УХВАЛА

27 жовтня 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької
В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних
кримінальних справ від 09 липня 2014 року
у справі за позовом прокурора Луцького
району в інтересах малолітніх ОСОБА_4,
ОСОБА_5, до публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання недійсними
іпотечних договорів,

в с т а н о в и л а:

Прокурор Луцького району звернувся до
суду в інтересах малолітніх ОСОБА_4,
ОСОБА_5 із указаним позовом до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Волинської дирекції (далі - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»), ОСОБА_7,
ОСОБА_3 про визнання недійсним
іпотечних договорів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19
грудня 2006 року між банком та ОСОБА_7
укладено генеральну кредитну угоду,
згідно якої позичальник отримав кредит
у сумі 100 тис. доларів США. З метою
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором, між
ОСОБА_3 та банком 19 грудня 2006 року було
укладено договір іпотеки, предметом
іпотеки якого являється житловий
будинок, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

30 листопада 2006 року Виконавчим
комітетом Липинської сільської ради,
на підставі заяви ОСОБА_3, прийнято
рішення № 83 від «Про надання дозволу на
передачу в іпотеку житлового будинку».

06 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_7
укладено кредитний договір, згідно
якого він отримав кредит в розмірі 59
тис. доларів США.

З метою забезпечення кредитного
договору, 06 вересня 2007 року між банком
та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки,
згідно умов якого вона передала в
іпотеку земельну ділянку площею 0,1808 га,
яка розташована в АДРЕСА_1 та належить
їй на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 289410.

Прокуратурою було проведено перевірку
щодо охорони житлових та майнових прав
неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, в
ході якої виявлено порушення ч. 3 ст. 17,
ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону
дитинства», ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей» при прийнятті рішення
виконавчим комітетом Липинської
сільської ради № 83 від 30 листопада 2006
року «Про надання дозволу на передачу в
іпотеку житлового будинку», оскільки
органом опіки та піклування не
перевірено дотримання майнових
інтересів неповнолітніх дітей.

Крім цього, вироком Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 20 вересня 2013 року ОСОБА_7
визнано винним у вчиненні
кримінального злочину та встановлено,
що ОСОБА_7 з метою збільшення
кредитного ліміту при укладанні
додаткової угоди до генеральної угоди
використав підроблені довідки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 грудня 2013 року
позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки від
19 грудня 2006 року, укладений між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3,
визнано недійсним договір іпотеки від
06 вересня 2007 року, укладений між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В задоволенні вимог про встановлення
факту проживання малолітніх дітей
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
момент укладення іпотечного договору -
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 12 лютого 2014 року рішення
місцевого суду скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 липня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,
рішення апеляційного суду Волинської
області від 12 лютого 2014 року залишено
без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних

кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
від 09 липня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
положень ч. 1 ст. 215 ЦК
України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 січня 2014 року
у справі за первісним позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за позовом третьої особи з
самостійними вимогами про визнання
договору іпотеки недійсним; рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 липня 2013 року у справі за
позовом про визнання договору іпотеки
недійсним; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 липня 2011 року у справі за
позовом про визнання правочинів
недійсними, та на постанову Верховного
Суду України від 07 листопада 2011 року у
справі за первісним позовом про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та за зустрічним
позовом про визнання права власності
та визнання недійсним договору
іпотеки.

Дослідивши подані заявником матеріали,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. l ч.1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових

рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:

неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах: встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 Цивільного процесуального кодексу
України», заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права полягає, зокрема: у
різному тлумаченні судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; у різному застосуванні
правил конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за
змістом судових рішень означає, що суд
(суди) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ за
подібних правовідносин при однаковому
їх матеріально-правовому регулюванні
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_3, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску вказаної цивільної справи до
провадження Верховного Суду України,
оскільки з наданих копій судових
рішень суду касаційної інстанції,
вбачається, що наведені заявником
підстави стосуються інших фактичних
обставин справи, а тому підстави для
допуску вказаної вище справи до
Верховного Суду України в порядку,
встановленому главою 3 розділу 5 ЦПК
України відсутні.

Крім того, постанова Верховного Суду
України від 07 листопада 2011 року,
ухвалена в порядку перегляду судових
рішень за правилами глави 3
розділу 5 ЦПК України, не є рішенням,
постановленим судом касаційної
інстанції, тому на неї не може
здійснюватись посилання в
обґрунтування підстав, передбачених п.1
ч.1 ст.355 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом прокурора
Луцького району в інтересах малолітніх
ОСОБА_4, ОСОБА_5, до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», ОСОБА_7, ОСОБА_3 про
визнання недійсними іпотечних
договорів, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
від 09 липня 2014 року до провадження
Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І. М. Фаловська