Справа №480/447/14-ц 24.06.2014 24.06.2014 24.06.2014
Провадження № 22-ц/784/1834/14
інстанції: Войнарівський М.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 червня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М.,

суддів:
Лівінського І.В.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Яценко Л.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3,
представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5 -

ОСОБА_4

на рішення Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 07
травня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про відшкодування майнової та
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 р. ОСОБА_6 звернувся з
позовом до ОСОБА_5 про відшкодування
майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що 29 жовтня 2013 р. з
вини ОСОБА_5, який керував автомобілем
марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер
НОМЕР_1, на автодорозі Миколаїв -
Доманівка - Березки сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої належний йому
транспортний засіб - автомобіль «Geely»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав
пошкодження.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив стягнути з відповідача
48320 грн. 80 коп. - вартість збитків,
завданих пошкодженням транспортного
засобу, 500 грн. - вартість проведеного
автотоварознавчого дослідження, 79 грн.
08 коп. - вартість телеграм, надісланих
відповідачеві, 100 грн. - вартість
пального для виїзду до місця
проведення дослідження, 40 грн. -
вартість довідки, а всього - 49039 грн. 88
коп., та 5000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 07 травня 2014 р. позов задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_5 на користь
позивача 49039 грн. 88 коп. у відшкодування
майнової шкоди, 1000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5 вказує на невідповідність
висновків суду щодо покладення на
нього повної відповідальності за
спричинену майнову шкоду вимогам
закону і просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову в позові або про його часткове
задоволення, та стягнути майнову і
моральну шкоду зі страхової компанії.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника відповідача,
позивача, дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 29 жовтня 2013 р. о 7
год. 25 хв. ОСОБА_5, який керував належним
на праві власності ОСОБА_7 автомобілем
марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер
НОМЕР_1, та порушив вимоги ч. 3 п. 13.1, п. 12.1
Правил дорожнього руху України, а саме:
не обрав безпечну швидкість руху та не
врахував дорожньої обстановки, на
автодорозі Миколаїв - Доманівка -
Березки допустив зіткнення з належним
позивачеві автомобілем «Geely»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок
чого автомобілі отримали механічні
пошкодження.

Постановою судді Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 05 грудня 2013 р. винним у даній
дорожньо-транспортній пригоді визнано
ОСОБА_5

Згідно звіту № 55/12-13 Про оцінку
вартості (розміру) збитків, спричинених
пошкодженням транспортного засобу від
30 грудня 2013 р., вартість
відновлювального ремонту складає 35050
грн. 82 коп. (з урахуванням ПДВ), розмір
втрати товарної вартості автомобілю -
3602 грн. 92 коп.

Задовольняючи частково позов, суд
вважав, що є передбачені законом
підстави для покладання саме на
відповідача повної відповідальності
за спричинену позивачеві внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди шкоди.

Такий висновок суду є правильним.

В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодується на загальних підставах,
а саме: 1) шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується
винною особою; 2) за наявності вини лише
особи, якій завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується; 3) за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідач, заперечуючи проти позову
посилався на те, що його
цивільно-правова відповідальність на
час здійснення дорожньо-транспортної
пригоди була застрахована.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Як визначено ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 1 липня 2004 р. № 1961-ІV (далі -
Закон № 1961-ІV) при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із п.п. 1.1, 1.4 ст.1 Закону № 1961-ІV
страхувальник - юридичні особи та
дієздатні громадяни, що уклали із
страховиком договори обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності за шкоду, заподіяну
життю, здоров'ю, майну третіх осіб під
час експлуатації наземного
транспортного засобу; особи,
відповідальність яких застрахована, -
страхувальник та інші особи, які
правомірно володіють забезпеченим
транспортним засобом. Володіння
забезпеченим транспортним засобом
вважається правомірним, якщо інше не
встановлено законом або рішенням суду.

Згідно наданого ОСОБА_5 на
підтвердження своїх заперечень Полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 16 жовтня 2013 р. № АЕ/0491935,
виданого страховиком - публічним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Скайд» страхувальнику -
ОСОБА_7 автомобіль марки «ВАЗ 2101»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, є
застрахованим на строк з 17 жовтня 2013 р.
по 16 жовтня 2014 р.

Судом не встановлено, що під час
пошкодження автомобіля позивача
відповідач, керуючи транспортним
засобом - автомобілем «ВАЗ 2101»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, володів
ним неправомірно.

Однак, Закон № 1961-ІV містить певні
застереження щодо осіб, чия
цивільно-правова відповідальність
застрахована.

Згідно відповіді публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Скайд» договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності № АЕ/0491935 від 16 жовтня
2013 р. було укладено з ОСОБА_7 на
пільгових умовах, оскільки
страхувальник є пенсіонером.

Згідно зі п. 13.2 ст. 13 Закону № 1961-ІV
розмір страхового платежу за одним
внутрішнім договором страхування
зменшується на 50 відсотків, за
умови, що

страхувальником є громадянин України -
учасник війни, інвалід ІІ групи, особа,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, віднесена
до I або II категорії, пенсіонер, а
забезпеченийй транспортний засіб має
робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів
кубічних включно та належить цьому
громадянину на праві власності.

Зазначена пільга надається за умови
особистого керування таким

транспортним засобом особою, яка
належить до визначених у цьому

пункті категорій громадян України, без
мети надання платних послуг

з перевезення пасажирів або вантажу.

За таких обставин та, враховуючи
наведені положення закону відповідач
не є особою, чия цивільно-правова
відповідальність була застрахована
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності №
АЕ/0491935 від 16 жовтня 2013 р.

За такого суд вірно вважав, що
відповідальність за заподіяну
позивачеві внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди шкоди
має нести саме відповідач, а не
страхова компанія.

Між тим, з визначеним судом розміром
майнової шкоди погодитись не можна.

Відповідно до звіту № 55/12-13 Про оцінку
вартості (розміру) збитків, спричинених
пошкодженням транспортного засобу від
30 грудня 2013 р., розмір збитків становить
38653 грн. 74 коп., з яких вартість
відновлювального ремонту складає 35050
грн. 82 коп. (з урахуванням ПДВ), без
урахування ПДВ - 29209 грн. 02 коп., розмір
втрати товарної вартості - 3602 грн. 92 коп.

Задовольняючи позов, суд вважав, що
розмір збитків, спричинених
пошкодженням автомобілю позивача,
становить 48320 грн. 80 коп. і таке
збільшення розміру збитків обумовлено
зростанням курсу гривні до долару США
порівняно з часом проведення оцінки
розміру збитків.

Між тим, як вбачається з тексту звіту №
55/12-13, вартість відновлювального
ремонту (робіт та матеріалів) визначена
спеціалістом у національній валюті
України, а тому відсутні підстави для
перерахування розміру збитків у
зв'язку зі зміною курсу валют.

У разі зростання вартості
відновлювального ремонту можливі інші
шляхи захисту прав потерпілої особи.

Так, як роз'яснено в п. 9 постанови
пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» № 6 від 27 березня 1992 р. з
наступними змінами, у тому разі, коли на
час виконання рішення про
відшкодування шкоди, виправлення
пошкодження за одержані за рішенням
кошти, збільшились ціни на майно або
роботи, на придбання чи проведення
яких воно було присуджено, потерпілий з
цих підстав може заявити додаткові
вимоги до особи, відповідальної за
шкоду, якщо не було його вини в тому, що
виконання проводилось після
збільшення цін та тарифів.

Доказів зростання вартості
відновлювального ремонту на час
вирішення спору позивачем не
надавалось.

Також судом сума майнової шкоди
помилково розрахована з урахуванням
ПДВ, оскільки позивач не надав доказів
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого автомобіля у платника
ПДВ, а отже витрат, пов'язаних з оплатою
ПДВ, на час вирішення спору не поніс і
підстав для відшкодування шкоди з
урахуванням ПДВ немає.

Виходячи з викладеного розмір збитків,
які були спричинені позивачеві у
зв'язку з необхідністю відновлення
автомобіля і підлягають стягненню з
відповідача, становить 29209 грн. 02 коп.

Оскільки системний аналіз ст. ст. 1166, 1187,
1194 Цивільного кодексу України, пунктів
1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженій наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України від 24 листопада 2003 року №
142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві
юстиції України 24 листопада 2003 року за
№ 1074/8395, дає можливість дійти
висновків, відповідно до яких власник
пошкодженого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
транспортного засобу має право на
відшкодування в повному обсязі
завданої йому майнової шкоди, в тому
числі й втрати товарної вартості
автомобілю, тому з відповідача
підлягає стягненню розрахований
спеціалістом розмір втрати товарної
вартості його автомобіля - 3602 грн. 92 коп.

Також суд правильно прийшов до
висновку про стягнення з ОСОБА_5 на
користь позивача 500 грн., сплачених
ОСОБА_3 за проведення оцінки вартості
спричинених збитків, оскільки такі
витрати безпосередньо пов'язані з
завданням шкоди і намаганням усунути
її наслідки.

Між тим, суд помилково вважав за
можливе включити до стягнутої майнової
шкоди вартість телеграм та пального,
оскільки позивачем не доведена
необхідність та обов'язковість таких
витрат та їх зв'язок зі спірними
правовідносинами.

Що стосується вирішення позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди, то суд на підставі положень ст.
1167, ст. 23 ЦК України вірно вважав, що
відповідач має компенсувати
позивачеві заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
моральну шкоду, пов'язану з душевними
стражданнями позивача у зв'язку з
пошкодженням його майна, та вірно
визначив розмір такого відшкодування,
який відповідає засадам розумності та
справедливості.

З урахуванням викладеного та положень
п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в
частині стягнення майнової шкоди
необхідно змінити, стягнувши з
відповідача 33504 грн. 94 коп. (29209 грн. 02
коп.+3602 грн. 92 коп.+500 грн.) та судовий
збір згідно із положеннями ст. 88 ЦПК
України відповідно до задоволеної
частини позовних вимог - 267 грн. 72 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 07
травня 2014 року в частині відшкодування
майнової шкоди змінити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
відшкодування майнової шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 33504 (тридцять три тисячі п'ятсот
чотири) грн. 94 коп. майнової шкоди та 267
(двісті шістдесят сім) грн. 72 коп.
судового збору.

Рішення в суду в частині
відшкодування моральної шкоди
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: