Ухвала

іменем україни

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Парінової І.К.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»,
приватного підприємства
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція», треті особи: публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Надра», Бабушкінський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про звільнення
майна з-під арешту, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 10
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), приватного підприємства
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція» (далі - ПП «СП «Юстиція»),
треті особи: публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ «КБ «Надра»), Бабушкінський
відділ державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції (далі -
Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського
МУЮ), у якому просив звільнити з-під
арешту автомобіль BMW Х5, державний
номерний знак НОМЕР_1, що перебуває в
заставі у ПАТ «КБ «Надра» за кредитним
договором «Автопакет» від 03
грудня 2007 року № 8/2007/840-К/2117-АП;
скасувати заборону на відчуження та
розшук зазначеного автомобіля;
зобов'язати ПП «СП «Юстиція» повернути
йому автомобіль.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 16
травня 2013 року позов задоволено.
Звільнено з-під арешту автомобіль BMW Х5,
2004 року випуску, білого кольору,
заводський номер кузова НОМЕР_2,
державний номерний знак НОМЕР_1, що
перебуває в заставі у ПАТ «КБ «Надра»
за кредитним договором «Автопакет» від
03 грудня 2007 року №
8/2007/840-К/2117-АП, який накладено згідно з
постановою державного виконавця
Бабушкінського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Більчука O.A. від
25 червня 2012 року за виконавчим
провадженням № 33031608. Скасовано
заборону на відчуження зазначеного
автомобіля. Скасовано розшук вказаного
автомобіля, який оголошено згідно з
постановою державного виконавця
Бабушкінського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Більчука O.A. від
25 червня 2012 року за виконавчим
провадженням № 33031608. Зобов'язано ПП «СП
«Юстиція» повернути ОСОБА_3 автомобіль
BMW Х5, 2004 року випуску, заводський номер
кузова НОМЕР_2, державний номерний знак
НОМЕР_1. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 травня 2013 року скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, і просить залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214, 316
ЦПК України рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 03 грудня 2007 року
між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником
якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4,
ОСОБА_6 укладено договір «Автопакет» №
8/2007/840-К/2117-АП, згідно з умовами якого
банк надав кредит у розмірі 50 000 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,4 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом строком до 20 листопада 2012
року.

Відповідно до 1.1.2 договору ціль кредиту
- придбання автотранспортного засобу.

Згідно із п. 3.1.1 договору, в якості
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника щодо погашення
кредиту/кредитної лінії, сплати
відсотків та інших платежів,
передбачених цим договором, можливих
штрафних санкцій позичальник передає в
заставу предмет застави, який належить
заставодавцю на праві приватної
власності. Пунктом 3.1.3 договору
позичальник гарантує, що
автотранспортний засіб, який є
предметом застави за цим договором, не
є предметом застави за іншими
зобов'язаннями, нікому не переданий в
найм, оренду чи на підставі будь-якої
іншої угоди, не підлягає вилученню і
вільний від будь-яких зобов'язань, крім
тих, що передбачені цим договором. На
термін дії цього договору позичальник
не має право без згоди банку
розпоряджатися будь-яким чином
предметом застави в цілому або окремим
майном, що входить до його складу, а
саме: відчужувати у будь-який спосіб
(продавати, дарувати, обмінювати),
знищувати, передавати у володіння і
користування (оренду, лізинг) третім
особам, використовувати предмет
застави в процесі підприємницької
(офіційно зареєстрованої чи фактичної)
діяльності (в таксі тощо), а також
укладати щодо предмету застави або
його частини будь-які інші угоди (п. 3.1.4
договору). Згідно із п. 3.1.5 договору при
порушенні позичальником умов цього
договору щодо строків виконання
зобов'язання у банку виникає право на
задоволення вимог, забезпечених
заставою, за рахунок предмета застави.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, автомобіль BMW Х5,
державний номерний знак НОМЕР_1,
належить ОСОБА_4 В особливих примітках
зазначено, що даний автомобіль
перебуває у кредиті у ПАТ «КБ «Надра».

28 січня 2011 року між ВАТ «КБ «Надра»,
ОСОБА_4 (боржник) та ОСОБА_3 (новий
боржник) укладено договір, згідно з п. 1
якого боржник переводить борг за
кредитним договором від 03 грудня
2007 року № 8/2007/840-К/2117-АП, а новий боржник
бере на себе зобов'язання за кредитним
договором.

