Справа № 133/369/14-ц Провадження №
22-ц/772/1930/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Слободяний О. Є.Категорія: 50
Доповідач: Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Кучевського П.В.

Суддів: Берегового О.Ю., Голоти Л.О.,

при секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 06 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вище вказаним позовом.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 06 березня
2014 року позов ОСОБА_3 задоволено,
вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 аліменти на її утримання в
розмірі ? частини з усіх видів
заробітку (доходу) відповідача,
щомісячно, безтерміново. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням
Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області від 06 березня 2014
року, ОСОБА_2 звернулася до
Апеляційного суду Вінницької області
з апеляційною скаргою, в якій
просить ухвалене у справі судове
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення по справі, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись при
цьому на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

27 червня 2014 року ОСОБА_4 подав до суду
заперечення на апеляційну скаргу, в
якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення а рішення
Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області від 06 березня 2013
року без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що ч. 1 статті 202 СК України
закріплено обов'язок повнолітніх
дітей утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги, та при цьому
врахував, що відповідачем визнано
позов. А також, суд визначаючи розмір
аліментів зазначив, що ОСОБА_4 інших
утриманців не має.

Однак, з таким з таким висновком суду
не можна погодитись з огляду на
слідуюче.

Як передбачено ч. 1 та ч. 3 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Судом першої інстанції встановлено,
що відповідач ОСОБА_4 є сином позивача
(а.с.4). Позивач ОСОБА_3 є інвалідом 1-ї
«Б» групи загального захворювання,
безтерміново, потребує сторонньої
допомоги та відновного
лікування(а.с.6-7).

Як вбачається з матеріалів справи, у
відповідача на утриманні є
малолітній син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 від
шлюбу відповідача з ОСОБА_2.

20 листопада 2013 року рішенням суду
розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
Син подружжя залишився проживати з
матір'ю.

Рішенням Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 30 січня 2014 року вирішено
стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частин усіх
видів заробітку (доходу) щомісячно, але
не менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку. В подальшому
рішення суду не було скасоване, а лише
змінене рішенням Апеляційного суду
Вінницької області в частині розміру
аліментів з 1/3 на ? частки усіх видів
заробітку (доходу) щомісячно.

Таким чином, доводи відповідача про те,
що на час розгляду справи судом першої
інстанції 06 березня 2014 року ОСОБА_2 не
була одержувачем аліментів за
рішенням суду, є безпідставними.

Згідно із вимогами статті 51
Конституції України батьки зобов'язані
утримувати дітей до їх повноліття.
Повнолітні діти зобов'язані
піклуватися про своїх непрацездатних
батьків. Сім'я, дитинство, материнство і
батьківство охороняються державою.

Як роз'яснено у п. 23 постанови пленуму
Верховного Суду України від 15 травня
2006 року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів», у
разі пред'явлення до особи, яка вже
сплачує аліменти, позову про стягнення
їх на дитину (дітей) від іншої матері
або утримання на інших осіб суд має
вчинити передбачені ч. 3 ст. 36 ЦПК дії
щодо залучення одержувача аліментів до
участі у справі.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції помилково не врахував, що у
відповідача на утримані є малолітній
син. При цьому, обов'язок батьків
утримувати своїх малолітніх дітей до
досягнення ними повноліття закріплено
ст. 51 Конституції України та ст. 180
Сімейного кодексу України.

Крім цього, суд порушив вимоги ч. 3
статті 36 ЦПК України, п. 23 Постанови
пленуму Верховного Суду України від
15 травня 2006 року «Про застосування
судами окремих норм Сімейного
кодексу України при розгляді справ
щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів»» та не залучив у
якості третьої особи отримувача
аліментів ОСОБА_2

Відповідно до статті 180 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Згідно із ст. 202 Сімейного кодексу
України повнолітні дочка, син
зобов'язані утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги. Якщо мати,
батько були позбавлені батьківських
прав і ці права не були поновлені,
обов'язок утримувати матір, батька у
дочки, сина, щодо яких вони були
позбавлені батьківських прав, не
виникає.

Статтею 205 Сімейного кодексу України
передбачено, що суд визначає розмір
аліментів на батьків у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) з урахуванням
матеріального та сімейного стану
сторін. При визначенні розміру
аліментів та додаткових витрат суд
бере до уваги можливість одержання
утримання від інших дітей, до яких не
пред'явлено позову про стягнення
аліментів, дружини, чоловіка та своїх
батьків..

Як передбачено ч. 4 статті 70 Закону
України «Про виконавче провадження»
загальний розмір усіх відрахувань під
час кожної виплати заробітної плати не
може перевищувати п'ятдесят відсотків
заробітної плати, що має бути виплачена
працівнику, у тому числі в разі
відрахування за кількома виконавчими
документами. Це обмеження не
поширюється на відрахування із
заробітної плати в разі відбування
боржником покарання у виді виправних
робіт і стягнення аліментів на
неповнолітніх дітей. У таких випадках
розмір відрахувань із заробітної плати
не може перевищувати сімдесяти
відсотків.

Згідно рішень суддів, відповідач
сплачує 1/2 (50%) з усіх видів заробітку
(доходу) на утримання матері та ? (25%)
на утримання малолітнього сина, що в
загальному становить 75 %.

Таким чином, колегія суддів враховуючи
вище вказані положення чинного
законодавства приходить до висновку,
що суд першої інстанції визначаючи
розмір аліментів на утримання
відповідачем матері - ? усіх видів його
заробітку (доходу) не врахував, що у
такому випадку порушується обмеження
розміру відрахування із заробітної
плати 70%, встановлене ч. 4 статті 70
Закону України «Про виконавче
провадження».

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернувся
до суду із позовною заявою про
зменшення розміру аліментів на
утримання сина з ? до 1/6 частини усіх
видів його заробітку (доходу).

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, заслухавши доводи сторін,
приходить до висновку, що визначення
розміру аліментів на утримання матері
? частини усіх видів заробітку (доходу)
ОСОБА_4 не відповідає вимогам ч. 4
статті 70 ЗУ «Про виконавче
провадження», та порушує права
відповідача, а також його
малолітнього сина, який також має
право на отримання аліментів в
розмірі, що не може бути меншим ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на
утримання матері відповідача колегія
суддів враховує, що позивач ОСОБА_3 є 1-ї
«Б» групи загального захворювання,
безтерміново, потребує сторонньої
допомоги та відновного лікування,
отримує пенсію в розмірі 1217,70 грн.,
крім сина у неї ще є донька ОСОБА_6, а
відтак позивач має можливість
одержання утримання від інших дітей, до
яких не пред'явлено позову про
стягнення аліментів. (ст. 205 СК України).

Разом з тим, доводи апеляційної скарги
про те що позов не підлягає
задоволенню не заслуговують на увагу,
оскільки, ст. 51 Конституції України
та ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу
України закріплено обов'язок
повнолітніх дітей утримувати батьків,
які є непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

При цьому діючим сімейним
законодавством не передбачено
звільнення від обов'язку утримувати
батьків в залежності від матеріального
та сімейного стану платника аліментів.

Не є підставою для відмови у позові про
стягнення аліментів на утримання
батьків і наявність іншої дитини, до
якої не пред'явлено позов.

Колегія суддів з врахуванням обставин
справи, положення чинного
законодавства, що регулюють
правовідносини пов'язані зі сплатою
аліментів, обов'язку ОСОБА_4 утримувати
як матір так і малолітнього сина,
принципу законності і
обґрунтованості судового рішення (ст.
213 ЦПК України) приходить до висновку
про визначення розміру сплати
аліментів ОСОБА_4 на утримання
матері ОСОБА_3 - 1/3 розміру усіх видів
його заробітку (доходу), які слід
стягувати з часу звернення ОСОБА_3 до
суду, тобто з 11 лютого 2014 року.

За таких обставин, та враховуючи те, що
судом першої інстанції при вирішенні
даної справи було неправильно
застосовано норми матеріального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, не доведено
обставини, які суд вважав
встановленими, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового про часткове
задоволення позову.

Згідно зі змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 06
березня 2014 року скасувати, ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
аліменти на її утримання в
розмірі 1/3 частини з усіх видів
заробітку (доходу) відповідача,
щомісячно, безтерміново.

Стягнення аліментів проводити
починаючи з 11 лютого 2014 року.

В задоволенні решти позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 179
грн. 60 коп. документально
підтверджених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: