У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Макарчука М.А. Леванчука А.О.
Нагорняка В.А.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, третя
особа: Приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_13
про встановлення нікчемності заповіту,
визнання заповіту недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Донецької
області від 30 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_12, третя
особа - приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
про встановлення нікчемності заповіту,
визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла
ОСОБА_15 після її смерті залишилася
спадщина у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на
праві власності. 2 березня 2012 року

ОСОБА_15 скала заповіт посвідчений
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_13
за реєстром № 1703, за яким вона заповіла
спірний будинок відповідачам ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_12
в рівних частках кожному.

Позивачі вважають заповіт недійсним та
нікчемним, оскільки померла ОСОБА_15
була тяжко хвора, і відповідно до
медичних документів страждала на
атеросклеротичний кардіосклероз,
постійну форму миготливої аритмії, ФК2,
СН2Б, застійну внелікарняну
двосторонню пневмонію, тяжке
лікування, ЛНЗ, синдром поліорганної
недостатності з переживанням
серцево-судинної та дихальної, набряк
головного мозку. Також в неї
діагностували синдром Маллори-Вейса,
кровотечу внутрішніх органів легкої
ступені важкості. Супутній діагноз:
цукровий діабет, тип 2, важке лікування,
церебральний атеросклероз. Тобто на
час складання заповіту ОСОБА_15 не
усвідомлювала значення своїх дій, її
воля не була направлена на складання
заповіту, що не відповідає ч.3 ст. 203 ЦК
України, та згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є
підставою недійсності правочину.

Крім того позивачі зазначали, що
заповіт складено приватним нотаріусом
в порушення вимог ст. 1247 ЦК України так
як неможливо встановити місце його
складання, оскільки з тексту заповіту
(третій абзац) вбачається, що його
складено в приміщенні приватного
нотаріуса

ОСОБА_13 по АДРЕСА_2 В останньому абзаці
вказано, що заповіт складено зі слів
ОСОБА_16, до підписання прочитано вголос
заповідачем і власноручно підписаний у
присутності нотаріуса. У зв'язку з
фізичною вадою та поганим самопочуттям
заповіт складено та посвідчено за
адресою буд. №5 по вулиці Новокримська
в м. Донецьку.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька від 11 вересня

2013 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5
задоволено частково. Визнано заповіт
посвідчений 2 березня 2012 року приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_13 за
реєстром № 1703, за яким ОСОБА_15 заповіла
житловий будинок АДРЕСА_1 - ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_12 недійсним.
Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 30 жовтня

2013 року, рішення районного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_4, ОСОБА_5

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свої доводи порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 цього ж Кодексу
під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч.6 ст. 147, ч.1-3 ст.. 212 ЦПК
України висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Судом встановлено і не заперечується
сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла
ОСОБА_15 після її смерті залишилася
спадщина у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на
праві власності.

Судом також встановлено, що 2 березня 2012
року ОСОБА_15 скала заповіт посвідчений
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_13
за реєстром № 1703, за яким вона заповіла
спірний будинок відповідачам ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_12
в рівних частках кожному.

Апеляційним судом також встановлено,
що позивачем не подано суду належних і
достовірних доказів про перебування в
день складання заповіту у стані, коли
не розуміла значення своїх дій і не
могла керувати ними або інших доказів,
що волевиявлення заповідача не було
вільним.

Відхиляючи висновок судової
експертизи про перебування заповідача
у момент складання заповіту у стані,
коли вона не розуміла значення своїх
дій і не могла керувати, апеляційний
суд правильно звернув увагу на те, що
експерти при проведенні судової
експертизи не повністю врахували
записи із амбулаторної карти
спадкодавця про стан її здоров'я і
зовсім не врахували запис в історії
хвороби заповідача від ІНФОРМАЦІЯ_1
року (наступний день після складання
заповіту) про те, що ОСОБА_15 в лікарні
скаржилася на хворобу, розказувала про
свої відчуття і була доступна контакту
з лікарями.

Встановивши такі обставини,
апеляційний суд прийшов до правильного
висновку пронедоказаність позовних
вимог і обґрунтовано відмовив у
задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного
суду і зводяться до переоцінки доказів
у справі.

Рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 332, 335, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення апеляційного суду Донецької
області від 30 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Макарчук М.А. Леванчук А.О.
Нагорняк В.А.