Згідно з п. 4 договору новий боржник
погоджується з тим, що забезпеченням
його зобов'язань за кредитним
договором, що виникнуть після
підписання цього договору, буде
виступати майно, що йому належить (чи
буде належним в майбутньому) на праві
власності, а саме: автомобіль ВМW
Х5, державний номерний знак НОМЕР_1.

Зі змісту постанови державного
виконавця Бабушкінського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 25 червня 2012 року ВП
№ 33031608, винесеної на підставі рішення
Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська про
стягнення з ОСОБА_4 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості,
вбачається, що на автомобіль ВМW
Х5, державний номерний знак НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_4 накладено
арешт. Цією ж постановою оголошено
розшук майна боржника, а саме:
вищезазначеного автомобіля.

Відповідно до акта від 29 грудня 2012 року,
складеного державним виконавцем ВДВС
Золотоніського міськрайонного
управління юстиції Лападою Н.І.,
здійснено опис та арешт автомобіля BMW
Х5, державний номерний знак НОМЕР_1, та
передано його на зберігання
ПП «СП «Юстиція».

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що ПАТ
«КБ «Надра» має першочергове право на
задоволення своїх вимог за рахунок
заставленого майна (автомобіля), а
звільнення з-під арешту та звернення
стягнення на предмет застави на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» призведе
до порушення умов кредитного договору
від 03 грудня 2007 року № 8/2007/840-К/2117-АП.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд дійшов висновку про
відмову в задоволенні позову. При цьому
суд зазначив, що доводи апеляційної
скарги не суттєві та не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права.

Погодися з такими висновками
апеляційного суду не можна, з огляду на
наступне.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду
України у п. п. 11, 12 постанови від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

У мотивувальній частині кожного
рішення має бути наведено також
посилання на закон та інші
нормативно-правові акти матеріального
права (назва, стаття, її частина, абзац,
пункт, підпункт закону), у відповідних
випадках - на норми Конституції
України, на підставі яких визначено
права та обов'язки сторін у спірних
правовідносинах, на ст. ст. 10, 11, 60, 212 та
214 ЦПК України (ст. ст. 224-226 ЦПК
України - при ухваленні заочного
рішення) й інші норми процесуального
права, керуючись якими суд установив
обставини справи, права та обов'язки
сторін.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення суду апеляційної
інстанції визначений ст. 316 ЦПК України,
яке, зокрема, повинно містити:
мотивувальну частину із зазначенням
мотивів зміни рішення, скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення; встановлених
судом першої інстанції обставин, а
також обставин, встановлених
апеляційним судом, і визначених
відповідно до них правовідносин; назви,
статті закону, на підставі якого
вирішено справу; резолютивну частину
із зазначенням висновку апеляційного
суду про зміну чи скасування рішення,
задоволення позову або відмову в
позові повністю чи частково; висновку
апеляційного суду по суті позовних
вимог.

Таким чином, в судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, в іншому разі буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який мас право
за певних обставин на дослідження
нових доказів та переоцінку доказів.

У мотивувальній частині оскаржуваного
рішення відсутні посилання на
встановлені факти, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, воно не містить аналізу
обставин справи щодо звільнення майна
з-під арешту. В рішенні апеляційного
суду відсутні посилання на норми
матеріального та процесуального права
і докази, на підставі яких апеляційний
суд дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову.

Крім того, в п. п. 8, 13 зазначеної вище
постанови Пленум Верховного Суду
України роз'яснив, що ухвалене у справі
рішення має бути гранично повним,
ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК
України, і обов'язково містити вступну,
описову, мотивувальну та резолютивну
частини. Резолютивна частина повинна
мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі,
що випливають зі встановлених
фактичних обставин, висновки по суті
розглянутих вимог і залежно від
характеру справи давати відповіді на
інші питання, зазначені у ст. ст. 215-217
ЦПК України.

У мотивувальній частині рішення
апеляційного суду зазначено, що сума
заборгованості за кредитним договором
підлягає стягненню з відповідача у
повному обсязі, а доводи апеляційної
скарги не суттєві і не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення питання про
підсудність справи. Суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив і
оцінив обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

У порушення вищевикладених норм
процесуального законодавства
мотивувальна частина рішення
апеляційного суду не відповідає його
резолютивній частині.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що апеляційний суд не
виконав своїх обов'язків, визначених
законом, розглянув справу поверхнево
та ухвалив судове рішення, яке законним
і обґрунтованим визнати не можна.

Враховуючи викладене, касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення апеляційного суду - скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених ч. ч. 2, 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:

В.І.
Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К. Парінова