30 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи:
Брусилівська селищна рада, відділ
Держземагентства у Брусилівському
районі Житомирської області, про
визнання частково незаконним рішення
селищної ради, визнання недійсним
державного акта про право власності на
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 22 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи:
Брусилівська селищна рада, відділ
Держземагентства у Брусилівському
районі Житомирської області, про
визнання частково незаконним рішення
селищної ради, визнання недійсним
державного акта про право власності на
земельну ділянку.

Посилалася на те, що рішенням
Брусилівської селищної ради від 9
червня 2011 року було затверджено
виконану з порушеннями технічну
документацію зі складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку ОСОБА_5, оскільки не
узгоджувалися межі з власником іншої
суміжної земельної ділянки ОСОБА_6
Відповідно до протоколу встановлення
та узгодження меж від 12 квітня 2011 року
невідомо на чиїй земельній ділянці
встановлювалися межі - ОСОБА_7 чи
ОСОБА_5, оскільки в протоколі
узгодження меж зазначено, що власником
ділянки є ОСОБА_7 Відповідно, без
належних документів, що підтверджують
розміри земельної ділянки, рішенням
Брусилівської селищної ради було
надано у власність земельну ділянку
ОСОБА_5 Вважала, що при наданні у
власність ОСОБА_5 земельної ділянки під
спільною будівлею було порушено
Державні будівельні норми. В
результаті зазначених порушень
відділом Держокомзему у
Брусилівському районі було видано
державний акт про право власності на
земельну ділянку, яка не відповідає
наявним межам земельної ділянки, що
встановлено рішенням Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 21 грудня 2012 року, відповідно до
якого, що під час виготовлення
державного акта про право власності на
земельну ділянку ОСОБА_5, допущена
помилка у визначенні вірних координат
частини земельної ділянки, яка
передавалася у власність

ОСОБА_5 в частині визначення межі тієї
частини земельної ділянки, на якій
розташована належна йому частина
будинку. Розміри земельної ділянки,
наданої у власність ОСОБА_5, не
відповідають генеральному плану
забудови Херсонського житлового
масиву смт. Брусилів, згідно якого
ширина ділянки, яка надавалася у
користування мешканцям житлового
кварталу, становила 31,0 м. Ширина
земельної ділянки, якою володіє ОСОБА_5
становить більше ніж 33,0 м. Тому позивач
просила визнати незаконним рішення
Брусилівської селищної ради
Житомирської області від 9 червня 2011
року в частині затвердження технічної
документації зі складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку, надати дозвіл на складання
державного акта на право власності на
земельну ділянку та передачі у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,1290 га у межах АДРЕСА_1 ОСОБА_5,
визнати недійсним державний акт про
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 331242, виданого на підставі
рішення Брусилівської селищної ради
від 9 червня 2011 року.

Рішенням Брусилівського районного
суду Житомирської області від 12
листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті
особи: Брусилівська селищна рада,
відділ Держземагентства у
Брусилівському районі Житомирської
області, про визнання частково
незаконним рішення селищної ради,
визнання недійсним державного акта про
право власності на земельну ділянку
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 22 січня 2014
року рішення Брусилівського районного
суду Житомирської області від 12
листопада 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги задоволено. Визнано незаконним
рішення Брусилівської селищної ради
від 9 червня 2011 року в частині
затвердження технічної документації
за складання державного акта на право
власності на земельну ділянку, надання
дозволу ОСОБА_5 на складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,1290
га у межах АДРЕСА_1. Визнано недійсним
державний акт серії

ЯК № 331242, виданий 22 липня 2011 року
ОСОБА_5, про право власності на земельну
ділянку площею 0,1290 га.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Житомирської області від 22 січня 2012
року та залишити в силі рішення
Брусилівського районного суду
Житомирської області від 12 листопада
2013 року, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Судом встановлено, що рішенням
Брусилівської селищної ради народних
депутатів від 20 грудня 1993 року № 180
земельну ділянку площею 0,12 га передано
у приватну власність матері позивачки -
ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак,
державного акта про право власності на
земельну ділянку остання не отримала. 25
вересня 2008 року позивачка отримала
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на 47/100 частин будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_2, який
належав на праві власності її матері (а.
с. 6). Рішенням Брусилівської селищної
ради від 23 листопада 2009 року внесено
зміни до рішення від 20 грудня 1993 року №
180 та уточнено площу земельної ділянки,
передану безоплатно у приватну
власність ОСОБА_4 - «орієнтованою
площею 0,12 га» для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (а. с. 7).

Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна
ділянка може знаходитись у спільній
власності з визначенням частки кожного
з учасників спільної власності
(спільна часткова власність) або без
визначення часток учасників спільної
власності (спільна сумісна власність).

Частиною 4 ст. 120 ЗК України передбачено,
що у разі набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду
кількома особами право на земельну
ділянку визначається пропорційно до
часток осіб у праві власності жилого
будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення на
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позовних вимог,
апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку, встановивши, що відсутнє
рішення сільської ради, ухвалене в
межах своєї компетенції, про
закріплення земельної ділянки за
будинком в цілому, співвласниками
якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та про поділ в
натурі між ними в установленому
законом порядку як спільними
землекористувачами, а тому рішення
Брусилівської селищної ради від

9 червня 2011 року, в частині затвердження
технічної документації зі складання
державного акта на право власності на
земельну ділянку, надання дозволу
ОСОБА_5 на складання державного акта на
право власності на земельну ділянку та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,1290 га у межах
АДРЕСА_1, є передчасним.

Попередні власники на спірну земельну
ділянку права власності не мали, а тому
сторони не є суміжними
землекористувачами, оскільки не є
власниками окремих будинків, а їх право
на земельну ділянку залежить від
розміру їх частки в спірному будинку.
Таким чином, право на спірну земельну
ділянку є похідним від права
попередніх землекористувачів.

Посилання скаржника на встановлення
меж належних сторонам земельних
ділянок 14 квітня 2011 року не
заслуговують на увагу, оскільки зі
змісту акта вбачається, що комісією
встановлено чотири межові знаки лише
по одній лінії садиби, на якій
знаходиться спільний жилий будинок, а
тому відсутні підстави вважати, що
чотирма межовими знаками було
проведено поділ двох окремих земельних
ділянок (а. с. 193).

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 22 січня 2014 року, тому що
судове рішення законне та
обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 22 січня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: Брусилівська
селищна рада, відділ Держземагентства
у Брусилівському районі Житомирської
області, про визнання частково
незаконним рішення селищної ради,
визнання недійсним державного акта про
право власності на земельну ділянку,
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Т.Л.
Ізмайлова