Справа 206/3446/14-ц
Провадження 2/206/941/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Кушнірчук Р.О.

при секретарі
Шаповал Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до територіальної
громади міста Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, який
обґрунтував тим, що його батьку ОСОБА_2
належав житловий будинок АДРЕСА_1.
Відповідно до довідки Самарської
райради народних депутатів м.
Дніпропетровська від 15.01.1991 року
домоволодінню АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер його батько ОСОБА_2. Після
смерті його батька, його мати ОСОБА_3
прийняла спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла його мати, після її смерті
відкрилась спадщина на вищезазначене
домоволодіння. 6 серпня 2013 року позивач
звернувся до Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом на житловий будинок з
господарок-побутовими будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, але
йому було відмовлено у видачі
свідоцтво, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
вищезазначений будинок з
господорсько-побутовими будівлями.
Вказані обставини стали причиною
звернення позивача до суду з вказаним
позовом, в якому він просить суд,
ухвалити рішення, яким визнати за ним
право власності на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_3 (а.с.2-3).

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
саме в цій редакції.

Представник відповідача заперечував
проти позову з тих підстав, що право
власності на домоволодіння не було
зареєстроване за спадкодавцем, а тому
дане домоволодіння не може бути
об'єктом спадкування та
успадковуватися позивачем.

З Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори надійшла
спадкова справа, заведена після смерті
ОСОБА_3

Вислухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог з наступних
підстав.

Суд встановив, що батьками позивача є
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що свідчить
свідоцтво про народження серії НОМЕР_1
від 25 березня 1955 року (а.с.8).

На ім'я батька позивача, як користувача
- ОСОБА_2 було видано Інвентаризаційну
справу Дніпропетровським міжміським
бюро технічної інвентаризації на
користування домоволодіння АДРЕСА_1
(а.с.4-6).

Відповідно до довідки Самарської
райради народних депутатів м.
Дніпропетровська від 15 січня 1991 року
домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивача -
ОСОБА_2 помер (а.с.9), а після його смерті
спадкова справа не відкривалася та з
заявами про прийняття спадщини після
його смерті ніхто не звертався, про що
свідчить лист нотаріуса від 20.06.2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати позивача
- ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про смерть (а.с.10).

6 серпня 2013 року постановою нотаріуса
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом після
смерті батька ОСОБА_1, оскільки у нього
відсутні на руках правовстановлюючі
документи на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Виниклі між сторонами спірні
правовідносини регулюються нормами
Цивільного Кодексу України в редакції
2003 року.

Згідно ст. 1218 ЦК України передбачено,
що до складу спадщини входять усі права
та обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»,
звертається увага на те, що при
вирішенні спору про визнання права
власності на спадкове майно потрібно
розмежовувати час і підстави
виникнення права власності у
спадкодавця, які кваліфікуються
відповідно до законодавства України,
чинного на час виникнення права
власності, та підстави спадкування
зазначеного майна, що визначаються на
час відкриття спадщини та згідно із п. 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку, то спадкоємець також
не набуває права власності у порядку
спадкування. До спадкоємця переходять
лише визначені майнові права, які
належали спадкодавцеві на час
відкриття спадщини. Для набуття права
власності у встановленому
законодавством порядку спадкоємець
повинен здійснити дії, які необхідні
для набуття права власності на
визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок, іншу споруду.

У пункті 3.2 цього листа також
звертається увага на те, що у разі
відсутності документів, що
підтверджують право власності
спадкодавця на житловий будинок, або
відсутності державної реєстрації
права власності необхідно з'ясувати
причини відсутності
правовстановлюючих документів,
державної реєстрації права власності
або документів на забудову. У разі
недотримання спадкодавцем вимог
законодавства щодо державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно судами може визнаватись у
порядку спадкування право на забудову,
право на будівельні матеріали та інше у
відповідності зі встановленим судом
правовим режимом спірного майна.

В судовому засіданні встановлено, що ні
померлий батько позивача ОСОБА_2, ні
його мати ОСОБА_3 після смерті чоловіка
ОСОБА_2, у відповідності до діючих на
той час норм закону, які регулювали
порядок реєстрації права власності на
нерухоме майно, не здійснили у
встановленому порядку державну
реєстрацію свого права власності на
житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, отже
таке право власності на це
домоволодіння, в контексті ст. 1218 ЦК
України, не може входити до складу
спадщини та успадковуватися
спадкоємцями, зокрема позивачем.

Аналізуючи наведені вище норми права
та співвідношуючи їх з встановленими в
судовому засіданні фактичними
обставинами справи, а також те, що право
власності на спірне домоволодіння за
померлими спадкодавцями (батьками
позивача) не було зареєстроване з їх
вини, суд приходить до висновку про
відмову у задоволенні позову у
заявлений позивачем спосіб.

Керуючись ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 130, 205, 208, 209,
212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через Самарський
районний суд м. Дніпропетровська.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий суддя:
Р.О. Кушнірчук