Провадження № 2/752/871/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва у складі

головуючого судді
Мирошниченко О.В.

при секретарях
Яловенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, державного нотаріуса
Сімнадцятої київської державної
нотаріальної контори Мінерт
Олександра Альфредовича, Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», Державної
реєстраційної служби України про
визнання недійсним свідоцтв про право
на спадщину за законом, скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Голосіївського районного
суду м. Києва з позовом, в якому просив
суд визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом від 23
травня 2012 року за реєстровим номером
2-826, видане державним нотаріусом
Сімнадцятої київської державної
нотаріальної контори Мінерт О.А. ОСОБА_3
на 63/140 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 23 травня 2012 року за
реєстровим номером 2-828, видане
державним нотаріусом Сімнадцятої
київської державної нотаріальної
контори Мінерт О.А. ОСОБА_2 на 63/140 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3;
зобов'язати Комунальне підприємство
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
та Відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 63/140
частин житлового будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 20 січня 2012 року задоволено позов
ОСОБА_3, ОСОБА_2, встановлено факт
родинних відносин між останніми та
ОСОБА_5 На підставі вказаного вище
судового рішення, 23 травня 2012 року
державним нотаріусом Сімнадцятої
київської державної нотаріальної
контори Мінерт О.А. ОСОБА_3 та ОСОБА_2
видано свідоцтва про право на спадщину
за законом на 63/140 частини житлового
будинку АДРЕСА_1 кожному після смерті
ОСОБА_5 Однак рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 11 липня 2013 року
скасовано рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 20 січня 2012
року, яким встановлено факт родинних
відносин між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
постановлено нове рішення, яким
відмовлено у задоволенні позовних
вимог. У зв'язку із чим видані
відповідачам свідоцтва про право
власності на вказане вище нерухоме
майно підлягають визнанню недійсними.

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_1 подав
до суду заяву про зміну предмету
позову, однак як вбачається зі змісту
останньої фактично змінив підстави
звернення до суду з позовом, оскільки
просив визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом від 23
травня 2012 року за реєстровим номером
2-826, видане державним нотаріусом
Сімнадцятої київської державної
нотаріальної контори Мінерт О.А. ОСОБА_3
на 63/140 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 23 травня 2012 року за
реєстровим номером 2-828, видане
державним нотаріусом Сімнадцятої
київської державної нотаріальної
контори Мінерт О.А. ОСОБА_2 на 63/140 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3;
зобов'язати Комунальне підприємство
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
та Відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 63/140
частин житлового будинку АДРЕСА_1. В
обґрунтування посилався на
неправомірність дій державного
нотаріуса Сімнадцятої київської
державної нотаріальної контори Мінерт
О.А., що виявились у видачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 23 травня 2012 року свідоцтв про
право на спадщину за законом на 63/140
частин житлового будинку АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3,
оскільки вказані свідоцтва видані
нотаріусом на підставі дублікату
правовстановлюючого документа, що
посвідчувало право власності
спадкодавця ОСОБА_5 на нерухоме майно, а
не оригіналу. Натомість оригінал
свідоцтва про право на спадщину
заповітом, видане на ім'я спадкодавця
ОСОБА_5 на момент видачі оспорюваних
свідоцтв знаходилось у ОСОБА_1, про що
нотаріусу було відомо.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
позовні вимоги у повному обсязі,
просили суд їх задовольнити з
викладених у позові підстав.

Відповідачі та представник
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 у судовому
засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, посилаючись на їх
безпідставність та необґрунтованість,
зазначили, про те, що жодні права
позивача у даному випадку порушені не
були.

Вислухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали
цивільної справи, суд вважає, що у
задоволенні позову необхідно
відмовити з наступних підстав.

За правилами ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд
сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом. Правилами ст. 11 цього
Кодексу також визначено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності) в
інтересах яких заявлено вимоги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
померла ОСОБА_5, що підтверджується
даними свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1, виданого 20 січня 2006 року
Відділом реєстрації смерті у м. Києві
(т. 1 а.с. 212).

Після смерті ОСОБА_5 07 лютого 2006 року
Сімнадцятою київською державною
нотаріальною конторою заведено
спадкову справу № 19, з матеріалів якої
вбачається, що з заявами про прийняття
спадщини звертались: 25 січня 2006 року
ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 209), 03 лютого 2006 року
ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 208), 16 травня 2006 року
ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 211), 17 травня 2006 року
ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 210), 18 липня 2006 року
ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 212).

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 20 січня 2012 року
задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_2
задоволено. Встановлено факт, що має
юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є
двоюрідними племінниками ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та знаходяться з
нею у четвертому ступені споріднення
(т. 1 а.с. 282-284).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
11 липня 2013 року скасовано рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 20 січня 2012 року, постановлено нове,
яким відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 7-10).

Ухвалою колегії суддів судової плати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року
задоволено касаційну скаргу ОСОБА_7,
подану в інтересах ОСОБА_2, скасовано
рішення Апеляційного суду м. Києва від
11 липня 2013 року, рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 20 січня 2012
року залишено в силі (т. 1 а.с. 112-114).

23 травня 2012 року державним нотаріусом
Сімнадцятої київської державної
нотаріальної контори Мінерт О.А. ОСОБА_3
за реєстровим номером 2-826 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 63/140 часток житлового
будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 (т.
1 а.с. 298).

Право власності ОСОБА_3 на 63/140 часток
житлового будинку АДРЕСА_1 29 травня 2012
року зареєстровано Комунальним
підприємством «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» на підставі
свідоцтва про право на спадщину,
виданого 23 травня 2012 року Сімнадцятою
київською державною нотаріальною
конторою за реєстровим номером 2-826, що
підтверджується витого про державну
реєстрацію прав № 34313489, виданого
Комунальним підприємством «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» 29 травня 2012
року (т. 1 а.с. 15).

23 травня 2012 року державним нотаріусом
Сімнадцятої київської державної
нотаріальної контори Мінерт О.А. ОСОБА_2
за реєстровим номером 2-828 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 63/140 часток житлового
будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 (т.
1 а.с. 299).

Право власності ОСОБА_2 на 63/140 часток
житлового будинку АДРЕСА_1 29 травня 2012
року зареєстровано Комунальним
підприємством «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» на підставі
свідоцтва про право на спадщину,
виданого 23 травня 2012 року Сімнадцятою
київською державною нотаріальною
конторою за реєстровим номером 2-828, що
підтверджується витого про державну
реєстрацію прав № 34313481, виданого
Комунальним підприємством «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» 29 травня 2012
року (т. 1 а.с. 18).

Позивач ОСОБА_1 є власником 1/10 частки
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування, укладеним 16 лютого
1996 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1,
посвідченого 16 лютого 1996 року
державним нотаріусом Сімнадцятої
київської державної нотаріальної
контори Фоя Л.Г. за реєстровим номером
1с-48.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неправомірність дій
державного нотаріуса Сімнадцятої
київської державної нотаріальної
контори Мінерт О.А. щодо видачі
відповідачам свідоцтв про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_5, оскільки вказані вище
свідоцтва видані на підставі
дублікатів правовстановлюючих
документів, що посвідчували право
власності спадкодавця ОСОБА_5 на
нерухоме майно. Крім того, в
обґрунтування позовних вимог також
вказується на те, що при видачі
оспорюваних свідоцтв державному
нотаріусу було відомо про те, що
оригіналу правовстановлючих
документів, що посвідчували право
власності спадкодавця ОСОБА_5 на майно,
знаходились у ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи, відкритої щодо майна ОСОБА_5, 23
травня 2012 року державним нотаріусом
Сімнадцятої київської державної
нотаріальної контори Мінерт О.А. видано
свідоцтва про право на спадщину за
законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після смерті
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом , посвідченого
другою київською державною
нотаріальною конторою 02 березня 1996
року за реєстровим номером 10-145,
дублікат якого виданий Другою
київською державною нотаріальною
конторою 08 липня 2011 року за реєстровим
номером 3-774 та зареєстрований
Комунальним підприємством «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» 25 квітня 2012
року в книгу № 120-256 за номером запису
17244 (т. 1 а.с. 288, 291) та свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, посвідченого
Другою київською державною
нотаріальною конторою 12 серпня 2003 року
за реєстровим номером 3-1646, дублікат
якого виданий Другою київською
державною нотаріальною конторою 08
липня 2011 року за реєстровим номером 3-776
та зареєстрований Комунальним
підприємством «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» 25 квітня 2012 року в
книгу № 120-256 за номером запису 17244 (т. 1
а.с. 292, 296 ).

Під час судового розгляду справи судом
достовірно встановлено, що як на момент
видачі оспорюваних свідоцтв про право
на спадщину за законом, виданих 23
травня 2012 року, так і на момент розгляду
даної цивільної справи, дублікати
виданих 08 липня 2011 року Другою
київською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_5 свідоцтв про
право на спадщину за заповітом на
нерухоме майно, є чинними, у
встановленому законом порядку
недійсними не визнані, не надано таких
доказів і позивачем.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих ними
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін чи інших осіб, які
беруть участь у справі.

Суд враховує ту обставину, що
звертаючись до суду з позовною вимогою
про визнання недійсними свідоцтв про
право на спадщину за законом, виданих 23
травня 2012 року на ім'я відповідачів,
позивач не порушує питання про
визнання недійсними дублікатів
правовстановлюючих документів, які
посвідчують право власності
спадкодавця ОСОБА_5 на спадкове майно,
на підставі яких оспорювані свідоцтва
були видані, разом з тим, в
обґрунтування позову зазначає про
порушення порядку видачі таких
дублікатів.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути, зокрема,
примусове виконання обов'язку в натурі
(п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене, суд надходить до
висновку про те, що позивачем не
доведено порушення будь-якого його
немайнового або майнового права чи
інтересу відповідачами, не надано
належних та допустимих доказів, на які
останній посилається в обґрунтування
заявлених у позові підстав, у зв'язку із
чим у задоволенні даного позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 16 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215,
218, 292, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, державного нотаріуса
Сімнадцятої київської державної
нотаріальної контори Мінерт
Олександра Альфредовича, Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», Державної
реєстраційної служби України про
визнання недійсним свідоцтв про право
на спадщину за законом, скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя