Справа № 755/82/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко
Н.О.

при секретарі Лисенко
М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Реєстраційна служба ГУЮ м.Києва,
Головне управління по м.Києву та
Київській області Акціонерного
товариства Ощадбанк про визначення
додаткового строку на прийняття
спадщини та визнання заповіту частково
недійсним та зустрічний позов ОСОБА_2
до ОСОБА_1, 3-ті особи: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
Реєстраційна служба ГУЮ м.Києва,
Головне управління по м.Києву та
Київській області Акціонерного
товариства Ощадбанк про встановлення
факту, усунення від права на
спадкування та визнання права
власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, 3-тя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визначення
додаткового строку на прийняття
спадщини посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік
ОСОБА_5, шлюб з яким вона зареєструвала
12 січня 1977 року. Після смерті якого
відкрилась спадщина, спадкоємцями за
законом є вона та син покійного від
першого шлюбу - ОСОБА_2 У встановлений
шестимісячний строк вона не звернулась
до нотаріальної контори з поважних
причин. У січні 2013 року на запрошення
онуки вона поїхала до Німеччини в місто
Франкфурт на Майні. Через деякий час по
приїзду до онуки стан здоров'я
погіршився, в зв'язку з чим вона змушена
була звернутись за медичною допомогою
до лікарів, які призначили відповідне
лікування. За висновком лікарів вона не
повернулась до України, а строк
перебування в Німеччині було подовжено
спочатку до 25 липня 2013 року, а потім до
24.01.2014 року. Через важкий стан здоров'я,
онука не відразу повідомила про смерть
чоловіка. Про свій стан здоров'я,
бажання прийняти спадщину та про
неможливість приїхати до міста Києва
вона повідомила відповідачу.
Звернувшись до приватного нотаріуса
КМНО ОСОБА_3 з заявою про прийняття
спадщини їй було відмовлено в зв'язку з
пропуском строку. Тому просить суд
визначити їй додатковий шестимісячний
строк для подання заяви про прийняття
спадщини.

В подальшому представником позивача
було збільшено позовні вимоги в зв'язку
з тим, що 20.09.2011 року приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_4 було посвідчено
заповіт, під час складання якого
спадкодавець ОСОБА_5 на свій розсуд, без
погодження з позивачем, розпорядився
її часткою у спільному сумісному майні
подружжя - квартирою та грошовими
коштами, що знаходяться в установах
банку. На час відкриття спадщини у
квітні 2013 року ОСОБА_1 була
непрацездатною за віком, а тому має
право на обов'язкову частку у спадщині.
Складений заповіт не відповідає
вимогам ч.ч.1, 2 ст. 203 ЦК України та
суперечить вимогам ст. 241 ЦК України, в
зв'язку з чим просить суд визнати
частково недійсним заповіт ОСОБА_5 від
20.09.2011 року в частині розпорядження
ОСОБА_5 спадковим майном квартирою
АДРЕСА_1 та грошовими коштами в
установах банку, а саме: 1/2 часткою
майна, що належить ОСОБА_1 на праві
спільної сумісної власності подружжя
та в частині позбавлення права
спадкоємця першої черги ОСОБА_1 права
спадкувати, незалежно від змісту
заповіту, обов'язкову частку у
спадковому майні.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги за первісним
позовом підтримав в повному обсязі та
просив суд визначити ОСОБА_1 додатковий
строк для прийняття спадщини та
визнати частково недійсним заповіт
ОСОБА_5 від 20.09.2011 року в частині
розпорядження ОСОБА_5 спадковим майном
квартирою АДРЕСА_1 та грошовими коштами
в установах банку, а саме: 1/2 часткою
майна, що належить ОСОБА_1 на праві
спільної сумісної власності подружжя
та в частині позбавлення права
спадкоємця першої черги ОСОБА_1 права
спадкувати, незалежно від змісту
заповіту, обов'язкову частку у
спадковому майні.

Відповідач та його представник позов
не визнали та подали до суду зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_1, 3-ті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
Реєстраційна служба ГУЮ м.Києва,
Головне управління по м.Києву та
Київській області Акціонерного
товариства Ощадбанк про встановлення
факту, усунення від права на
спадкування та визнання права
власності на спадкове майно
посилаючись на те, що у 2010 році ОСОБА_5
почав хворіти, а в 2011 році йому
ампутували дві ноги, в зв'язку з чим він
потребував постійного стороннього
догляду, оскільки сам не міг себе
обслуговувати. ОСОБА_5 попросив сина
переїхати до нього, тому ОСОБА_2 разом з
дружиною переїхали до квартири АДРЕСА_1
та здійснювали догляд за ОСОБА_5
Похованням ОСОБА_5 займався ОСОБА_2
ОСОБА_2 у встановлений шестимісячний
строк звернувся з заявою про прийняття
спадщини, але приватний нотаріус
ОСОБА_6 повідомила, що передає спадкову
справу іншому нотаріусу - ОСОБА_3 На
сьогоднішній день позивач за
зустрічним позовом не отримав
свідоцтво про право на спадщину,
оскільки приватний нотаріус ОСОБА_3
посилається, що спадкодавець на момент
смерті був в зареєстрованому шлюбі, а
тому це майно є спільною сумісною
власністю подружжя. ОСОБА_1 в
телефонній розмові повідомила, що
ніяких відмов нотаріусу писати не буде,
але і на спадкове майно не претендує. З
2002 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 фактично не
підтримували подружні стосунки,
проживали окремо, оскільки ОСОБА_1
остаточно переїхала до міста Полтава,
де була зареєстрована та проживала до
2013 року. Квартира АДРЕСА_1 була придбана
покійним за кошти отримані від продажу
житлового будинку та земельної ділянки
по АДРЕСА_2, які належали ОСОБА_5 на
підставі свідоцтв про право на
спадщину від його батьків. Крім того,
покійний також придбав і квартиру
ОСОБА_1 Тому ОСОБА_2 просить суд
встановити факт роздільного
проживання та фактичного припинення
шлюбу подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у
період з 04.10.2002 року по 01.01.2004 року та
факт окремого проживання подружжя у
зв'язку з фактичним припиненням
шлюбних відносин у період з 01.01.2004 року
по ІНФОРМАЦІЯ_1 року;визнати за ним
право власності на квартиру АДРЕСА_1;
визнати право власності за ним на
депозитний вклад ОСОБА_5 за депозитним
договором від 28.05.2010 року № 5/174-1244576 у
філії Печерського відділення № 3715/174 АТ
«Ощадбанку»; визнати за ним право
власності на депозитний вклад ОСОБА_5
за депозитним договором від 28.05.2010 року
№ 44 у філії Дніпровського відділення
АТ «Ощадбанку» №7989 ОБ; визнати за ним
право власності на депозитний вклад
ОСОБА_5 за депозитним договором від
18.11.2010 року № 53 у філії Дніпровського
відділення АТ «Ощадбанку» №7989 ОБ.

В подальшому представником
відповідача було збільшено позовні
вимоги за зустрічним позовом, оскільки
ОСОБА_1 було відомо, що ОСОБА_5 був
лежачим хворим та потребував
постійного догляду, але ОСОБА_1 жодного
разу не приїхала та не відвідала його
ні в лікарні, ні дома, не надала
допомоги під час тривалої хвороби,
навіть не телефонувала. Тому просила
суд, крім вимог викладених у зустрічній
позовній заяві, також усунути ОСОБА_1
від права на спадкування обов'язкової
частки після померлого ОСОБА_5

Представник 3-ої особи АТ «Ощадбанк» в
судовому засіданні висловив думку щодо
вирішення спору на розсуд суду, згідно
вимог чинного законодавства.

3-і особи приватний нотаріус КМНО
ОСОБА_3, приватний нотаріус КМНО ОСОБА_4,
Реєстраційна служба ГУЮ м.Києва в
судове засідання не з'явились, про день
та час розгляду справи повідомлені
належним чином. Від приватного
нотаріуса КМНО ОСОБА_3 надійшов лист
про розгляд справи у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
представника 3-ої особи, дослідивши
матеріали справи приходить до
наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів
справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5,
що підтверджується копією свідоцтва
про смерть (т. 1 а.с.5).

Спадкоємцями після смерті померлого є
його син ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_1,
що підтверджується копією свідоцтва
про народження (т.1 а.с.80) та копією
свідоцтва про укладення шлюбу (т.1 а.с.88).

Після смерті ОСОБА_5 залишилась
спадщина до якої входить квартира
АДРЕСА_1 та грошові вклади.

Згідно даних, які міститься в копії
спадкової справи, ОСОБА_1 звернулась до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини 27.12.2013 року (т.1
а.с.107).

Наполягаючи на первісному позові
представник позивача просить суд
визначити додатковий строк для
прийняття спадщини, оскільки позивач
про смерть свого чоловіка дізналася
лише в червні 2013 року, але враховуючи
стан здоров'я та перебування в
Німеччині вона не мала змоги вчасно
звернутись до нотаріальної контори з
заявою.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Статтею 1220 ЦК України, часом відкриття
спадщини є день смерті особи або день, з
якого воно оголошується померлою.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечується представниками сторін,
що на час відкриття спадщини позивач
разом з померлим не проживала.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України,
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно зі спадкодавцем
має подати до нотаріуса заяву про
прийняття спадщини.

Заперечуючи проти первісного позову
представник відповідача в судовому
засіданні пояснила, що майже відразу
після смерті батька ОСОБА_2 надіслав до
Німеччини факсом копію свідоцтва про
смерть батька, яку отримала позивач.

На підтвердження даного факту надано
копію квитанції з Укрпошти про
відправлення факсу до Німеччини 18.04.2013
року (т.1 а.с.193). До матеріалів позовної
заяви безпосередньо самим позивачем
додано копію факсової копії свідоцтва
про смерть ОСОБА_5 на якій вказана дата
отримання 18.04.2013 року. За таких
обставин, суд ставить під сумнів
достовірність показів представника
позивача про час, коли ОСОБА_1 дізналась
про смерть свого чоловіка та вважає
встановленим, що ОСОБА_1 дізналась про
смерть свого чоловіка 18.04.2013 року.

Щодо пропуску строку звернення до
нотаріуса, то слід зазначити наступне.
Так, згідно витягу із закордонного
паспорту вбачається, що ОСОБА_1
отримала візу, термін дії якої з 25.01.2013
року по 24.07.2013 року строком 90 днів (т.1
а.с.14). В подальшому в зв'язку з
лікуванням позивач отримала нову візу
терміном дії з 27.04.2013 року по 25.07.2013 року
строк 90 днів в зв'язку з лікуванням (т.1
а.с.14). Згідно довідки від 09.07.2013 року,
виданої Управлінням з забезпечення
громадського порядку, ОСОБА_1 із причин
раптового захворювання, враховуючи
похилий вік та загальний стан здоров'я
повернення в Україну і на даний час не
рекомендується. Передбачуваний термін
лікування: 6-8 місяців, беручи до уваги
похилий вік. На підставі даної довідки
позивачем було отримано дозвіл на
перебування на території Німеччини від
29.07.2013 року з терміном дії до 24.01.2014 року.
Отже, позивач перебувала на території
Німеччини з 25.01.2013 року по 24.01.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Постановою ПВС України № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року роз'яснено, що вирішуючи
питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Законодавством не встановлений
вичерпний перелік поважних причин, але
відповідно до норм цивільного
законодавства поважними слід вважати
такі обставини, які перешкоджають
своєчасному зверненню, роблячи його
неможливим або важким. Звідси випливає,
що неприйняття зацікавленою особою
спадщини умисно або з необережності не
є підставою для продовження цього
строку.

Представник позивача, не заперечують
факту неподання заяви про прийняття
спадщини та визнаючи, таким чином,
неприйняття позивачем спадщини до
цього часу, посилались в позові на
поважність причин пропуску
встановленого законом строку,
обґрунтовуючи тим, що позивач по-перше,
дізналась про смерть свого чоловіка
лише в червні 2013 року, а по-друге,
протягом шести місяців, які визначені
законом на прийняття спадщини, вона
перебувала на території Німеччини і не
мала змоги її прийняти.

Проте такі доводи позивача не вказують
на поважність причин пропуску строку і
тому не можуть бути прийняті судом до
уваги. Також слід зазначити, що
перебуваючи в Німеччині, вона в грудні
2013 року направила нотаріусу заяву про
прийняття спадщини, але їй було
запропоновано звернутись до суду з
заявою про визначення додаткового
строку на прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач будучи
обізнаною про смерть свого чоловіка, не
звернулась вчасно до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, а тому відсутні підстави для
визначення додаткового строку на
прийняття спадщини.

Що стосується вимоги позивача про
визнання частково недійсним заповіту
від 20.09.2011 року з тих підстав, що
спадкодавець розпорядився спільним
майном подружжя, а також позивач має
право на обов'язкову частку у спадщині
слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України,
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи, суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

З тексту заповіту вбачається, що ОСОБА_5
на випадок смерті зробив таке
розпорядження: все своє майно, з чого б
воно не складалось, та де б воно не
знаходилось і взагалі, все те, на що він
за законом матиме право і що буде
належати йому на момент смерті
заповідає своєму сину ОСОБА_2 (т. 1 а.с.180).

Так, на час відкриття спадщини до
спадкового майна увійшло: квартира
АДРЕСА_1 та грошові вклади в банках.

Звертаючись до суду з позовом позивач
просить суд визнати частково недійсним
заповіт з тих підстав, що вона має право
на обов'язкову долю.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України,
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половини частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Позов позивача в цій частини також не
підлягає задоволенню по-перше, право на
обов'язкову долю не є перешкодою в її
отриманні в зв'язку з наявністю
заповіту, а тому не може бути підставою
для визнання заповіту недійсним, а
по-друге, судом відмовлено в визначенні
додаткового строку на прийняття
спадщини.

Що стосується зустрічного позову то
слід зазначити наступне.

Наполягаючи на позові представник
відповідача за зустрічним позов
просить суд встановити факт
роздільного проживання та фактичного
припинення шлюбу подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 у період з 04.10.2002 року по 01.01.2004
року та факт окремого проживання
подружжя у зв'язку з фактичним
припинення шлюбних відносин у період з
01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Що стосується факту роздільного
проживання та фактичного припинення
шлюбу подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у
період з 04.10.2002 року по 01.01.2004 року, то
встановлення такого факту взагалі не
передбачено, ані діючим СК України, ані
КпШС України.

Статтею 24 КпШС України передбачено
лише визнання майна особистою
власністю одного з подружжя, що не
потребує окремого встановлення факту
роздільного проживання та фактичного
припинення шлюбу.

Що стосується встановлення факту
окремого проживання подружжя у зв'язку
з фактичним припинення шлюбних
відносин слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 119 СК України, за
заявою подружжя або позовом одного з
них суд може постановити рішення про
встановлення для подружжя режиму
окремого проживання у разі
неможливості чи небажання дружини і
(або) чоловіка проживати спільно.
Аналогічна норма міститься
передбачена ст.234 ЦПК України.

Статтею 104 СК України шлюб припиняється
внаслідок смерті одного з подружжя або
оголошення його померлим.

Отже, аналізуючи вказані статті суд
приходить до висновку, що даний факт не
може бути встановлений взагалі, а може
бути лише за зверненням одного з
подружжя встановлено режим окремого
проживання. Крім цього, даний факт
також не може бути встановлений після
смерті одного з подружжя, оскільки шлюб
є припиненим.

Наполягаючи на задоволенні
зустрічного позову в частині усунення
від права на спадкування представник
позивача за зустрічним позовом
пояснила, що померлий не міг
пересуватись у зв'язку з відсутністю
обох ніг, внаслідок чого він перебував
у безпорадному стані, а тому дійсно за
станом свого здоров'я потребував
стороннього догляду, який йому надавав
ОСОБА_2 та його дружина. Позивач за
первісним позовом не доглядала за
ОСОБА_5 та не цікавилась умовами його
проживання та тим, хто надавав допомогу
померлому.

Відповідно до ст. 1224 ЦК
України, за рішенням суду особа може
бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішенні такої справи
повинен установити і факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та його потребу в допомозі цієї особи.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України №7 «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30.05.2008
року пунктом 6 роз'яснено, правило
абзацу другого частини третьої статті
1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана
була утримувати спадкодавця згідно з
нормами Сімейного кодексу України.
Факт ухилення особи від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом за заявою
заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем,
який мав право на утримання, позову
про стягнення аліментів до особи, яка
претендує на спадщину, не є достатньою
підставою для відмови в позові про
усунення від права на спадкування.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК
стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК не були зобов'язані утримувати
спадкодавця.

Безпорадний стан слід розуміти як
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в її умисних діях чи
бездіяльності, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Крім того, суду належить з'ясовувати, чи
потребував спадкодавець допомоги від
спадкоємця за умови отримання її від
інших осіб і чи мав спадкоємець
матеріальну й фізичну змогу надавати
таку допомогу.

Вимога про усунення
спадкоємця від права на спадкування
може бути пред'явлена особою, для якої
таке усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про
одержання права на спадкування з
підстав, визначених у частині другій
статті 1259 ЦК.

Даючи оцінку доказам, суд приходить до
висновку, що зустрічний позов в частині
усунення від права на спадкування
задоволенню не підлягає з підстав
недоведеності.

Що стосується вимог позивача за
зустрічним позовом про визнання права
власності в порядку спадкування на
квартиру та депозитні вклади, то слід
зазначити наступне.

Відповідно до Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі
Порядок) пунктом 4.9. передбачено, що
свідоцтво про право на спадщину
видається на підставі заяви
спадкоємців, які прийняли спадщину,
після закінчення шести місяців з дня
відкриття спадщини, а у випадках,
передбачених частиною другою статті
1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше
зазначених у цих статтях строків.

Пункт 4.10. Порядку передбачає, що видача
свідоцтва про право на спадщину
спадкоємцям, які прийняли спадщину,
ніяким строком не обмежена.

Пунктом 4.13. Порядку передбачено, що
видача свідоцтва про право на спадщину
може бути відкладена у разі:
витребування нотаріусом відомостей
або документів від фізичних або
юридичних осіб, при цьому строк, на який
може бути відкладено видачу свідоцтва
про право на спадщину, не може
перевищувати одного місяця;
необхідності отримання нотаріусом від
заінтересованих осіб згоди на подачу
спадкоємцем, який пропустив строк для
прийняття спадщини, заяви про
прийняття спадщини згідно з вимогами
частини другої статті 1271 ЦК України. За
обґрунтованою письмовою заявою
заінтересованої особи, яка звернулась
до суду, та на підставі отриманого від
суду повідомлення про надходження
позовної заяви заінтересованої особи,
яка оспорює право або факт, про
посвідчення якого просить інша
заінтересована особа, вчинення
нотаріальної дії зупиняється до
вирішення справи судом.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини звернувся в межах
визначеного шестимісячного строку (т.1
а.с.68), нотаріусом не було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
а зв'язку з наявністю спору з ОСОБА_1
вчинення нотаріальної дій - видача
свідоцтва про право на спадщину - лише
зупинено, а тому позивач за зустрічним
позовом після вступу рішення суду має
право в загальному порядку отримати
свідоцтво про право на спадщину, а тому
дана вимога також не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1220, 1224, 1241, 1257, 1259, 1269, 1270, 1272 ЦК
України, ст. ст. 104, 119 СК України, ст. 24
КпШС України, постановою Пленуму
Верховного Суду України №7 «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року, Порядком вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 № 296/5, ст.ст. 10, 11,
58, 60, 131, 208, 209, 212-215, 218, 234 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Реєстраційна служба ГУЮ м.Києва,
Головне управління по м.Києву та
Київській області Акціонерного
товариства Ощадбанк про визначення
додаткового строку на прийняття
спадщини та визнання заповіту частково
недійсним відмовити.

В зустрічном позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
3-ті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, Реєстраційна служба
ГУЮ м.Києва, Головне управління по
м.Києву та Київській області
Акціонерного товариства Ощадбанк про
встановлення факту, усунення від права
на спадкування та визнання права
власності на спадкове майно відмовити.

До суду може бути подана апеляційна
скарга на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які не були присутні при його
проголошенні протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя