АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 22-ц/796/8596/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Бобровник
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого
судді Рубан С.М.

суддів
Кабанченко О.А., Іванченко М.М.

при секретарі
Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 19 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
Акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», третя особа:
ОСОБА_4 про захист прав споживача та
визнання кредитного договору
недійсним,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 19 травня 2014
рокув задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного Акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
третя особа: ОСОБА_4 про захист прав
споживача та визнання кредитного
договору недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу в якій просить
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 19 травня 2014 року скасувати
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Судом встановлено, що 23. 05. 2008 року між
ВАТ «Державний ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№1629. (а.с.10- 13).

Відповідно до п. 1.1. кредитного
договору, позивачу було надано кредит у
сумі 4 200 000 грн., із сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 18,5%
річних.

Відповідно до п. 1.2. кредитного
договору, кредит був наданий на 120
місяців з терміном його остаточного
погашення не пізніше 22 травня 2018 року
на споживчі цілі.

В забезпечення виконання позивачем
зобов'язань за кредитним договором 23
травня 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір
№ 3778 (а.с. 28-35).

Предметом іпотеки за цим договором є
земельна ділянка загальною площею 0,08
га та житловий будинок загальною
площею 376,5 кв.м., а також будівлі та
споруди, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач посилається на те, що укладення
кредитного договору (в редакції
відповідача, у запропонованій ним
стандартній формі) відбулося з
порушенням чинного законодавства
України, в зв'язку з чим були порушені
права ОСОБА_1, зокрема як споживача
фінансових (банківських) послуг, в
зв'язку з чим просив суд про
задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 свідомо
звернувся до ВАТ «Державний ощадний
банк України», правонаступником якого
є ПАТ «Державний ощадний банк України»
з метою отримання кредиту.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2., 1.3 кредитного
договору, позивач отримав кредит у сумі
4 200 000,00 грн., строком на 120 місяців з
терміном остаточного погашення
кредиту не пізніше 22 травня 2018 року.

За користування кредитом була
встановлена плата у розмірі 18,5
відсотків річних.

Кредит надався на споживчі цілі.

На момент укладення вказаного
кредитного договору обидві сторони
мали необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення було
вільним та відповідало їхній
внутрішній волі, що підтверджено
власноручними підписами, правочин був
спрямований на отримання кредиту та у
його погашенні згідно умов даного
договору.

Крім цього, в забезпечення виконання
позивачем зобов'язань за зазначеним
вище кредитним договором, 23 травня 2008
року між ВАТ «Державний ощадний банк
України», правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір
№3778, предметом іпотеки за даним
договором є земельна ділянка та
житловий будинок з будівлями та
спорудами, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до чинного законодавства
України банк до моменту надання
кредиту, надав позивачу повну
інформацію про умови кредитування.

Також вбачається, що 30 квітня 2008 року
позивачем було підписано кредитну
заявку, щодо клопотання про надання
йому кредиту, в якій зазначено
інформацію про позивача, соціальний
стан, щомісячні доходи та витрати, в
розділі 4 «застереження» зазначено, що
інформацію з питань основних
економічних та правових вимог щодо
надання кредиту отримав в банку в
письмовій формі, з умовами
кредитування ознайомлений і визнає їх
прийнятними для себе, що засвідчено
особистим підписом позивача.

Щодо виконання норм чинного
законодавства України з приводу
надання оригіналу кредитного договору
та обов'язку відповідача доведення
того, що один примірник отриманий
позивачем, слід зазначити наступне.

В кредитному договорі після підписів
сторін зазначено, що оригінальний
примірник цього Договору отримано
після його підписання 23. 05. 2008 року, про
що свідчить особистий підпис позивача.

Також, в кредитному договорі наявний
п.9.1. який свідчить, що: цей договір
сторонами прочитаний, відповідає їх
намірам та досягнутим домовленостям,
що засвідчується підписами сторін, що
діють у повній відповідності з
наданими їм повноваженнями та повним
розумінням предмета та змісту
договору.

Згідно ст.11 Закону України «Про захист
прав споживачів», договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернутим їх
разом з нарахованими відсотками.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та
згідно роз'яснення Пленуму Верховного
Суду України в п.7 постанови №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 року правочин
може бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Такими
підставами є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено
вичерпний перелік підстав, з яких
правочин може бити визнано недійсним.

Зокрема, зміст правочину не може
суперечити цивільному кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором
відповідач виконав свої зобов'язання
надавши кредит позивачу, що
підтверджено заявою на видачу готівки
від 23 травня 2008 року.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

З'ясувавши всі обставини справи та
надані суду докази, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
відповідачем було дотримано всіх
вимог, які передбачені Законом України
«Про захист прав споживачів», оскільки
позивач був належним чином
ознайомлений з умовами кредитування та
отримав кредит саме на таких умовах,
які вважав прийнятними для себе, також
зазначений вище кредитний договір
відповідає нормам Цивільного кодексу
України та діючого законодавства
України, таким чином позивачем не було
доведено обставин на які він посилався,
як на підставу своїх вимог, в зв'язку з
чим позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є переказом
позовної заяви, були предметом
розгляду суду першої інстанції,
висновків суду не спростовують та не
впливають на правильність ухваленого у
справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 19 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді