АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/2008/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/246/14
Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л.
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді:
Пікуля В.П.,

суддів:
Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі:
Зеленській О.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 02 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Охоронного підприємства «СОБРР» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час затримки розрахунку по
день фактичного розрахунку,
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Охоронного
підприємства «СОБРР» (далі ОП «СОБРР»)
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час затримки розрахунку по день
фактичного розрахунку, відшкодування
моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що з 01
лютого 2013 року по 21 лютого 2013 року він
працював на даному підприємстві
охоронником. Оформлений на роботу був в
порядку ст. 24 ч. 4 КЗпПУ. Позивач вважає,
що трудовий договір є укладеним, хоча
наказ виданий не був , оскільки він був
допущений до роботи, запису в трудовій
книжці немає. При звільненні з
підприємства з позивачем не було
проведено повного розрахунку, тому
просив суд стягнути на його користь з
ОП «СОБРР» заборгованість по
заробітній платі в розмірі 875 грн.,
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку по день фактичного
розрахунку в розмірі 5735 грн. та на
відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 02 грудня 2013
року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без
задоволення.

З вказаним рішенням не погодився
позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення місцевим судом норм
матеріального та процесуального права
, неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті його позовних вимог.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції
проігнорував його докази щодо
перебування у трудових відносинах з
відповідачем та період (тривалість)
роботи у останнього, а тому
безпідставно відмовив у задоволенні
його позовних вимог.

Апеляційну скаргу просить розглядати у
його відсутність.

У запереченнях на апеляційну скаргу
представник ОП «СОБРР» просить рішення
суду залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення. Вважає, що
рішення суду ухвалено із дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

У судове засідання апелянт не з'явився,
будучи повідомленим про час та місце
розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивачем не додано даних про те, що він
був допущений до роботи охоронника на
підприємстві та копію трудової книжки,
не надано данні про обумовлений розмір
заробітної плати і розрахунок позову.

За відсутністю даних про облік
робочого часу позивача суд прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком місцевого суду з наступних
підстав.

Згідно ч. 3 , 4 ст. 24 КЗпП України,
укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу при
зарахуванні працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ніяких документів, які
б свідчили про працевлаштування
позивача, в тому числі і трудову книжку,
до місцевого суду надано не було.

При цьому, суд першої інстанції
обґрунтовано звернув увагу, що позивач
протягом розгляду справи давав
суперечливі пояснення з приводу
роботи, у ТОВ «СОБРР», в тому числі щодо
укладення з ним трудового договору,
внесення до трудової книжки ОСОБА_1
запису про роботу на підприємстві.

Крім того, з книги обліку руху трудових
книжок ОП «СОБРР» вбачається, що запис
про оформлення трудової книжки при
прийомі та звільненні ОСОБА_1
відсутній.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» трудовий договір
вважається укладеним, якщо виконання
роботи без видання наказу було
доручено особою, яка володіє правом
прийому і звільнення працівників, або
коли така робота виконувалась з її
відома.

Проте, в судовому засіданні суду першої
інстанції свідок ОСОБА_2, який
працював заступником керівника і за
сумісництвом виконував обов'язки
начальника відділу кадрів
відповідача, зазначив, що не давав
жодних доручень позивачу про виконання
будь -якої роботи і іншої будь -якої
роботи ОСОБА_1 з його відому не
виконував.

Посилання позивача про те, що доручення
він отримував від начальників охорони
Колкозей І.І. та Козуб В.О. не
заслуговують на увагу, оскільки як
встановлено місцевим судом та
вбачається з розрахункових відомостей
за березень лютий 2013 року, дані особи
працювали у ОП «СОБРР» на посаді
охоронників.

Доводи апелянта щодо підтвердження
свідками факту перебування
відповідача у трудових відносинах, не
ставлять під сумнів правильність
рішення суду першої інстанції,
оскільки суд першої інстанції дав
оцінку доказам по справі відповідно до
положень ст. 212 ЦПК України, та згідно п.
3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, зазначив мотиви
з яких взяв до уваги одні докази, а
відхилив інші.

Зокрема, суд першої інстанції вірно не
взяв до уваги покази свідка ОСОБА_5, та
обґрунтовано зазначив, що з табелів
робочого часу охоронників ТОВ «СОБРР»
вбачається, що ОСОБА_5 відпрацював у
товаристві на посаді охоронника у
березні 2013 року 152 години. Дані про
роботу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у лютому 2013
року відсутні.

Посилання апелянта про те, що суд з
самого початку по надуманим причинам
не відкривав провадження у справі, не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду першої інстанції, так як
ухвала Гадяцького районного суду
Полтавської області від 05 серпня 2013
року про визнання позовної заяви
ОСОБА_1 неподаною та повернення її
відповідачу була скасована ухвалою
апеляційного суду Полтавського
області від 04 вересня 2013 року і не
впливає на правильність ухваленого
судом рішення по суті справи.

Доводи ОСОБА_1, що відповідач не надав
акту знищення журналу чергувань не
підтверджуються матеріалами справи,
оскільки у матеріалах справи ( а.с. 72)
мається акт знищення журналу передачі
зміни охоронників на підприємстві ТОВ
«Бурат_Агро», який був знищений у
зв'язку із закінченням договору із
замовником охоронних послуг.

Крім того, колегія судів звертає увагу,
що факт знищення журналу передачі
зміни охоронників за відсутності
інших переконливих доказів виникнення
між сторонами трудових відносин не
доводить факт перебування ОСОБА_1 у
трудових відносинах із ТОВ «СОБРР».

Таким чином, проаналізувавши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

За вказаних обставин підстави для
зміни чи скасування рішення суду
відсутні.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 02 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
В.П. Пікуль

Судді:
О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль