Справа № 591/4038/13-ц
Провадження № 2/591/1628/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року Зарічний
районний суд м. Суми в складі:

голову
ючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при
секретарі - Сотник К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, 3-х осіб:
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Сумській області,
Сумський міський центр зайнятості

про скасування трудового договору,
зняття його з реєстрації у Сумському
міському центрі зайнятості,
відшкодування моральної шкоди –

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом і свої вимоги мотивує
тим, що 01 березня 2012 року між ним, як
працівником, та фізиною
особою-підприємцем ОСОБА_2, як
роботодавцем, укладений трудовий
договір №1022-12, який 03 березня 2012 року
був зареєстрований Сумським міським
центром зайнятості. Відповідно до умов
цього договору ОСОБА_1 працював у ФОП
ОСОБА_2 на посаді електромонтера. 26
листопада 2012 року ОСОБА_1 подав ФОП
ОСОБА_2 заяву наступного змісту: „прошу
звільнити мене 26 листопада 2012 року за
власним бажанням згідно із ч.3 ст. 38 КЗпП
у зв”язку із порушенням умов трудового
договору та законодавства про працю”.
26 листопада 2012 року наказом №10-К ФОП
ОСОБА_2 звільнив його з 26 листопада 2012
року за згодою сторін за ч.1 ст. 36 КЗпП
України із внесенням в його трудову
книжку відповідного запису. Під час
його роботи у відповідача ФОП ОСОБА_2
постійно порушувалося трудове
законодавство відносно нього, як
працівника, які на його думку дають
йому підстави для його звільнення за ч.3
ст. 38 КЗпП України, а також зазначив, що
неправильне формулювання причин
звільнення в його трудовій книжці
стало перешкодою для працевлаштування
його на іншу роботу, а тому просить суд
зобов”язати відповідача ФОП ОСОБА_2
скасувати трудовий договір, зняти його
з реєстрації у Сумському міському
центрі зайнятості з формулюванням його
звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП у зв”язку із
порушенням умов трудового договору та
законодавства про працю з дати
прийняття судового рішення, стягнути з
відповідача середній розрахунок з
29.04.2013 року по дату винесення рішення та
донарахувати відпускні не виплачені за
час роботи, заробітну плату у нічні
часи, понаднормові у подвійному
розмірі, компенсацію внаслідок
порушення законодавства про працю,
трудового договору у розмірі, не менше
тримісячного середнього заробітку, а
також на його користь стягнути 5000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні свої вимоги підтримав
повністю, просить суд позов задоволити
повністю.

Представник відповідача ФОП
ОСОБА_3 – ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов не визнала повністю і просить суд
в позові відмовити, так як всі позовні
вимоги позивача вже були предметом
розгляду в судах і 27 квітня 2013 року
колегією суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області постановлено рішення.

3-ті особи: Територіальна
державна інспекція з питань праці у
Сумській області, Сумський міський
центр зайнятості про деньта час
розгляду справи повідомлені належним
чином, представники до суду не
з”явилися.

Суд, вислухавши сторони,
вивчивши матеріали даної цивільної
справи, вважає, що позов задоволенню не
підлягає виходячи зі слідуючого:

Судом при розгляду справи
встановлено, що 01 березня 2012 року між
ОСОБА_5, як працівником, та фізиною
особою-підприємцем ОСОБА_2, як
роботодавцем, укладений трудовий
договір №1022-12, який 03 березня 2012 року
був зареєстрований Сумським міським
центром зайнятості /а.с.17/.

Відповідно до умов цього
договору ОСОБА_1 працював у відповідача
ФОП ОСОБА_2 на посаді електромонтера.

26 листопада 2012 року ОСОБА_1
подав ФОП ОСОБА_2 заяву наступного
змісту: „прошу звільнитимене 26
листопада 2012 року за власним бажанням
згідно із ч.3 ст. 38 КЗпП у зв”язку із
порушенням умов трудового договору та
законодавства про працю”.

26 листопада 2012 року наказом
№10-К ФОП ОСОБА_2 звільнив ОСОБА_1 з 26
листопада 2012 року за згодою сторін за
ч.1 ст. 36 КЗпП України із внесенням в
його трудову книжку відповідного
запису, та цим же наказом відмовив
ОСОБА_1 у звільненні його на підставі ч.3
ст. 38 КЗпП України у зв”язку з
відсутністю аргументів про порушення
умов трудового договору, який в
подальшому рішенням суду був визнаний
незаконним та скасований.

В судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що він
фактично не працює у відповідача ФОП
ОСОБА_2 з вересня 2012 року. Також суду
пояснив, що за час його роботи у
відповідача ФОП ОСОБА_2 постійно
порушувалося трудове законодавство
відносно нього, як працівника, але суду
ним не було надано будь-яких доказів
про порушення зі сторони відповідача
умов праці, які давали б підстави для
звільнення позивача ОСОБА_1 за ч.3 ст. 38
КЗпП України.

Судом також встановлено, що
позовні вимоги які ставить позивач
ОСОБА_1, які на його думку дають йому
підстави для його звільнення за ч.3 ст. 38
КЗпП України у зв”язку із порушенням
умов трудового договору та
законодавства про працю неодноразово
судами досліджувалося в яких сторонами
були ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України обставини, що встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарський, або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

27 квітня 2013 року колегією
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Сумської
області постановлено рішення. Судом
досліджувалося питання стосовно
порушень відповідачем умов праці
позивача.

Таким чином, оскільки
звільнення позивача ОСОБА_1 саме на
підставі п.3 ст. 38 КЗпП України у
зв”язку із порушенням умов трудового
договору та законодавства про працю не
є можливим, то необгрунтованими є і
вимоги позивача щодо зобов”язання
нарахувати та виплатити йому
компенсації внаслідок порушення
законодавства про працю у розмірі
тримісячного середнього заробітку, а
також суд важає що відсутні законні
підстави для виплати позивачу ОСОБА_1
середнього розрахунку з 29.04.2013 року по
дату винесення рішення та
донарахування відпускних не
виплачених за час роботи, заробітної
плати у нічні часи, понаднормові у
подвійному розмірі, оскільки позивачем
не надано доказів, що з ним не проведено
повний розрахунок, а також суду
відповідачем надано Акт перевірки
додержання суб”єктами господарювання
законодавства про працю
тазагальнообов”язкове державне
соціальне страхування №18-01-079/0514
Державної інспекції України з питань
праці щодо ФОП ОСОБА_2 від 01.06.2013 року,
жодних порушень виявлено не було.

Також суд вважає і
безпідставними вимоги позивача ОСОБА_1
про стягнення на його користь 5000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
так як ним не надано жодного доказу,
який би підтверджував наявність вини
відповідача ФОП ОСОБА_2.

Таким чином суд вважає, що
відсутні підстави для задовлення
позову.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 38, 47, 237-1 КЗпП України,
ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити в зв»язку з
необґрунтованістю.

Рішення суду може бути
оскаржено до Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області через Зарічний
районний суд м. Суми протягом 10 днів з
дня його проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
КЛИМЕНКО А.Я.