважає за необхідне
погодитись і судова колегія
апеляційного суду, оскільки зроблені
вони на підставі встановлених ним
обставинах справи, всебічно, повно та
об'єктивно досліджених доказах, та на
підставі правильного застосування
норм матеріального і процесуального
права.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Рішення суду першої інстанції є
законним та таким, що відповідає
вимогам ст.ст.203,509, 610, 611, 612, 1054 ЦК
України та умовам Кредитного договору.

Доводи, викладені апелянтом в
апеляційній скарзі, є такими ж самими,
як і викладені в його заяві про
перегляд заочного рішення суду, які
були предметом дослідження у суді
першої інстанції та їм була дана
належна правова оцінка, інших доводів
апеляційної скарги або нових обставин,
що підлягають встановленню, апелянт не
навів.

Отже, доводи апеляційної скарги
фактичних обставин справи,
встановлених судом не спростовують, і
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи і не
містять передбачених законом підстав
для скасування або зміни оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 на відхилити, а заочне рішення
Лутугинського районного суду
Луганської області від 06 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно але
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів після її проголошення.

Головуючий:

Судді: