У х в а л а

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Євтушенко О.І.,
Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Єврокапітал», товариства з обмеженою
відповідальністю «АІС-Сітроен-Центр»
про визнання кредитного договору
недійсним, відшкодування збитків та
моральної шкоди,

за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Єврокапітал» на рішення апеляційного
суду м. Києва від 11 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «ФК
«Єврокапітал», ТОВ «АІС-Сітроен-Центр»
про визнання кредитного договору
недійсним, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Посилався на те, що 10
листопада 2008 року між ним та ТОВ «ФК
«Єврокапітал» був укладений кредитний
договір № 974, відповідно до якого
позивачу був наданий кредит в розмірі 78
000 грн строком до 10 листопада 2010 року зі
сплатою 5 % річних. На момент укладання
договору сторони узгодили загальну
вартість кредиту, розмір плати за
обслуговування кредиту сторонами
встановлено у розмірі 0,00 грн за весь
період дії договору. Однак, ТОВ «ФК
«Єврокапітал» з грудня 2008 року шляхом
надсилання СМС-повідомлень почало
вимагати у позивача сплати сум, що не
були зазначені в договорі, мотивуючи це
зростанням курсу долару США по
відношенню до гривні та збільшенням у
зв'язку з цим розміру плати за
обслуговування кредиту. З цих підстав
позивач просив визнати недійсними п. п.
2.2.3, 4.1 та 4.3 кредитного договору та
кредитний договір в цілому, стягнути з
ТОВ «ФК «Єврокапітал» збитки в розмірі
95 597 грн - проценти сплачені
позичальником за період з грудня 2008
року по січень 2010 року та 20 000 грн
моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 12 вересня 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
11 грудня 2013 року рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 12 вересня 2013
року скасовано в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсними п. п.2.2.3, 4.1 та 4.3
кредитного договору та ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволено частково. Визнано
недійсними п. п. 2.2.3, 4.1 та 4.3 кредитного
договору № 974 від 10 листопада 2008 року,
укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «ФК
«Єврокапітал». В іншій частині рішення
залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ФК
«Єврокапітал» просить скасувати
оскаржуване судове рішення
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції
в межах касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з пропущення
позивачем строку позовної давності та
недоведеністю своїх позовних вимог.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
визнання недійсними пунктів
кредитного договору, судом апеляційної
інстанції вірно встановлено, що
позивачем не пропущений строк позовної
давності, оскільки про свої порушені
права він дізнався з моменту включення
відповідачем до договору п. п. 2.2.3, 4.1 та
4.3, які в порушення п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», визначають боргові
зобов'язання формулами, а не у
грошовому вигляді. Суд вірно дійшов до
висновку, що положення договору про
споживчій кредит є несправедливими,
оскільки містять умови про зміни у
витратах, зокрема щодо сплати за
обслуговування кредиту та плати за
дострокове його погашення, що
суперечить вимогам ч. 5 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
договір про надання фінансових послуг
(яким відповідно до ст. 4 цього Закону є
договір про надання споживчого
кредиту) повинен містити розмір
фінансового активу, зазначений у
грошовому виразі, строки його внесення
та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
до договорів із споживачами про
надання споживчого кредиту
застосовуються положення цього Закону
про несправедливі умови в договорах,
зокрема положення, згідно з якими
передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки. Продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору.

У постанові від 12 вересня 2012 року №
6-80цс 12 Верховний Суд України зазначив,
що несправедливими є положення
договору про споживчий кредит, які
містять умови про зміни у витратах,
зокрема щодо плати за обслуговування
кредиту та плати за дострокове його
погашення, і це є підставою для
визнання таких положень недійсними.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги та заперечення на касаційну
скаргу, які надійшли від представника
позивача, суд касаційної інстанції
дійшов до висновку про відхилення
касаційної скарги та залишення без
змін рішення апеляційного суду м. Києва
від 11 грудня 2013 року, тому що судове
рішення є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332
ЦПК України суд касаційної інстанції
при попередньому розгляді справи
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Єврокапітал» відхилити.

Рішення апеляційного
суду м. Києва від 11 грудня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Єврокапітал»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «АІС-Сітроен-Центр»
про визнання кредитного договору
недійсним, відшкодування збитків та
моральної шкоди, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді:

О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

Т.Л. Ізмайлова