АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/1736/14 Головуючий І інстанції: Боговський Д.Є.
Справа: № 641/6421/13-ц Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пшенічної Л.В., Ізмайлової Г.Н.,

при секретарі Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Завод імені Малишева, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові про визнання довідки недійсною, проведення перерахунку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

20 червня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсною довідку ДП Завод ім.. Малишева від 06.08.2001 про розмір відшкодування в сумі 35,29 грн., зобовязати ДП Завод ім.. Малишева провести перерахунок втраченого заробітку з травня 1992 року по 01.04.2001 та передати Фонду нову довідку про розмір втраченого заробітку 56,46 грн., стягнути з ДП Завод ім.. Малишева моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові не донараховану та недоплачену суму втраченого заробітку за період з 01.07.2010 по 01.07.2013 одноразово в сумі 3822,56 грн., зобовязавши його виплачувати, починаючи з 01.07.2013 та довічно по 454,58 грн. щомісячно з подальшим перерахунком у відповідності до діючого законодавства.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він працював на ДП Завод ім.. Малишева у дизельно-зварювальному цеху № 440 токарем четвертого розряду. 03.04.1975 він отримав тяжку травму на виробництві, йому встановлено стійка втрата професійної працездатності 20% довічно. Підприємство відшкодовувало йому шкоду у звязку із каліцтвом, з 1992 року змінилось законодавство про відшкодування шкоди, однак ДП Завод ім.. Малишева не використав при перерахунку відшкодування шкоди коефіцієнт підвищення тарифних ставок на підприємстві, а тому ОСОБА_1 систематично недотримував щомісячні страхові суми за період з 01.01.2001 по 2013 рік в сумі 3822,56 грн. Також ОСОБА_1 вказує, що цим обманом ДП Завод ім.. Малишева спричинило йому моральну шкоду, яку він оцінює в 10000,00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2013 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог про зобовязання Відділення виконавчої дирекції фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові скасовано, провадження у тій частині закрито у відповідності до норм ст.. 310 ЦПК України, оскільки позов ОСОБА_2 у цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсною довідки ДП заводу ім.. Малишева від 06 серпня 2001 року про розмір відшкодування та зобовязання відповідача провести перерахунок втраченого заробітку з травня 1992 року по 1 квітня 2001 року з передачею нової довідки фонду та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем у відповідності до положень ст.. ст.. 10, 60 ЦПК України не доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, оскільки ОСОБА_1 самостійно виконано розрахунок суми, яка на думку позивача підлягає стягненню на його користь з ДП Завод імені Малишева. При цьому суд прийняв до уваги, що згідно затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 за № 472 Правил відшкодування шкоди власником підприємства, установи і організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним виконанням ним трудових обовязків (пункт 28 абзац 6) перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на сто відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку а повний календарний місяць роботи.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_1.

За положеннями ст.. ст.. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,

невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших

осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 1цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які

беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

наявні матеріали справи не містять даних, які б підтвердили факт звернення позивача до ДП Завод ім.. Малишева з заявою щодо видачі довідки про розмір середньомісячної заробітної плати, проведення перерахунку втраченого ним заробітку.

Не надав позивач ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.. 57, 58, 59 ЦПК України, належних та допустимих доказів на підтвердження не правомірних дій підприємства, які спричинили йому значну матеріальну та моральну шкоду.

Статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а нормою ч. 1 ст. 1167 ЦК України, на яку посилається позивач у своєму позові, моральна шкода , завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин діями чи бездіяльністю вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При відсутності преюдиційного доказу наявності вини ДП Завод ім.. Малишева, суд першої інстанції в ході розгляду справи належним чином, шляхом повного та всебічного дослідження наданих сторонами доказів встановив відсутність правових підстав для задоволення позову.

Позивач належним чином не обґрунтував своїх позовних вимог та не вказав у чому саме є недійсність довідки ДП Завод ім.. Малишева про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат дату передачі його особової справи від 7 серпня 2001 року №340 (а.с.17).

Судова колегія з рішенням суду першої інстанції в частині відмови позовних вимог ОСОБА_1 до ДП Завод імені Малишева у повному обсязі погоджується.

Доводи апеляційної скарги висновків суду щодо недоведеності позовних вимог позивача не спростовують.

Інших підстав для зміни чи скасування рішення у цій частині судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсною довідки ДП "Заовд ім. Малишева" від 06 серпня 2001 року та зобов'язання ДП "Заовд ім. Малишева" провести перерахунок втраченого заробітку з травня 1992 року по 01 квітня 2001 року з передачею нової довідки Фонду та стягненняморальної шкоди - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -