Справа № 750/4514/14
Провадження № 2/750/1651/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова у складі:

головуючого- судді
Лямзіної Н.Ю.,

при секретарі Будаш
М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и в:

12.05.2014 року позивач звернувся до суду
з позовом до відповідача про стягнення
заборгованості по кредиту в сумі 11248
грн. 95 коп. та судових витрат.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, в позовній заяві
просив розглянути справу у його
відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи сповіщався завчасно та належним
чином. Представник відповідача через
канцелярію суду подала заперечення та
заяву про застосування строків
позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
21.03.2008 року між ТОВ «Комерційний банк
"Дельта Банк"» та відповідачем було
укладено кредитний договір № 001-24039-210308,
відповідно до якого позивач відкрив
відповідачу кредитну лінію на загальну
суму 30000 грн., та на день укладення
кредитного договору встановив ліміт
кредитної лінії на рахунку в сумі 3500
грн. (а.с. 5)

Позивач посилається на те, що
відповідач ОСОБА_1 станом на 20.03.2014 року
не виконує належним чином зобов'язання
за кредитним договором, в результаті
чого виникла прострочена
заборгованість на загальну суму 11248
грн. 95 коп. (а.с. 10-11)

Представник відповідача з позовною
заявою не погоджується, та просить
відмовити в позові повністю та просить
застосувати строки позовної давності.

У відповідності до п. 1.4 договору
кредитування рахунка в межах кредитної
лінії, здійснюється протягом 364
календарних днів.(а.с.5)

Як вбачається з розрахунку
заборгованості останнє зняття коштів
було зроблено 24.04.2009 року, а останнє
погашення кредиту відбулося 23.09.2009
року.(а.с.10)

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626
ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення невиконання зобов'язання
в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і термін
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів) та виконання зобов'язання в
повному обсязі, яке виникло на основі
договору.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач не виконав зобов'язання,
щодо сплати кредиту в повному обсязі до
19.03.2010 року, у той час як з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
банк звернувся 12.05.2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до правової позиції,
викладеної у постанові Верховного суду
України від 06.11.2013 року, початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Оскільки позивач звернувся до суду із
вимогою про стягнення заборгованості
із відповідача поза межами строків
позовної давності, суд приходить до
висновку, що у задовленні позову слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову позовом
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Н.Ю. Лямзіна