Справа № 2-4737/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - О.С. Губерначук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ, Державної пенітенціарної служби України, третя особа: перший заступник Інституту кримінально-виконавчої служби Національної академії внутрішніх справ України ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій, скасування наказу, поновлення на займаній посаді, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до Національної академії внутрішніх справ, Державної пенітенціарної служби України, третя особа: перший заступник Інституту кримінально-виконавчої служби Національної академії внутрішніх справ України ОСОБА_4, просив суд, з урахуванням збільшених позовних вимог, визнати неправомірними дії Інституту кримінально-виконавчої служби Національної академії внутрішніх справ України щодо звільнення ОСОБА_1 з посади професора кафедри кримінально-правових дисциплін Інституту кримінально-виконавчої служби; скасувати наказ № 85-о/с «Про часткове скасування наказу начальника Інституту кримінально-виконавчої служби» від 05.05.2014, поновити ОСОБА_1 на посаді професора кафедри кримінально-правових дисциплін Інституту кримінально-виконавчої служби Національної академії внутрішніх справ України; стягнути з Національної академії внутрішніх справ України та Державної пенітенціарної служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 9000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з лютого 2012 до 15 квітня 2014 року займав посаду начальника Інституту кримінально-виконавчої служби, однак був звільнений з посади професора кафедри кримінально-правових дисциплін інституту кримінально-виконавчої служби за сумісництвом (0,25 посадового окладу) на безоплатній основі. В серпні 2013 року звернувся з рапортом до Голови ДПтСУ щодо надання дозволу роботи за сумісництвом, після отримання дозволу був призначений на посаду професора кафедри кримінально-правових дисциплін інституту кримінально-виконавчої служби за сумісництвом (0,25посадового окладу) на безоплатній основі. Наказом №40 від 14 квітня 2014 року позивач був звільнений з ДПтС України за власним бажанням пунктом 64 «в». Рапорт про звільнення з посади професора кафедри кримінально-правових дисциплін інституту кримінально-виконавчої служби за сумісництвом (0,25 посадового окладу) на безоплатній основі не писав. 14.05.2014 отримав лист від Т.в.о. начальника інституту полковника внутрішньої служби ОСОБА_4, в якому вказувалось, що наказ про призначення на посаду професора кафедри кримінально-правових дисциплін інституту кримінально-виконавчої служби за сумісництвом (0,25 посадового окладу) на безоплатній основі скасовано. 19.05.2014 ОСОБА_1 звернувся з листом до Т.в.о. начальника інституту полковника внутрішньої служби ОСОБА_4 з проханням надати обґрунтовану відповідь на питання, які обставини та причини привели до відміни наказу про призначення на посаду професора кафедри кримінально-правових дисциплін інституту кримінально-виконавчої служби за сумісництвом (0,25 посадового окладу) на безоплатній основі. 23.06.2014 позивач отримав лист підписаний першим заступником начальника інституту полковником внутрішньої служби ОСОБА_4, в якому відсутні підстави відміни наказу про призначення на посаду професора кафедри кримінально-правових дисциплін Інституту кримінально-виконавчої служби за сумісництвом (0,25 посадового окладу) на безоплатній основі та в якому відповіді на запитувані питання ОСОБА_1 не отримав, причини вказані необґрунтовано з невідповідністю до чинного законодавства та нормативних документів, які стосуються положення про проходження служби ДПтСУ та ЗУ «Про Державну виконавчу службу України», відповіді ґрунтуються на КЗпП, який не поширюється на атестованих працівників. Під час особистої бесіди ОСОБА_4 пояснив, що таку вказівку він отримав від голови ДПтС України підполковника внутрішньої служби ОСОБА_5 З часу призначення ОСОБА_5, на посаду відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 березня 2014 р. № 174, він почав чинити на позивача моральний та матеріальний тиск, який привів до погіршення стану здоров'я, лікування в шпиталі. ОСОБА_5 до дня призначення його на посаду голови ДПтС України, був підлеглим позивача та виконував обов'язки начальника курсу, за час служби неодноразово притягувався до різних видів дисциплінарної відповідальності. Дані обставини призвели до неможливості плідно працювати в таких умовах, ОСОБА_1 був вимушений написати рапорт про звільнення з ДПтС України та був звільнений 15.04.2014 відповідно до наказу голови ДПтСу №40/ОС-14. Звернення за допомогою і захистом до Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України, Генерального прокурора, Міністра юстиції України, Голови комітету ВРУ з питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, Голови Державної інспекції України з питань праці, Голови Люстраційного комітету щодо неправомірних дій керівництва ДПтС України позитивних наслідків не надали. Таким чином, Голова ДПтС України ОСОБА_5 зловживаючи службовим становищем, тобто умисно, з корисливих мотивів та інших інтересах або в інтересах, з використанням службового становища та всупереч інтересам служби, завдав істотну шкоду охоронюваним законом права та інтересів позивача, що виразилось у незаконному звільненні ОСОБА_1 з посади професора кафедри, погіршення здоров'я та матеріальних збитків у виді упущеної вигоди. Позивач відзначив, що ОСОБА_4 перевищив надану йому владу, тобто умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав, завдав істотну шкоду охоронюваним законом права та інтересів, що виразилось у незаконному звільненні позивача з посади професора кафедри, погіршення здоров'я та матеріальних збитків у виді упущеної вигоди. Позивач зазначив, що всі ці обставини значно підсилюють його психологічне розчарування можливості відновлення своїх прав, через такі дії відповідача. З моменту виникнення такого протиправного ставлення відповідача, позивач перебуває в сумнівах щодо добровільного відновлення порушених відповідачем законних прав, із дружиною виникають сварки, через що постійно відчуває психологічний дискомфорт, розуміючи про можливі проблеми, які можуть виникнути при наступному працевлаштуванні на інше місце роботи, та будучі на сьогодні безробітним, вимушений звернутися за захистом та відновленням своїх прав. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 9000 грн. Вважає звільнення незаконним, так як здійснено з порушенням чинного законодавства Конституції України, ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу», положення про проходження служби.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали збільшені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, надавши вищевикладені пояснення.

Представник відповідача Національної академії внутрішніх справ в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача Державної пенітенціарної служби України в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без представника, надав письмові заперечення, згідно яких просив відмовити в задоволенні позову, зазначив, що відповідні матеріали щодо призначення ОСОБА_1 на посаду професора кафедри кримінально-правових дисциплін Інституту до ДПтС України не надходили. Питання щодо призначення ОСОБА_1 на дану посаду у ДПтС України не розглядалось. Разом з тим, слід зазначив, що питання призначення на посади педагогічних працівників вищих учбових закладів регулюються Законом України «Про вищу освіту» (який діяв на момент спірних правовідносин) та Положенням про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 24.12.2002 №744, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 липня 2003 р. за № 600/7921. Дане Положення визначає порядок обрання за конкурсом осіб на вакантні посади науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, а саме: завідуючих кафедрами, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів, асистентів. Відповідно до пункту 7, 8 цього Положення висновки кафедри про професійні та особисті якості претендентів та відповідні рекомендації передаються на розгляд Вченої ради вищого навчального закладу (факультету). Обрання науково-педагогічних працівників Вченою радою вищого навчального закладу (факультету) проводиться таємним голосуванням. Перед голосуванням щодо кожної кандидатури претендентів на відповідну посаду оголошується висновок кафедри і проводиться обговорення в їх присутності. Також, відповідно до пункту 4.5. Положення про Інститут в Інституті діє вчена рада, до компетенції якої належить, зокрема, подання начальнику (керівнику) Інституту пропозицій щодо призначення на посади та звільнення з посад наукових, науково-педагогічних (педагогічних) працівників. Однак, Інститутом та Національною академією внутрішніх справ конкурс на заміщення посади професора кафедри кримінально-правових дисциплін Інституту не оголошувався. Крім того, на засідання відповідної кафедри питання призначення ОСОБА_1 на посаду професора кафедри кримінально-правових дисциплін Інститут не виносилось, а відповідні висновки на розгляд Вченої ради Інституту не подавались та дане питання не розглядалось Вченою радою Інституту. Таким чином, призначення ОСОБА_1 на посаду професора кафедри кримінально-правових дисциплін Інституту відбулося в порушення вимог Закону України «Про вищу освіту», Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24.12.2002 № 744, Положення про Інститут, організаційно-розпорядчих актів ДПтС України. Крім того, виходячи з вимог щодо оформлення управлінської документації визначаються Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. №1242 та Типовою інструкцією з діловодства в органах, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і навчальних закладах, що належать до сфери управління Державної пенітенціарної служби України, затвердженої наказом ДПтС України від 29.09.2012 №109, накази підписуються керівником органу (установи), а у разі його відсутності - посадовою особою, яка виконує його обов'язки. У зведених наказах з особового складу може застосовуватись узагальнений заголовок, наприклад: "Про особовий склад". У тексті наказів з особового складу, як правило, констатуюча частина не зазначається. Розпорядча частина наказу починається, як правило, з дієслова у формі інфінітиву: "прийняти", "призначити" "перевести", "звільнити", "відрядити", "надати", "оголосити" тощо. У наказі про призначення або звільнення працівника зазначається повна дата (число, місяць, рік) фактичного виходу працівника на роботу (припинення трудових відносин), розміри його посадовою окладу відповідно до штатного розпису, надбавок та доплат. У кожному пункті наказ) з особового складу зазначається підстава щодо його видання (заява працівника, контракт, доповідна записка, рішення атестаційної комісії тощо). Однак у тексті наказу Інституту від 19.09.2013 №157-о/с відсутні будь-які посилання на підставі прийняття ОСОБА_1 на посаду. Враховуючи викладене, видаючи наказ від 05.05.2014 №45 о/с «Про часткове скасування наказу начальника Інституту кримінально-виконавчої служби в частині призначення ОСОБА_1 на посаду професора кафедри кримінально-правових дисциплін Інституту, Інститутом не порушено чинного законодавства. Одночасно зазначено, що ДПтС України не було прийнято жодного рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з посади професора кафедри кримінально-правових дисциплін Інституту та ДПтС України жодним чином не порушено права позивача.

Третя особа в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі наказу про прийняття №65 щ/с від 21.08.1992 УВС Полтавської області ОСОБА_1 з 19.08.1992 служив в органах внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України безперервно 21 рік 07 місяців 26 днів. За період служби в органах внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України заохочувався та нагороджувався грошовою винагородою - 14 разів, подякою - 12 разів, цінним подарунком - 5 разів, почесною грамотою - 2 рази, відомчими заохочувальними відписками - 7 разів. Наказом ДПтСУ №40 о/с від 15.04.2014 ОСОБА_1 був звільнений, що підтверджується трудовою книжкою на ім'я ОСОБА_1, серії НОМЕР_1.

Наказом Державної пенітенціарної служби України (витяг) №80 о/с від 07.08.2012 полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 призначено начальником Інституту кримінально-виконавчої служби та встановлено йому посадовий оклад у розмірі 1910 грн, надбавку за особливо важливі завдання у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальні звання та надбавки за вислугу років, доплату за науковий ступінь (кандидат юридичних наук; у розмірі 15 відсотків посадового окладу та за вчене звання (старший науковий співробітник) розмірі 25 відсотків посадового окладу, звільнивши його з посади першого заступника начальника цього Інституту з навчально-методичної та наукової роботи, з 1 серпня 2012 року.

Згідно до наказу Інституту кримінально-виконавчої служби ДПтС України №157-о/с від 19.09.2013 по особовому складу прийнято полковника внутрішньої служби ОСОБА_1, начальника інституту кримінально-виконавчої служби, на безоплатній основі, за сумісництвом 0,25 посадового окладу професора кафедри кримінально-правових дисциплін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому слід зазначити, що цивільно-правовий договір укладається заради досягнення результатів праці, а саме покращення організації навчально процесу та економії державних коштів.

Відповідно до посадової категорії професору (0,25 ставки) кафедри кримінально-правових дисциплін ОСОБА_1 заплановано навчальне навантаження на 2013-2014 навчальний рік загального обсягу 175 годин. Станом на 28.04.14 ОСОБА_1 фактично виконане навчальне навантаження становить 260 годин, із них: проведення практичних та семінарських занять - 48 аудиторних годин; керівництво та захист курсових робіт - 90 годин; проведення семестрових екзаменів - 24 аудиторні години; проведення екзаменаційних консультацій - 8 аудиторних годин; проведення державних екзаменів 90 аудиторних годин. Вказані обставини підтверджуються довідкою про виконане фактичне навчальне навантаження 0,25 ставки професора кафедри кримінально-правових дисциплін ОСОБА_1

Також згідно довідки про виконане фактичне навчальне навантаження у 2011-2012 навчальному році 0,25 ставки професора кафедри кримінально-правових дисциплін ОСОБА_7 відповідно до посадової категорії професору (0,25 ставки) кафедри кримінально-правових дисциплін ОСОБА_1 заплановано навчальне навантаження на 2011-2012 навчальний рік загального обсягу 175 годин. ОСОБА_1 фактично виконане навчальне навантаження становить 440 годин, із них: проведення практичних та семінарських занять - 40 аудиторних годин; керівництво та захист курсових робіт - 360 годин; проведення семестрових екзаменів - 32 аудиторні години; проведення екзаменаційних консультацій - 8 аудиторних годин та не заперечувалися сторонами.

Також в матеріалах справи наявні дипломи за ІІ та ІІІ місце у номінації «Навчально-методичні видання» на імя ОСОБА_1

Відповідно до наказу Державної пенітенціарної служби України (витяг) №40 о/с від 15.04.2014 по особовому складу у відповідності з Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено у запас Збройних Сил України за п.64 «в» (через обмежений стан здоров'я) полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 (Т-208617), начальника Інституту кримінально-виконавчої служби, 15 квітня 2014 року. Вислуга років на день звільнення становить у календарному обчисленні 30 років 07 місяців 22 дні, у пільговому обчисленні - 32 роки 07 місяців 22 дні.

Наказом Інституту кримінально-виконавчої служби ДПтС України №85 о/с від 05.05.2014 про часткове скасування наказу Інституту кримінально-виконавчої служби наказ Інституту кримінально-виконавчої служби № 157-о/с від 19 вересня 2013 року скасовано в частині призначення ОСОБА_1 на посаду професора кафедри кримінально-правових дисциплін Інституту кримінально-виконавчої служби на безоплатній основі, за сумісництвом на 0,25 ставки посадового окладу.

Згідно листа Інституту кримінально-виконавчої служби ДПтС України від 14.05.2014 №8/195 на звернення ОСОБА_1 стосовно залишення на посаді професора кафедри кримінально-правових дисциплін зазначено, що задовольнити прохання не є можливим, тому що наказ Інституту кримінально-виконавчої служби від 19.09.2013 157-о/с в частині призначення на посаду професора кафедри кримінально-правових дисциплін Інституту кримінально-виконавчої служби на безоплатній основі, на 0,25 ставки посадового окладу скасований.

Листом від 19.05.2014 ОСОБА_1 звертався до Т.в.о. начальника Інституту кримінально-виконавчої служби полковника внутрішньої служби ОСОБА_4, згідно якого просив оплатити виконану роботу з урахування вихідних, святкових та зверх нормований робочий час; (заняття проводились лише в ці дні відповідно до ст.72 КЗпП) робота у вихідний день може компенсуватися наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі); надати відповідь чи погоджували дане рішення з профспілковою організацією? (керівник відповідно до ч. 5 ст. 67 КЗпП України повинен видати відповідний наказ не пізніше ніж за два місяці та погодити його з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником); чи можливо було виконати навчальне навантаження в 2011-2012 та 2013-2014 році без залучення інших працівників інституту для економії бюджетних коштів та фонду заробітної плати? Відмінений наказ лише посади ОСОБА_1 чи всіх працівників, які були в даному наказі?

Листом Інституту кримінально-виконавчої служби ДПтС України від 19.06.2014 №2/3-1-14/к-1 на лист ОСОБА_1 від 19.05.2014 повідомлено, що відповідно до п.1 наказу №157-о/с від 19.09.2013 полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 було прийнято на роботу за сумісництвом на безоплатній основі на 0,25 посадового окладу професором кафедри кримінально-правових дисциплін. Щодо погодження профспілкової організації, то відповідно до ст. 43(1) КЗпП, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством. Щодо навчального навантаження, то відповідно до ст.49 Закону України «Про вищу освіту», наказу МОН України від 07.08.2002 №450 та Рішенням Вченої ради ІКВС від 30 травня 2013 року встановлено з урахуванням посадових категорій навчальне навантаження науково педагогічних працівників, а саме: професор кафедри - 700 годин, доцент кафедри - 750 годин, старший викладач кафедри - 800 годин, викладач кафедри - 900 годин. Щодо інших працівників, то у відповідь на запитання стосовно відміни наказу №157-о/с від 19.09.2013 щодо інших працівників, які були в даному наказі, повідомлено, що така інформація підпадає під дію закону України "Про захист персональних даних».

В матеріалах справи міститься доповідна записка від 09.04.2014 Голові Державної пенітенціарної служби від в.о. начальника ОСОБА_8 Інституту кримінально-виконавчої служби, згідно якого запропоновано скасувати наказ Інституту кримінально-виконавчої служби №157-о/с від 19.09.2013 в частині призначення ОСОБА_1 на посаду професора кафедри кримінально-виконавчої служби на безоплатній основі за сумісництвом на 0,25 ставки посадового окладу.

Також в матеріалах справи наявна відповідь Генеральної прокуратури України від 05.05.2014 на звернення ОСОБА_1, де зазначено, що заява про злочин в діях Голови ДПтС ОСОБА_9 не містить об'єктивних даних, що свідчать про ознаки правопорушень, передбачених статтями 364 КК України.

З відповіді Національного агентства України з питань державної служби вбачається, що на звернення ОСОБА_1 від 20 квітня 2014 року, яке надійшло від Генеральної Прокуратури України 07 травня 2014 року № К-225 в межах компетенції опрацьовано Національним агентством України з питань державної служби. За результатами розгляду повідомлено, що на підставі частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» повідомляємо, що питання, які порушені у зверненні не належать до повноважень Національного агентства України з питань державної служби.

Також у відповіді Генеральної прокуратури України від 22.05.2014 на звернення ОСОБА_1 зазначено, що підстави для складення протоколу відносно дій та рішень посадових осіб ДПтС за ст.212-3 КУпАП відсутні, а також роз'яснено право на оскарження вказаних дій до суду.

Листом Територіальної Державної інспекції України з питань праці у м. Києві від 06.06.2014 повідомлено, що трудові спори про оплату праці розглядаються і вирішуються згідно із законодавством про трудові спори та роз'яснено право на звернення до суду.

Відповідно до наказу №157-о/с від 19.09.2013 по особовому складу прийнято на полковника внутнішньої служби ОСОБА_1, начальника інституту кримінально-виконавчої служби, на безоплатній основі, за сумісництвом 0,25 посадового окладу професора кафедри кримінально-правових дисциплін, чим фактично встановили трудові відносини між стороними.

Однак позивач наказом від 05.05.2014 № 85 о/с частково скасував наказ від 19.09.2013 № 157-о/с, чим фактично позбавив права займати посаду професора кафедри кримінально-правових дисциплін.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за №110, (зі змінами) на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи.

Згідно п.9 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством фінансів України від 28.06.1993 р. №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 р. №76, запис у трудову книжку відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за місцем основної роботи. як з'ясовано в судовому засіданні позивач не виявив бажання, щодо запису у трудову книжку відомостей про роботу за сумісництвом.

Таким чином, відповідач не дотримався процедури звільнення з займаної посади, чим і порушив норми трудового законодавства, тому права позивача підлягають захисту.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно положень ст.ст.23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Позивачем не надано суду доказів підтвердження факту заподіяння моральних страждань відповідачем, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань зазнав позивач, як розрахував грошову суму та з чого при цьому виходить.

В контексті ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тобто суд не може вийти за межі позовних вимог.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та те, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.21, 40 КЗпП України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ, Державної пенітенціарної служби України, третя особа: перший заступник Інституту кримінально-виконавчої служби Національної академії внутрішніх справ України ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій, скасування наказу, поновлення на займаній посаді, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Скасувати наказ №45-о/с «Про часткове скасування наказу начальника Інституту кримінально-виконавчої служби» від 05.05.2014.

Поновити ОСОБА_1 на посаді професора кафедри кримінально-правових дисциплін Інституту кримінально-виконавчої служби Національної академії внутрішніх справ України.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги особою, яка його оскаржує протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутніми в судовому засіданні - протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Суддя - Г.О. Козленко