Справа № 466/3749/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 червня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: Відділ у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
МВС України у Львівській області та
Орган опіки та піклування Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди
батька, -

в с т а
н о в и в:

06 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи:
Відділ у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
МВС України у Львівській області та
Орган опіки та піклування Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що вона перебувала
з відповідачем в зареєстрованому шлюбі
з 03 березня 2006 р. по 22 серпня 2011 р. Шлюб
розірвано на підставі рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова. Від шлюбу в подружжя є донька -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Місце проживання
доньки після розлучення визначено
разом з позивачем. Донька часто хворіє
застудними захворюваннями,
захворюваннями верхніх дихальних
шляхів, для лікування та профілактики
яких за рекомендаціями лікарів,
необхідне періодичне перебування
дитини на морі. Крім того виїзд дитини
сприятиме розширенню світогляду та
добре позначиться на її духовному та
інтелектуальному розвитку як
особистості. Бабуся дитини протягом
тривалого часу проживає в республіці
Італія та запрошує її до себе в гості,
однак незважаючи на це відповідач не
надає згоди на виїзд дитини за межі
України. Тому вона змушена звернутися
до суду, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги, давши
пояснення, аналогічні тим, що викладені
в поданій до суду позовній заяві.
Просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечив та
пояснив, що він ніколи не заперечував з
приводу поїздки доньки за кордон до її
бабці, що підтверджується його заявою,
згідно з якою надав доньці згоду на
виїзд за кордон з 24.06.14 по 10.09.2014 р. Однак
він заперечує проти надання дозволу на
довготривалий виїзд дитини за кордон.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Франківської районної
адміністрації ЛМР в судовому засіданні
позов підтримав.

Представник третьої особи Відділу у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб МВС України у
Львівській області в судове засідання
не з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про дату та час розгляду
справи.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши матеріали, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЗУ "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" за відсутності згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України може бути
дозволено на підставі рішення суду.

Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа,
яка не досягла шістнадцяти років, має
право на виїзд за межі України лише за
згодою батьків та в їхньому супроводі.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина
має бути забезпечена можливість
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість іких надана Верховною
Радою України. Регулювання сімейних
відносин має иійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї.

Відповідно до п. 2 ст.2 Протоколу №4
Конвенції "Про права людини", кожен має
право вільно залишати будь-яку країну,
включаючи свою власну. Здійснення цих
прав не підлягає жодним обмеженням.

Статтею 3 Конвенції про права дитини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН
20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх з
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 150 СК України, батьки
зобов'язані піклуватися про доров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток; батьки обов'язані
поважати дитину.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України
здійснення батьками своїх драв та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її юдської гідності; батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
нтересам дитини.

Згідно ч. З ст. 11 Закону України "Про
охорону дитинства", предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 12 Закону
України "Про охорону дитинства", на
кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють,
мають право і юбов'язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці. Батьки
або особи, які їх замінюють, несуть
відповідальність за порушення прав і
обмеження законних інтересів дитини на
охорону здоров'я, фізичний і духовний
розвиток, навчання, невиконання та
ухилення від виконання батьківських
обов'язків відповідно до закону.

Зазначені в позові обставини суд
визнає такими, що відповідають
інтересам дитини та сприяють її
повноцінному розвитку.

Жодних обставин, які могли б свідчити
про зворотне, судом не встановлено, як
не встановлено і будь-яких об'єктивних
причин для ненадання відповідачем
дозволу на тимчасовий виїзд своєї
доньки за кордон.

Суд не приймає заперечень відповідача
щодо надання дозволу на довготривалий
виїзд дитини за кордон, оскільки такий
сприятиме розширенню світогляду
дитини, покращення її здоров'я, а також
нічиї права та інтереси при цьому не
будуть порушені.

Враховуючи вищезазначене суд
приходить до висновку, що позов є
підставним та його слід задовольнити.

Приймаючи до уваги заплановану
позивачем дату виїзду за кордон та час,
необхідний для оформлення документів,
суд вважає необхідним відповідно до ст.
367 ЦК України, допустити негайне
виконання рішення суду в частині
оформлення документів на тимчасовий
виїзд з України за кордон з метою
забезпечення можливості виконання
рішення суду в цілому.

Керуючись ст. 8, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 212, 215, 367
ЦПК України, суд, -

в и р і
ш и в:

позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасові виїзди
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без
згоди та супроводу батька ОСОБА_2, в
супроводі матері - ОСОБА_1 або іншої
уповноваженої нею особи в період з
01.07.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині оформлення документів
на тимчасовий виїзд за межі
України.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська