У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до кооперативного підприємства
«Універмаг», третя особа - комунальне
підприємство «Охтирське міське бюро
технічної інвентаризації», про виділ в
натурі майнового паю за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 20 листопада 2012 року та рішення
апеляційного суду Сумської області від
30 травня 2013 року, до якої приєдналися:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що вони є колишніми
членами кооперативного підприємства
«Універмаг» (далі - КП «Універмаг»).
Своїми внесками вони разом з іншими
співзасновниками придбали перший та
другий поверхи нежитлових приміщень
магазину «Універмаг», що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, тому
відповідно до часток кожного з них у
статутному фонді ОСОБА_3 належить 8,2 %,
ОСОБА_4 - 6,9 %, ОСОБА_5 - 8,2 %, а всього 23,3 %.
Після звернення 8 грудня 2006 року із
нотаріально посвідченими заявами про
вихід з кооперативу та виділ їм в
натурі 165,43 кв. м торгівельних площ,
рішенням загальних зборів від 21 грудня
2006 року їх виключено зі складу
кооперативу, однак торгівельних площ
відповідно до вказаних часток у
статутному фонді їм виділено не було,
чим порушено їх права, гарантовані
ст. 21 Закону України «Про
кооперацію» та ст. ст. 166, 364 ЦК України.

Ураховуючи викладене, позивачі просили
суд провести реальний поділ нерухомого
майна, виділити їм на їх частку в
статутному фонді 165,43 кв. м загальної
площі нежитлового приміщення по
АДРЕСА_1, визнати виділену частку
об'єктом нерухомого майна та визнати за
ними право спільної часткової
власності на неї.

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від
20 листопада 2012 року в задоволенні
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 30 травня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено. Виділено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 у рахунок майнових паїв 165,43 кв. м
загальної площі нежитлового
приміщення КП «Універмаг» згідно з
варіантом № 1 повторної
будівельно-технічної експертизи від 18
квітня 2013 року № 02/02, визнавши за ними
право спільної часткової власності на
це нерухоме майно. Зобов'язано
позивачів встановити перегородку, як
зазначено в додатку № 1, обладнати
приміщення № 2а площею 36,8 кв. м, замість
віконного отвору в приміщенні
торговельної зали № 5 обладнати
дверний отвір для виходу на
вул. Жовтневу як зазначено в додатку №
1, встановити двері з пристроями
самозачинення та ущільнення в
притулах, відчинити зазначений дверний
отвір для виходу на вулицю зі сходової
клітини № 4 першого поверху та
обладнати другий евакуаційний вихід.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2013 року
касаційну скаргу КП «Універмаг»
відхилено, рішення апеляційного суду
Сумської області від 30 травня 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
виділ часток з майна КП «Універмаг» в
натурі вплине на його виробничу
діяльність та порушить права інших
членів кооперативу, а виділ часток
позивачам у вигляді грошових коштів їх
прав не порушить. Крім того, свої частки
до статутного фонду кооперативу
позивачі вносили у вигляді грошових
коштів, а не майна, і рішенням зборів
їхні частки їм вирішено виплатити
грошима, а не майном. Також відсутня
технічна можливість виділення в натурі
торгових приміщень у спірному
нежитловому будинку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
місцевого суду та ухвалюючи рішення
про задоволення позову, виходив із
того, що відповідач не спростував
належними та допустимими доказами
загальний розмір паю позивачів, а
вимога останніх про виділ їм в натурі
частки у майні кооперативу - 165,43 кв. м
нежитлових приміщень по АДРЕСА_1,
яка відповідає їх внеску до статутного
фонду, а саме 23,3 %, є законною й
обґрунтованою. Зокрема, при виділі в
натурі приміщення за запропонованим
позивачами варіантом цільове
призначення спірного приміщення не
зміниться, а права інших членів
кооперативу не порушуються, оскільки
їм залишається відповідно до розміру
їх паїв інша частина приміщення без
втрати його цільового призначення.

Проте погодитись із таким висновками
судів не можна, оскільки суди дійшли їх
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають; суди не встановили
фактичні обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, при
цьому порушили норми як
процесуального, так і матеріального
права.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 22 червня 2001 року
постановою позачергових зборів
уповноважених Охтирського районного
споживчого товариства (далі - Охтирське
РСТ) створене КП «Універмаг» зі
статутним фондом у розмірі 281 778
грн, який був розподілений між
засновниками: Охтирське РСТ - 55 %
(154 978 грн), ОСОБА_10 - 7 % (19 430 грн), ОСОБА_11
- 2 % (6 477 грн), ОСОБА_12 - 3 % (8 635
грн), ОСОБА_8 - 1 % (3 тис. грн), ОСОБА_13
- 3 % (8 635 грн), ОСОБА_14 - 2 % (6 477 грн), ОСОБА_15
- 3 % (8 635 грн), ОСОБА_6 - 7 % (18 350 грн),
ОСОБА_7 - 3 % (8 096 грн), ОСОБА_16 - 2 % (4 318 грн),
ОСОБА_17 - 4 % (10 794 грн), ОСОБА_3 - 3 % (8
635 грн), ОСОБА_9 - 1 % (3 тис. грн), ОСОБА_18 - 1 %
(4 тис. грн), ОСОБА_19 - 1 % (4 тис. грн),
ОСОБА_4 - 2 % (4 318 грн), які є його
власниками.

Згідно з умовами Установчого договору
про створення зазначеного
підприємства, затвердженого
протоколом загальних зборів
засновників №1 та зборами
уповноважених пайовиків Охтирського
РСТ від 22 червня 2001 року, Охтирське РСТ
передало до статутного фонду основні
засоби, до яких входив і другий поверх
приміщення магазину «Універмаг», а
засновники - фізичні особи, внесли
грошові кошти.

22 червня 2001 року затверджено статут КП
«Універмаг», проведено його державну
реєстрацію. Згідно зі Статутом
зазначене підприємство є юридичною
особою.

На підставі рішення виконавчого
комітету Охтирської міської ради від
24липня 2001 року № 364 видано свідоцтво
про право власності від 02.08.2001 року,
згідно з яким другий поверх приміщення
магазину «Універмаг» площею 382,7 кв. м по
АДРЕСА_1 належить на праві
колективної власності КП «Універмаг».

Внаслідок невиконання Охтирським РСТ
своїх зобов'язань за договором
безпроцентної позики від 26 червня 2001
року перед КП «Універмаг», заставне
майно - перший поверх спірного
приміщення магазину площею 327,4 кв. м, що
належав на праві власності
позичальнику, перейшов у власність КП
«Універмаг».

На підставі рішення виконавчого
комітету Охтирської міської ради від
19 вересня 2001 року № 463 видано
свідоцтво про право власності від 28
вересня 2001 року, згідно з
яким перший поверх приміщення магазину
«Універмаг» площею 327,4 кв. м належить на
праві колективної власності КП
«Універмаг».

Після викупу засновниками - фізичними
особами другого поверху спірного
приміщення, що входив до складу
майнової частки Охтирського РСТ в
статутному фонді, 12 серпня 2004 року
загальними зборами засновників це
споживче товариство було виключено з
числа засновників, у зв'язку з чим були
внесені й затверджені зміни та
доповнення до статуту, у вигляді нової
його редакції, а також до Установчого
договору, згідно з якими статутний фонд
склав 336 802 грн, а розмір внесків
засновників, якими залишились лише
фізичні особи, склав: ОСОБА_10 -
11,4 % (38 519 грн 38 коп.), ОСОБА_6 - 11,1 % (37 422 грн
08 коп.), ОСОБА_17 - 8,8 % (29 744 грн 98 коп.),
ОСОБА_12 - 8,2% ( 27 551 грн 38 коп.), ОСОБА_13 - 8,2 %
(27 551 грн 38 коп.), ОСОБА_3 - 8,2 % (27 551 грн 38
коп.), ОСОБА_7 - 8 % (27 003 грн 75 коп.), ОСОБА_14
- 7,5 % (25 358 грн 80 коп.), ОСОБА_4 - 6,9 % (23
165 грн 20 коп.), ОСОБА_16 - 5,7 % (19 387 грн 20
коп.), ОСОБА_15 - 5 % (16 773 грн 38 коп.), ОСОБА_8 -
3,9 % (13 048 грн 07 коп.), ОСОБА_20 - 3,6 % (12 064 грн
10 коп.), ОСОБА_11 - 2,6 % (8 612 грн 85 коп.),
ОСОБА_9 - 0,9 % (3 048 грн 07 коп.).

18 березня 2005 року загальними зборами
співзасновників проведений розподіл
торговельної площі першого та другого
поверхів приміщення магазину
«Універмаг» між співзасновниками
згідно з їх внесками до статутного
фонду. Відповідно до виділених
торговельних площ, між кожним із
співзасновників та КП «Універмаг»
укладені довгострокові договори
оренди цих площ.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про
кооперацію» для досягнення мети своєї
діяльності кооператив набуває та
використовує майно, фінансові та інші
ресурси. Кооператив є власником
будівель, споруд, грошових та майнових
внесків його членів, виготовленої
продукції, доходів, одержаних від її
реалізації та провадження іншої
передбаченої статутом діяльності, а
також іншого майна, придбаного на
підставах, не заборонених законом.

Так, питання виходу з членів
кооперативу та отримання частки при
виході врегульовано статутом КП
«Універмаг», установчим договором та
діючим законодавством. При цьому в
установчих документах кооперативу
визначено, що у разі добровільного
виходу з членів кооперативу,
засновники мають право на одержання
своєї загальної частки грішми.

Відповідно до положень ст. 15 Закону
України «Про кооперацію» вищим органом
управління кооперативу є загальні
збори членів кооперативу. До
компетенції загальних зборів членів
кооперативу належить, зокрема,
затвердження статуту кооперативу та
внесення до нього змін, прийняття інших
рішень, що стосуються діяльності
кооперативу.

Статтею 8 Закону
України «Про кооперацію» передбачено,
що статут кооперативу є правовим
документом, що регулює діяльність.
Статут кооперативу повинен містити
відомості, в тому числі умови і порядок
повернення паю.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦК України член
виробничого кооперативу має право на
вихід із кооперативу. У цьому разі йому
виплачується вартість паю або
видається майно, пропорційне розміру
його паю, а також здійснюються виплати,
встановлені статутом кооперативу.
Видача паю, виплата вартості паю та
інші виплати членові кооперативу, що
виходить з нього, здійснюються у
порядку, встановленому статутом
кооперативу і законом.

З матеріалів справи вбачається, що 8
грудня 2006 року позивачі звернулися до
КП «Універмаг» із нотаріально
завіреними заявами про вихід з
кооперативу та видачу їм паю в натурі
відповідно до їх часток у статутному
фонді кооперативу. 21 грудня 2006 року
рішенням загальних зборів
співзасновників їх було виключено з
кооперативу та вирішено видати їм паї
грошовими коштами після закінчення
звітного періоду за результатами
господарської діяльності за 2006 рік,
згідно з внесками кожного з них до
статутного фонду.

Разом з тим за кооперативом як
суб'єктом господарювання має
зберігатися нерухоме майно, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки право власності на нежитлові
приміщення кооперативу «Універмаг»
належить юридичній особі та було
придбано саме юридичною особою.

Таким чином, апеляційний суд своїм
рішенням фактично порушив права
кооперативу, втрутившись в діяльність
кооперативу, перебрав на себе функції
загальних зборів кооперативу, чим
порушив права співзасновників
кооперативу та позбавив можливості
продовжувати ними свою господарську
діяльність на законних підставах.

Також у ч. 3 ст. 21 Закону України «Про
кооперацію» визначено, що у разі виходу
або виключення з кооперативу фізична
чи юридична особа має право на
одержання своєї загальної частки
натурою, грішми або (за бажанням)
цінними паперами відповідно до їх
вартості на момент виходу, а земельної
ділянки - у натурі. Строк та інші умови
одержання членом кооперативу своєї
загальної частки встановлюються
статутом кооперативу, при цьому строк
одержання зазначеної частки не може
перевищувати двох років, а відлік його
розпочинається з 1січня року, що настає
з моменту виходу або виключення з
кооперативу.

Проте апеляційним судом не враховано
обставину, що вже вийшов строк
одержання позивачами своєї частки у
статутному фонді кооперативу, оскільки
вони виключені з членів кооперативу 21
грудня 2006 року, а з позовом про виділ в
натурі майнового паю звернулися лише в
липні 2011 року.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а згідно із ч. 5
ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Відповідно до положень чч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Крім того, рішенням Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 28 березня 2007 року, залишеним без
змін рішенням апеляційного суду
Сумської області від 9 серпня 2007 року та
ухвалою Верховного Суду України від 29
квітня 2009 року, у задоволенні позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до КП
«Універмаг» про визнання за ними права
власності та виділення їм частки з
майна КП «Універмаг», визначенні
порядку користування частками
власності у нежитловому приміщенні КП
«Універмаг» відмовлено за
необґрунтованістю вимог.

Отже, будучи достовірно повідомленими
про відмову в задоволенні своїх
позовних вимог, позивачі знову
звернулися до суду з аналогічним
позовом у 2011 році.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК
України суди на зазначені положення
закону уваги не звернули; не врахували,
що позивачі вийшли з кооперативу вже
більше шести років тому, чим позбавили
себе права вимагати виплати їм
будь-яких паїв, що передбачено ст. 16.3
статуту кооперативу та ст. 21 Закону
України «Про кооперацію», які
обмежують термін будь-яких виплат паїв
терміном у два роки.

Крім того, у п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України
визначено, що суд під час проведення
попереднього судового засідання
вирішує питання про склад осіб, які
братимуть участь у справі, та
відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Отже, якщо з матеріалів справи
вбачається, що склад осіб, які беруть
участь у справі, має бути інший, суд з
урахуванням вищенаведеного повинен
вчинити дії, які від нього вимагає
положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Таким чином, не може залишатись в силі й
рішення суду першої інстанції,
оскільки суд у порядку, передбаченому
ст. 33 ЦПК України, не залучив до участі у
справі ОСОБА_6 як співзасновника КП
«Універмаг», а також інших
співзасновників, хоча предметом спору
являлись його спільні з іншими
співзасновниками законні права та
обов'язки.

За таких обставин ухвалені судові
рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Також у силу ч. 2 ст. 348 ЦПК України
підлягає скасуванню й ухвала колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2013
року.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, до якої
приєдналися: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 20 листопада
2012 року, рішення апеляційного суду
Сумської області від 30 травня 2013 року
та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська