Справа №2/489/71/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 р. Ленінський районний суд м.
Миколаєва в складі: головуючого –
судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 р. ОСОБА_1 пред’явила до
суду позов, яким просила стягнути з
відповідача грошову суму у 135856 грн.,
посилаючись на те, що відповідач є
спадкоємцем померлої у 2011 р. ОСОБА_3 з
якою у 2005 р. був укладений, а надалі в
судовому порядку в 2010 р. розірваний
договір довічного утримання, за яким
позивачка набула право власності на
належні ОСОБА_3 53/100 частин
домоволодіння по вул. Сталь, 28 в м.
Миколаєві. За час знаходження
нерухомості у своїй власності,
позивачкою за власний рахунок був
зроблений ремонт вартістю у 67612 грн.,
був узяті кредити - на придбання
металоластикових вікон 10412 грн., на
ремонт 25250 грн., за якими сплачені
відсотки в сумі 27570 грн., сплачена
заборгованість по газопостачанню за
договором про реструктуризацію боргу у
5012 грн. Зазначаючи, що наслідком
розірвання договору довічного
утримання є повернення майна в
первісному обсязі, вважає, що має право
на відшкодування вказаної суми.

В судовому засіданні позивачка з
представником позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, уточнили,
що вважають вартість поліпшень
зроблених позивачкою в житловому
будинку для відповідача безпідставно
набутим майном. Пояснили, що вартість
ремонтних робіт у 67612 грн. визначена
ними за висновком судової будівельно –
технічної експертизи в справі
№2/489/31/2013 р.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував в
повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, допитавши
свідків, дослідивши письмові докази в
справі та матеріали справи №2/489/31/2013 р.,
встановив наступні обставини.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 14 жовтня 2010 р., яке
набрало законної сили 16 грудня 2010 р., у
справі №2-4034/2010, розірвано договір
довічного утримання, укладений 30
вересня 2005 р., за яким ОСОБА_1 набула від
ОСОБА_3 право власності на 53/100 частин
домоволодіння по вул. Сталь, 28 в м.
Миколаєві (а.с. 141-144, 145).

Право власності на 53/100 частин
вказаного домоволодіння зареєстровано
за ОСОБА_3 04 листопаду 2011 р. (а.с.99).

01 грудня 2011 р. ОСОБА_3 померла (а.с.118). За
заповітом після смерті ОСОБА_3 спадщину
прийняв син ОСОБА_2, свідоцтво про право
на спадщину не оформлено (а.с.109,113, 115).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 липня 2013 р., яке набрало
законної сили 11 вересня 2013 р. у справі
№2/489/31/2013 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання право власності на
частину вказаного домоволодіння,
встановлені обставини, що згідно ст. 61
ч. 3 ЦПК України не підлягають доведенню
в даній справі (а.с.156-158).

Даним рішенням на підставі висновку
судової будівельно – технічної
експертизи №3183-3185 від 08 травня 2013 р.
проведеної за ухвалою суду від 08
жовтня 2012 р. (в самому висновку
помилково зазначений місяць – не
травень, а вересень) встановлено, що
вартість ремонтних робіт у 53/100 частин
домоволодіння по вул. Сталь, 28 в м.
Миколаєві за період з 30 вересня 2005 р. по
час проведення експертизи становить
67612 грн., а за період часу з 30 вересня 2005
р. по 16 грудня 2010 р. становить 61624 грн.

Так, в домоволодінні було проведено
центральне водопостачання, у дворі
встановлений водозабірний кран. В
житловому будинку літ. «З, з, з1» був
проведений капітальний ремонт:
встановлені нові металопластикові
вікна, зроблена нова рулонна покрівля
над верандою (коридор №1), зроблена нова
електрична проводка в коридорі №1. В
кухні і коридорі №1, утеплена стеля,
відремонтована підлога, встановлені
вхідні металеві двері, в усіх
приміщеннях, окрім ванної кімнати, було
зроблено нове внутрішнє опорядження.
Була реконструйована літня кухня з
тамбуром літ. «Ж,ж»: замість пічного
опалення встановлено опалення від
газового котла, замість дерев’яного
фронтону зроблений цегляний фронтон,
встановлені 3 нових металопластикових
вікна, вхідні металеві двері, зроблена
нова підготовка під підлогу, підвісна
стеля з пластикової вагонки, стіни
обшиті гіпсокартонними листами, в
тамбурі проведено електричне
освітлення.

Крім того,у дворі виритий котлован під
вигрібну яму і обкладений цеглою.
Будівництво вигрібної ями на момент
проведення експертизи не завершено.

Як вбачається з висновку даної
експертизи, оглянутого в судовому
засідання, різниця між двома
наведеними сумами вартості ремонту
становить вартість влаштування
вигрібної ями у 2012 р. у 5988 грн.

За показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 – сусідів вказаного
домоволодіння по вул. Сталь (раніше –
вул. Димитрова), виключно ОСОБА_1 за
власний рахунок робився капітальний
ремонт будинку, що належав ОСОБА_3, що
був у вкрай незадовільному стані
(відсутнє внаслідок боргів
газопостачання, система опалення,
протікання стелі, закопчені стіни,
відсутність водопостачання тощо) і був
він завершений у 2012 р. початком
облаштуванням вигрібної ями.

Згідно ст. 1212 ч. 1, 2 ЦК України, особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Відповідно до положень ст. 1213 ЦК
України, набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Поліпшення частин вказаного
домоволодіння, як наслідок ремонтних
робіт, які виконала ОСОБА_1, після
розірвання договору довічного
утримання і повернення права
власності на нерухомість попередньому
власнику, є для ОСОБА_3 безпідставно
набутим майном.

Доводи заперечень представника
відповідача про те, що вказані витрати
ОСОБА_1 згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України не
повинні відшкодовуватися їй, є
безпідставними, оскільки вказані вище
витрати не були передбачені договором
довічного утримання як обов'язок
набувача майна ОСОБА_1 на утримання та
догляд ОСОБА_3

Отже, у ОСОБА_1 є право вимагати
відшкодування вартості ремонтних
робіт від набувача цих поліпшень.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України
обов’язок по відшкодуванню даних
витрат покладений на спадкоємця ОСОБА_3
– відповідача ОСОБА_2, оскільки він за
змістом ст. 1219 ЦК України входить до
складу спадщини

Вартість ремонтних робіт, на думку
суду, що підлягає відшкодуванню
позивачці за рахунок відповідача,
визначається сумою у 67612 грн.
Влаштування вигрібної ями вартістю 5988
грн. позивачкою у 2012 р. хоча відбулося
після набуття 16 грудня 2010 р. рішенням
суду від 14 жовтня 2010 р. у справі №2-4034/2010
законної сили, тобто без правових
підстав для ОСОБА_1 на користування 53/100
частинами домоволодіння по вул. Сталь,
28 в м. Миколаєві, проте за рахунок
позивачки, позову проти влаштування
вигрібної ями ОСОБА_3, ОСОБА_2 не
пред’являли.

Решта позовних вимог про стягнення з
відповідача коштів отриманих ОСОБА_1 за
споживчими кредитними договорами від
ВАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_4» від 20 липня 2007 р. в
сумі 7946 грн. з комісією у 2466 грн. на
придбання металопластикових вікон – в
сумі 10412 грн. (а.с.23), від ТОВ «ОСОБА_8
Капітал» від 23 липня 2007 р. в сумі з
процентами у 25250 грн. (а.с.11-13), суми
сплачених процентів за двома
кредитами у 27570 грн. та 5012 грн.
сплачених за договором
реструктуризації боргу за послуги з
газопостачання від 10 лютого 2005 р. (а.с.21)
задоволенню не підлягає.

Дані грошові кошти не були набуті
ОСОБА_3 як майно в розумінні ст. 1212 ЦК
України, кредитні зобов’язання
бралися ОСОБА_1 на власний розсуд для
реалізації повноважень власника на той
час. Договір реструктуризації
заборгованості за послуги з
газопостачання підписувався ОСОБА_1
від імені ОСОБА_3 до укладання договору
довічного догляду і ОСОБА_3 за цим
договором не є набувачем зазначених в
ньому грошових коштів.

Отже, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

На підставі ст. 88 ЦПК України,
пропорційно задоволеним позовним
вимогам з відповідача на користь
позивачка слід стягнути 676,12 грн.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2
вартість безпідставно набутого майна в
сумі 67612 грн. і судовий збір 676,12 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя

Д.Г.
Губницький