УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Макарчука М.А.

суддів: Євтушенко О.І., Карпенко С.О.

Ситнік О.М., Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Талалаївського районного споживчого
товариства Чернігівської області до
ОСОБА_1 про відшкодування майнової
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Талалаївського районного суду
Чернігівської області від 23 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 25 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Талалаївське районне
споживче товариство Чернігівської
області звернулось до суду із
зазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що відповідно до наказу № 29
від 13 травня 2011 року ОСОБА_1 прийнята на
посаду продавця магазину до
Талалаївського районного споживчого
товариства Чернігівської області в
ТПП с. Харкове Талалаївського району
Чернігівської області. 13 травня 2011 року
з ОСОБА_1 як завідуючим магазину
укладено договір про колективну
(бригадну) матеріальну
відповідальність. 31 липня 2013 року
проведено інвентаризацію
товарно-матеріальних цінностей в
магазині, за результатами якої
виявлено неякісні товари та товари із
закінченим строком придатності на суму
4 665,52 грн. Підставою для стягнення
завданих збитків вважає
неповідомлення відповідачем
керівництва Талалаївського районного
споживчого товариства Чернігівської
області про закінчення граничного
терміну зберігання продовольчих
товарів та наявність акта
результатів перевірки цінностей від 2
серпня 2013 року. Частина завданої шкоди
у сумі 320 грн відповідачем погашена у
добровільному порядку, решту завданої
шкоди у сумі 4 345,52 грн вона погашати
відмовилась.

Рішенням Талалаївського районного
суду Чернігівської області від 23
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області 25 листопада 2013
року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Талалаївського районного споживчого
товариства Чернігівської області на
відшкодування майнової шкоди 4 345,52 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Талалаївського
районного суду Чернігівської області
від 23 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 25 листопада 2013 року,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що ОСОБА_1 є
відповідальною за заподіяння шкоди
позивачу при виконанні нею трудових
обов'язків, оскільки сторони
перебували в трудових правовідносинах,
між ними було укладено договір про
колективну (бригадну) матеріальну
відповідальність.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна.

Судами встановлено, що відповідно до
наказу № 29 від 13 травня 2011 року
ОСОБА_1 прийнята на посаду продавця
магазину до Талалаївського районного
споживчого товариства
Чернігівської області в с. Харкове
Талалаївського району Чернігівської
області.

13 травня 2011 року між Талалаївським
районним споживчим товариством
Чернігівської області та ОСОБА_1 як
завідуючим магазину укладено договір
про колективну (бригадну) матеріальну
відповідальність.

Відповідно до підп. «в» п. 8 розділу ІІ
зазначеного договору ОСОБА_1
зобов'язалась своєчасно повідомляти
адміністрацію про всі обставини, що
загрожують збереженню ввірених їй
цінностей.

Згідно з інвентаризаційним описом від
31 липня 2013 року та актом результатів
перевірки цінностей ТПП № 1 с. Харкове
від 2 серпня 2013 року ОСОБА_1 заподіяно
Талалаївському районному споживчому
товариству Чернігівської області
шкоду у сумі 4 665,52 грн, з яких 320 грн нею
погашено.

Розпорядженням № 36 по Талалаївському
районному споживчому товаристві
Чернігівської області від 8 серпня 2013
року ОСОБА_1 звільнена із займаної
посади з 8 серпня 2012 року за п. 2 ст. 36
КЗпП України.

У ст. 130 КЗпП України передбачено, що
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Порушення працівником
покладених на нього трудових
обов'язків є протиправними діями.

Трудові обов'язки працівника
визначаються законодавством, трудовим
договором, посадовою інструкцією,
наказами керівника тощо.

Підставою для матеріальної
відповідальності може бути вина у
формі прямого умислу або необережності
(халатність, недбалість). Дії
працівника повинні призвести до
негативних наслідків, тобто має бути
пряма дійсна шкода, що підлягає
відшкодуванню, і між діями та
наслідками дій працівника наявний
причинний зв'язок

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що
за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, з вини
яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку. Матеріальна
відповідальність понад середній
місячний заробіток допускається лише у
випадках, зазначених у законодавстві.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 29 грудня 1992 року № 14
«Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» роз'яснено, що під
прямою дійсною шкодою, зокрема, слід
розуміти втрату, погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства, установи,
організації провести затрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати.

Відповідно ст. 134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли: 1) між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей; 2) майно
та інші цінності були одержані
працівником під звіт за разовою
довіреністю або за іншими разовими
документами, тощо.

Статтею 135-2 КЗпП України передбачена
можливість запровадження колективної
(бригадної) матеріальної
відповідальності при спільному
виконанні працівниками окремих видів
робіт, зв'язаних із зберіганням,
обробкою, продажем (відпуском),
перевезенням або застосуванням у
процесі виробництва переданих їм
цінностей, коли неможливо розмежувати
матеріальну відповідальність кожного
працівника і укласти з ним договір про
повну матеріальну відповідальність.

Колективна (бригадна) матеріальна
відповідальність установлюється
власником або уповноваженим ним
органом за погодженням з виборним
органом первинної профспілкової
організації (профспілковим
представником) підприємства, установи,
організації. Письмовий договір про
колективну (бригадну) матеріальну
відповідальність укладається між
підприємством, установою, організацією
і всіма членами колективу (бригади).

Перелік робіт, при виконанні яких може
запроваджуватися колективна (бригадна)
матеріальна відповідальність, умови її
застосування, а також типовий договір
про колективну (бригадну) матеріальну
відповідальність розробляються за
участю профспілкових об'єднань України
та затверджуються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення.

З матеріалів справи не вбачається, що
вказані обставини були предметом
судового дослідження та перевірки
доказами.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, відповідач посилався на те, що
позивачем не зазначено, які саме
трудові обов'язки порушені
відповідачем і якими нормативно
правовими документами передбачено
обов'язок продавця повідомляти
власника або уповноважений ним орган
про перебіг строку придатності товару.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, в порушення ст.
ст. 303, 304, 315 ЦПК України, належним чином
доводів апеляційної скарги не
перевірив та не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи; не встановивши правову природу
договору про колективну (бригадну)
матеріальну відповідальність, не
з'ясував, чи відноситься відповідач до
осіб, з якими може бути укладений такий
договір; чи передбачає цей договір
відповідальність за дії, які вчинила
відповідач; чи завдано позивачу дійсну
шкоду; чи є в діях відповідача всі
складові цивільно-правової
відповідальності, наявність прямої
дійсної шкоди та доведеність розміру
шкоди; якими неправомірними діями її
заподіяно і чи входили до функцій
працівника обов'язки, неналежне
виконання яких призвело до шкоди; в
чому полягала його вина; в якій
конкретно обстановці заподіяно шкоду;
чи були створені умови, які
забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника, і, неправильно
застосувавши норми матеріального
права, дійшов передчасного висновку
про залишення рішення суду першої
інстанції без змін, що призвело до
таких порушень норм процесуального
права, що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для вирішення справи.

Крім того, у матеріалах справи відсутні
будь-які дані бухгалтерського обліку
або руху товарно-матеріальних
цінностей на підприємстві позивача
щодо обсягу матеріальних цінностей на
момент прийняття відповідача на
роботу, станом на певний звітний
період, на момент проведення
інвентаризації, а також даних щодо часу
прийняття та обліку певних
матеріальних цінностей (продуктів
харчування) позивачем, їх рух протягом
звітного періоду.

Разом з цим, згідно п.15 договору,
укладеного з відповідачем, притягнення
колективу (бригади) до матеріальної
відповідальності проводиться
адміністрацією після ретельної
перевірки причин виникнення шкоди, з
урахуванням письмових пояснень,
наданих членами колективу (бригади), а у
необхідних випадках - також висновків
експертів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного її вирішення, ухвала суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 338, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного
суду Чернігівської області від 25
листопада 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А.Макарчук

Судді:
О.І.Євтушенко

С.О.Карпенко

О.М.Ситнік

Г.В.Юровська