Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/410/14 Головуючий у
1-й інстанції Котляр А. М.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 02 грудня 2013 року в справі
за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробнича компанія «Профіт»
про поновлення на роботі, виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом ТОВ науково-виробнича
компанія «Профіт» про поновлення на
роботі, виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу, який уточнював під
час розгляду справи.

В обґрунтування вимог зазначив, що він
працював на посаді мерчендайзера у ТОВ
науково-виробнича компанія «Профіт» з
02.08.2013 року. Наказом від 05.09.2013 року його
було звільнено за прогул без поважних
причин.

Вважає своє звільнення незаконним з
наступних причин. 31.08.2013 року він
знаходився на робочому місці в
супермаркеті «Сільпо» по вул. Чарівній
в м. Запоріжжя, його робочий день тривав
з 10 по 22 години. Він увесь час
знаходився на робочому місці, та
виконував свою роботу, наливав пиво у
пляшки покупцям. Після цього він
дізнався, що адміністратор магазину
ОСОБА_3 повідомила керівництво його
підприємства про те, що він не з'явився
на роботу. 05.09.2013 року його було
звільнено. Копія наказу про звільнення
була видана йому 09.09.2013 року.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд визнати його звільнення
незаконним та поновити його на роботі.
Стягнути з відповідача на його користь
суму заробітної плати за час
вимушеного прогулу з 06.09.2013 по 30.09.2013
року у розмірі 5000 грн. та моральної
шкоди в розмірі 3000 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 02 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає,
що суд неповно з'ясував обставини
справи, неправомірно прийняв показання
свідків, та знімання її на
фото,телевідеоплівку про його
відсутність на роботі, рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

За вимогами ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції
встановлено, що відповідно наказу № 33
від 02.08.2013 року ОСОБА_2 був прийнятий на
роботу на посаду меречендайзера у ТОВ
науково-виробнича компанія «Профіт» з
02.08.2013 року. ОСОБА_2 був ознайомлений з
умовами праці, колективним договором
та правилами внутрішнього трудового
розпорядку, про що свідчить його підпис
(а.с. 93). Місцем роботи ОСОБА_2 був
магазин «Сільпо» по вул.
Задніпровській в м. Запоріжжя.

За наказом № 34 від 30.08.2013 року
мерчендайзеру ОСОБА_2 було призначено
місце роботи з 30.08.2013 року за адресою: м.
Запоріжжя, вул. Чарівна, 155-б, магазин
«Сільпо» (а.с. 11).

05.09.2013 року ОСОБА_2 був звільнений з
роботи за прогул без поважних причин на
підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7).
Наказ прийнятий за доповідною запискою
від 05.09.2013 року, акту про відмову від
підпису та протоколу № 2 загальних
зборів трудового колективу ТОВ НВК
«Профіт».

За відомістю на виплату грошей
№ВЗП46 за серпень 2013 року, ОСОБА_2 05.09.2013
року отримав заробітну плату у розмірі
451 грн. 26 коп. (а.с. 23-24). Оскільки
ОСОБА_2 відмовився підписати наказ №40
про звільнення, відмовився отримати
трудову книжку, було складено акт від
05.09.2013 року (а.с. 26).

Суд першої інстанції відмовив в
задоволенні позову ОСОБА_2 , оскільки
свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3
підтвердила відсутність ОСОБА_2 на
робочому місці 31.08.2013 року з 10 години 15
години. Відсутність його на роботі
підтверджена також доповідною
запискою адміністратора магазину
«Сільпо» ОСОБА_3 (а.с.22), службовою
запискою охоронця ОСОБА_7 (а.с. 60),
складеною в присутності свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, де вказано, що ОСОБА_2
був відсутній протягом 4,5 годин на
роботі, а коли з'явився, відмовився
давати пояснення з приводу прогулу та
розписуватися у журналі обліку
робочого часу, відсутністю записів
журналу обліку робочого часу ОСОБА_2, в
якому відсутні записи щодо приходу
ОСОБА_2 на роботу (а.с. 33-35)., табелем
обліку робочого часу за серпень 2013
року, в графі мерчендайзера ОСОБА_2
робочий день 31.08.2013 року позначений як
прогул, який був заповнений 02.09.2013 року
(а.с. 52-54).

Відповідно до положень ст.
ст. 10, 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом, при цьому
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, а
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Ані суду першої інстанції, ані в
апеляційній скарзі не зазначено
жодного доказу, який свідчив би проте,
що ОСОБА_2 був присутній на роботі 31.08.2013
року з 10 години 15 години. Докази, які
були наведені судом першої інстанції
про відсутність його на робочому місті
не спростовані.

Доводи апеляційної скарги проте,
що суд безпідставно прийняв до уваги
показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_3, оскільки до їх
обов'язків не входить обов'язок стежити
за дотриманням трудової дисципліни
працівників ТОВ науково-виробнича
компанія «Профіт» не приймаються
колегією судів, оскільки відповідно до
вимог ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Доводи проте, що суд не
досліджував трудові обов'язки ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_9 не має значення для вирішення
питання правдивості їх пояснень.

Та, крім того суд досліджує докази
за правилами ст. 10,11, 60 ЦПК України лише
за клопотанням сторін. Такого
клопотання від сторін не надходило як у
суді першої інстанції так і в
апеляційній інстанції.

Отже, суд правомірно прийняв до
уваги показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_3, доповідної записки
адміністратора магазину «Сільпо»
ОСОБА_3 (а.с.22), службової записки
охоронця ОСОБА_7 (а.с. 60), складеною в
присутності свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, де
вказано, що ОСОБА_2 був журналіу обліку
робочого часу (а.с. 33-35). та табеля обліку
робочого часу за серпень 2013 року (а.с.
52-54), які не спростовуються жодним
доказом позивача.

Згідно ст. 32 КЗпП України не
вважається переведенням на іншу роботу
і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на інше робоче місце, в інший
структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.
Власник або уповноважений ним орган не
має права переміщати працівника на
роботу, протипоказану йому за станом
здоров'я.

З досліджених матеріалів
справи та з пояснень самого ОСОБА_2
встановлено, що він працював у магазині
«Сільпо», який розташований по вул.
Задніпровський в м. Запоріжжя. На нього
надходили скарги від покупців
магазину, керівником магазину була
дана негативна характеристика
стосовно ОСОБА_2, де вказано, що він
порушує правила трудового розпорядку.
У зв'язку із цим, 30.08.2013 року ОСОБА_2 було
оголошено догану. (а.с.28-31). В цей же день
ОСОБА_2 призначено місце роботи в
магазині «Сільпо» за іншою адресою.
Тому в даному випадку суд першої
інстанції вірно визначив, що
визначення місця роботи з 30.08.2013 року за
адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 155-б,
магазин «Сільпо» за наказом № 34 від
30.08.2013 року є переміщенням, а не
переводом ОСОБА_2 , а тому таке
переміщення за правилами ст. 32 КзПП
України не потребувало його згоди.

Посилання ОСОБА_2 на те, що судом
прийняті до уваги недопустимі докази, а
саме його у порушення вимог ст. 307 ЦПК
України без його згоди знімали на
фотовідеозйомку є хибними. Бо такі
докази як фото відео зйомка не
досліджувалася судом.

Оскільки доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
першої інстанції, рішення суду
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
колегія судів не вбачає підстав для
його скасування та ухвалення нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 02 грудня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: