Провадження № 2-н/750/62/14
У Х В А Л А

14 січня 2014 року
м. Чернігів

суддя Деснянського районного суду м.
Чернігова, ОСОБА_1, розглянувши
матеріали заяви Публічного
акціонерного товариста «Укртелеком»
про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості з ОСОБА_2,-

в с т а н о в и л а :

26.12.2013 року Публічне акціонерне
товариство «Укртелеком» звернулось до
суду із заявою про видачу судового
наказу про стягнення з ОСОБА_2 на його
користь борг за житлово-комунальні
послуги за період з 01.09.2007 року по
30.11.2013 року в сумі 3338 грн. 47 коп. та
судового збору.

Наказне провадження є самостійним і
спрощеним видом судового провадження
у цивільному судочинстві при розгляді
окремих категорій справ, у якому суддя
в установлених законом випадках за
заявою особи, якій належить право
вимоги, без судового засідання і
виклику стягувача та боржника на
основі доданих до заяви документів
видає судовий наказ, який є особливою
формою судового рішення.

Питання відкриття наказного
провадження, повернення заяви про
видачу судового наказу та відмови у
відкритті наказного провадження
регулюється статтею 100 ЦПК України,
зокрема, відповідно до п.2 ч.3 вказаної
статті суддя відмовляє у прийнятті
заяви про видачу судового наказу, у
разі якщо із заяви і поданих
документів вбачається спір про право.

З метою забезпечення правильного й
однакового застосування судами норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулює наказне
провадження, Пленумом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справи прийнята постанова №14 від 23.12.2011
року “Про практику розгляду судами
заяв у порядку наказного провадження”.

Так, п.9 вказаної Постанови передбачено,
що наявність спору про право (п.2.ч.3 ст.100
ЦПК), яке є підставою для відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу, вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність
суб’єктивного права у заявника;
документів, що підтверджують
порушення суб’єктивного права або
документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов’язок перед
заявником (кредитором); із доданих
документів вбачається пропуск
позовної давності. Така вимога може
бути вирішена лише в позовному
провадженні ( ч.3 ст.267 ЦК України).

Відповідно до ст..257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Як вбачається з
заяви та матеріалів, заявник просить
стягнути борг за період з 01.09.2007 року по
30.11.2013 року, що підтверджується доданим
розрахунком. З заявою про видачу
судового наказу Публічне акціонерне
товаристо «Укртелеком»звернулось
26.12.2013 року, тобто з пропуском позовної
давності.

Стаття 267 ЦК України передбачає, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленої до винесення ним рішення.

Таким чином, винесення судового наказу
про стягнення боргу за період понад
строки позовної давності, без
повідомлення та участі у судовому
засідання боржника, позбавляє
останнього скористатись правом,
закріпленим у ст..267 ЦК України.

Враховуючи викладене, керуючись
ч.3 п.2 ст. 100 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Відмовити у прийнятті заяви
Публічного акціонерного товариста
«Укртелеком» про видачу судового
наказу про стягнення заборгованості з
ОСОБА_2 за період з 01.09.2007 року по 30.11.2013
року в сумі 3338 грн. 47 коп. та судового
збору.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом 5 днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя