У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі :

Головуючого Василевича В.С.

Суддів Малько О.С., Шимківа
С.С.

при секретарі судового
засідання Пиляй І.С.

з участю представника
позивачки ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду від 21 травня 2014 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті
особи: ОСОБА_3, відділ опіки та
піклування Рівненського
міськвиконкому, приватний нотаріус
ОСОБА_4 про визнання іпотечного
договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду від 21 травня 2014 року у задоволенні
даного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
доводить про незаконність та
необгрунтованість рішення через
неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Вказує, що на час укладення 13.04.2007
року між нею та ПАТ «ОТП Банк»
кредитного договору та договору
іпотеки (майнової поруки) між цим же
Банком та ОСОБА_3, яка є власником
двохкімнатної квартири площею 48,3 м. 2,
№ 2, що знаходиться по вулиці Ст.
Бандери, 63, з 12.12.2006 року була
зареєстрована малолітня дитина - її син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Договір іпотеки в порушення
діючого законодавства був укладений
без дозволу органу опіки та
піклування.

При наявності у неповнолітньої
дитини права користування житлом,
передача його в іпотеку є відмовою від
її майнових прав, що ч.3 ст. 177 СК України
та ч.3 ст. 17 ЗУ "Про охорону дитинства" не
допускається.

При вирішенні спору суд не
врахував роз»ясень, що містяться у
постанові Пленуму Верховного Суду № 9
від 06.11. 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» та у постанові
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.05.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

__________________________________________________________________

Провадження № 22-ц /787/1452/2014
Головуючий суддя 1 інстанції: Панас О.В.

Суддя-доповідач : Василевич
В.С.

Вказує також, що суд неправильно
оцінив обставини справи та наявні у ній
докази і тому дійшов необґрунтованого
висновку про те, що на час укладення
договору її неповнолітній син ОСОБА_5 в
будинковій книзі не значився
зареєстрованим.

Не врахував суд також і уточнених
позовних вимог, сплату нею на погашення
боргу 45 000 доларів США, та висновку
органу опіки та піклування про
підставність позову.

В судовому засіданні сторони не
ставили питання про застосування
строку позовної давності, проте суд в
порушення вимог ст. 267 ЦК України вийшов
за межі позовних вимог та неправомірно
вирішив дане питання.

По наведених підставах просить
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

В запереченні на апеляційну
скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
вказує, що при укладенні договору
іпотеки іпотекодавець ОСОБА_3 надала
гарантії щодо відсутності малолітніх
чи неповнолітніх дітей, що мають право
користування квартирою.

У кредитній та нотаріальній
справах є копії будинкової книги, де
зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_1
значиться лише ОСОБА_1

Вважає, що позивачкою пропущено
строк позовної давності, оскільки
іпотечний договір укладено 13 квітня 2007
року, а позов пред»явлено у січні 2014
року, тобто поза межами трирічного
строку.

В судовому засіданні представник
позивачки апеляційну скаргу підтримав,
привівши наведені у ній докази.

Представник відповідача та треті
особи у судове засідання не з»явились,
про час та місце розгляду справи
повідомлені у встановленому законом
порядку, про причини неявки не вказали.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивачки,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів
справи, 13.04.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ
«ОТП Банк» було укладено кредитний
договір № МL-АОО/047 ОАО/2007, частину № 2
кредитного договору № МL-АОО/047 ОАО/2007,
за умовами якого отримала грошові
кошти у сумі 35 525,00 доларів США з
кінцевим терміном повернення кредиту -
12.04.2017 року включно на споживчі цілі.

В рахунок забезпечення
зобов»язань по вказаному договору між
ОСОБА_3 як майновим поручителем за
кредитним зобов»язанням ОСОБА_1 та
Банком 13.04.2007 року було укладено
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 договір
іпотеки № PCL - А ОО /О59ОАО/2007 , предметом
якого є належна ОСОБА_3 на праві
приватної власності двохкімнатна
квартира, загальною площею 48,3 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_1.

У зв»язку з порушенням ОСОБА_1
зобов»язань щодо погашення кредиту та
відсотків виникла заборгованість.

Ухвалюючи рішення про відмову у
позові, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачці 13 квітня 2007 року було
відомо про укладення договору іпотеки
АДРЕСА_1 і поважних причин для
поновлення строку звернення до суду
немає, а посилання позивачки на ч.1 ст.261
ЦК України є безпідставним, (оскільки
таке право у неповнолітньої особи
виникає від дня досягнення нею
повноліття.)

Але такий висновок суду є
неправильним.

За змістом ст.32 ЦК України, ст.177 СК
та ст.17 Закону України від 26 квітня 2001
року №2402-111 «Про охорону дитинства»
батьки не мають права без дозволу
органу опіки і піклування укладати
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін відчуження житла,
зобов»язуватися від імені дитини
порукою, надавати письмові
зобов»язання.

Квартира, яка є предметом іпотеки,
позивачці не належить. Її власником є
ОСОБА_3 З наведеного слідує, що
позивачка не є стороною в договорі
іпотеки. При його укладенні, як це
встановлено судом, відомостей про
реєстрацію в квартирі малолітньої
дитини не було.

При укладенні договору іпотеки (
п.5.1) іпотекодавець ОСОБА_3 ствердила
про те, що даним договором не
ущемляються права малолітніх чи
неповнолітніх дітей, вони за
місцезнаходженням предмета іпотеки не
зареєстровані та не проживають ( а.с.-82).

Посилання в апеляційній скарзі на
неправильне застосування судом правил
позовної давності не можуть слугувати
підставою для скасування рішення,
оскільки в його резолютивній частині
про це не йдеться і ця обставина на
законність рішення не вплинула.

Докази судом оцінені з
дотриманням правил ст.212 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що рішення ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись п.1 ч.1.ст. 307, ст. 308, ст.ст.
313-315, ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду 21 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий
Василевич В.С.

Судді
Малько О.С.

Шимків
С.С.