АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 22-ц/796/8822/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Українець
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого
судді Рубан С.М.

суддів
Кабанченко О.А., Іванченко М.М.

при секретарі
Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 28 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
заповіту в частині недійсним,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 28 травня 2014
рокув задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про визнання заповіту в частині
недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подала
апеляційну скаргу в якій просить
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 28 травня 2014 року скасувати
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач
та представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечили.

Від позивача ОСОБА_1 26.06.2014 року
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку з
неможливістю його адвоката ОСОБА_5 бути
присутньою під час розгляду справи у
зв'язку з службовим відрядженням, однак
доказів, підтверджуючих вказані
обставини до клопотання не надано.

Крім цього, як вбачається з
довіреності, наявної в матеріалах
справи (а.с.157) ОСОБА_1 уповноважив
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, кожен з яких має діяти
окремо та незалежно один від одного,
представляти його інтереси та вести
від його імені справи в судових органах
України.

Однак, позивач та його другий
представник ОСОБА_6 будучи належно
повідомленими, в судове засідання
також не з'явились, тому в порядку ч.2 ст.
305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає
розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1,
виданим 19 серпня 2011 року Відділом
реєстрації смерті у м. Києві (а.с.6).

05 грудня 2005 року ОСОБА_7 склала заповіт,
який посвідчений державним нотаріусом
Дев'ятої Київської державної
нотаріальної контори, зареєстрований в
реєстрі за № 3-2543. За заповітом ОСОБА_7
заповіла все своє майно, де б воно не
було і з чого б воно не складалося і,
взагалі, все те, що буде їй належати на
день її смерті та на що вона за законом
матиме право ОСОБА_8 та ОСОБА_1 у рівних
частках (а.с.8).

Учасниками судового розгляду не
оспорювалось, що ОСОБА_1 є онуком
померлої ОСОБА_7, а ОСОБА_8 її сином.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2, виданим 22 серпня 2012 року
Відділом реєстрації смерті у м. Києві
(а.с.7).

Після смерті ОСОБА_8, спадкоємцем є його
дружина - ОСОБА_4.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1
посилався на те, що заповіт від 05 грудня
2005 року в частині заповідання майна від
імені ОСОБА_7 на ОСОБА_8, спадкоємцем
якого є ОСОБА_4, недійсний, оскільки
ОСОБА_8 постійно вживав спиртні напої,
знущався із спадкодавця, бив її,
погрожував та змушував її переоформити
заповіт на нього. Як на підставу
задоволення позову посилався на ч. 2 ст.
1224 та ч. 2 ст. 1257 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1224 ЦК України не
мають права на спадкування особи, які
умисно перешкоджали спадкодавцеві
скласти заповіт, внести до нього зміни
або скасувати заповіт і цим сприяли
виникненню права на спадкування у них
самих чи в інших осіб або сприяли
збільшенню їхньої частки у спадщині.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України
передбачено, що за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

На підтвердження своїх пояснень
сторони посилались на покази свідків.

Свідок позивача ОСОБА_11 суду першої
інстанції показав, що знав ОСОБА_7 з 2002
року, коли поселився в будинок, він є
сусідом. Також знав ОСОБА_8 та знає
позивача ОСОБА_1 За свого життя ОСОБА_7
йому нічого не розповідала про заповіт.
Зауважив, що у ОСОБА_8 з матір'ю ОСОБА_7
стосунки були нормальні, інколи
виникали сварки з приводу алкоголю, але
на побутовому рівні. Пояснив, що ОСОБА_8
останні 1-2 роки постійно проживав з
матір'ю, доглядав за нею, проте чи
купував їй речі та ліки йому невідомо.

Свідок ОСОБА_6, яка є донькою померлої
ОСОБА_7 та матір'ю позивача ОСОБА_1 та
сестрою ОСОБА_8, показала, що мати часто
змінювала заповіт і говорила їй, що не
бажає заповідати майно сину, оскільки
він її бив, змушував укласти заповіт на
його користь, навіть сам привів до
нотаріуса. Її брат зловживав спиртними
напоями, не проживав постійно з матір'ю
і не доглядав за нею. При укладенні
заповіту вона присутня не була.

Допитаний в якості свідка в суді першої
інстанції ОСОБА_13 - син відповідача і
померлого ОСОБА_8, для якого позивач є
двоюріднім братом, а померла ОСОБА_7
бабусею, пояснив, що його батько ОСОБА_8
не зловживав спиртними напоями. Про
тиск з боку батька на бабусю з приводу
укладення заповіту йому невідомо.
Також зазначив, що його батько не був
присутній при укладенні заповіту,
оскільки він разом з ним забирав його
дитину з пологового будинку 05 грудня 2005
року. Дитина народилась ІНФОРМАЦІЯ_3.

Сусідка покійної ОСОБА_7 - ОСОБА_14,
допитана судом першої інстанції в
якості свідка, показала, що ОСОБА_8 жив у
будинку постійно, з якого року
конкретно вона не пам'ятає. Показала, що
ОСОБА_7 їй розповідала про заповіт і
радилася з нею. Про сина нічого
поганого не говорила. Чи був хтось
присутній при укладенні заповіту їй не
відомо.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно оцінено покази свідків
та вірно зроблено висновок, що покази
свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 не містять
жодних підтверджень тиску з боку
ОСОБА_8 для укладення заповіту ОСОБА_7
на його користь.

Інших доказів відповідно до приписів
ст. 58-59 ЦПК України для визнання
заповіту недійсним позивачем суду
надано не було.

За своєю правовою природою заповіт є
одностороннім правочином, і ОСОБА_7 за
життя не скористалася правом,
передбаченим ст. 1254 ЦК України, на
скасування чи зміну заповіту.

Відповідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Тому, судом першої інстанції вірно
зазначено, що посилання позивача на те,
що ОСОБА_8 був присутній під час
укладення оспорюваного заповіту від 05
грудня 2005 року та фактично тримав матір
за голову, щоб остання оформила хоча б
частину майна на нього, ґрунтуються
лише на припущеннях позивача та не
підтверджені жодним належним та
допустимим доказом.

Крім того, при посвідченні заповіту не
можуть бути свідками спадкоємці за
заповітом, а у разі посвідчення
заповіту при свідках у текст заповіту
заносяться відомості про особу
свідків. З тексту заповіту не
вбачається, що він посвідчений при
свідках. (а.с.8).

Не надано стороною позивача суду і
доказів, що за життя спадкодавець чи
інші особи зверталася до
правоохоронних органів щодо
неправомірної поведінки ОСОБА_8 при
укладенні нею заповіту чи з будь-якими
скаргами на поведінку її сина ОСОБА_8
щодо неї

Оцінивши надані суду докази
відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК
України, а також достатність і взаємний
зв'язок доказів у їх сукупності, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що доводи позивача не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні, а тому позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем доведено вчинення тиску при
складанні заповіту на спадкодавця
ОСОБА_7 з боку її сина спадкоємця
ОСОБА_8, оскільки судом першої
інстанції вірно не взято до уваги
покази свідка ОСОБА_6, яка являється
матір'ю позивача та сестрою ОСОБА_8,
тобто є зацікавленою в розгляді справи
на користь позивача, при укладенні
заповіту присутньою не була, що
підтвердила в суді першої інстанції, а
доказів вчинення тиску своїм братом на
матір при укладенні нею заповіту, крім
своїх пояснень, суду не надала.

Інші доводи апеляційної скарги також
були предметом розгляду суду першої
інстанції, висновків суду не
спростовують і не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_6- відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 28 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: