Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 11 квітня 2014
року та рішення апеляційного суду
Рівненської області від 27 червня 2014,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з
відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі у період з
травня 2004 року до березня 2011 року, за
час якого ними за кредитні кошти було
придбано автомобіль марки Mitsubishi,
модель Lancer, 2007 року випуску.

Уточнивши позовні вимоги під час
розгляду справи, ОСОБА_1 просила
виділити спірний автомобіль
відповідачу й стягнути з нього на її
користь половину сплачених за
кредитним договором кошти в сумі
68 350 грн 06 коп.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 11 квітня 2014
року позов задоволено. Виділено у
власність ОСОБА_2 автомобіль марки
Mitsubishi, модель Lаnсеr, рік випуску 2007,
реєстраційний номер НОМЕР_1.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
половину сплачених за кредитним
договором №434А від 20 грудня 2007 року
коштів за період перебування у шлюбі, а
саме з 20 грудня 2007 року по 22 квітня 2011
року в розмірі 68 350,06 грн. Вирішено
питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 27 червня
2014 року, рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 11
квітня 2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким відмовлено в
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати оскаржувані рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону
рішення судів попередніх інстанцій не
відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив з
того, що спірний автомобіль придбано
сторонами за час шлюбу за кошти,
отримані відповідно до кредитного
договору, на виконання якого
відповідач сплатив 136 700 грн 12 коп., а
відтак при виділі автомобіля ОСОБА_2,
останній має сплатити позивачу Ѕ
частину сплачених ним коштів на
погашення кредиту.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що на користь позивача в порядку
поділу майна подружжя може бути
стягнуто Ѕ частину вартості спірного
автомобіля, а не Ѕ сплачених за
кредитним договором коштів, а відтак
відсутні підстави для задоволення
таких вимог ОСОБА_1

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до вимог ст. ст. 61, 70 СК
України об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сім'ї, то гроші,
інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Судом установлено, що сторони з 14
травня 2004 року до 01 березня 2011 року
перебували у зареєстрованому шлюбі, за
час якого придбали автомобіль марки
Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний автомобіль було придбано за
кредитні кошти, отримані ОСОБА_2 згідно
договору кредиту №434А від 20 грудня 2007
року, укладеного з
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк», в
розмірі 138 733 грн зі сплатою 12,5% річних
строком до 19 грудня 2014 року.

У забезпечення виконання вказаного
кредитного договору між відповідачем й
банком було укладено договір застави
транспортного засобу.

Згідно довідки банку №10.1-186 від 19
березня 2014 року ОСОБА_2 виплачено на
погашення кредиту 136 700 грн 12 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором використане в
інтересах сім'ї.

Таким чином, дружина та чоловік
незалежно від припинення шлюбу мають
рівні права та обов'язки щодо спільно
нажитого у шлюбі майна, оскільки
розірвання шлюбу не звільняє подружжя
від зобов'язань за кредитом.

Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня
2007 року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вбачається,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна також
враховуються борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Проте апеляційний суд не врахував, що
кредитні договори були укладені в
інтересах сім'ї.

Крім того, висновок апеляційного суду
про те, що при поділі майна подружжя
борги не підлягають поділу, не
відповідає вимог ч. 4 ст. 65 СК України.

Отже, суд апеляційної інстанції не
врахував, що сума одержаних ОСОБА_2 за
кредитним договором грошових коштів
була використана на потреби та
інтереси сім'ї. При цьому, зазначивши
про виплачену суму кредиту під час
шлюбу, взагалі не з'ясував яка сума
кредиту була погашена після розірвання
шлюбу, залишивши поза увагою, що кошти
сплачені у період шлюбу є спільною
сумісною власністю подружжя, та дійшов
передчасного висновку щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 під час розгляду справи
неодноразово уточнювала та змінювала
позовні вимоги, та просила поділити
спірний автомобіль, шляхом виділу його
відповідачу із стягненням з нього
грошової компенсації за частку у
спільному майні, згодом просила
провести поділ спільного майна й
залишити автомобіль відповідачу,
стягнувши з останнього належну їй
частину сплаченої спільно суми
кредиту, в подальшому позивач просила
провести розподіл коштів
перерахованих ОСОБА_2 у рахунок
погашення кредитної заборгованості у
період шлюбу та стягнути на її користь
половину такої суми, що становить
68 350 грн 06 коп.

Суд першої інстанції на порушення
вимог ст. ст. 31, 215 ЦПК України, належним
чином не з'ясував підстави та предмет
заявленого ОСОБА_1 позову, не
визначився з остаточними вимогами
позивача,не з'ясував чи відмовляється
вона від раніше заявлених вимог, а
відтак не встановив характер спірних
правовідносин, унаслідок чого
припустився помилки у застосуванні
вимог матеріального права.

У порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України
суди не сприяли повному й всебічному
з'ясуванню дійсних обставин справи, які
мають визначальне значення для
правильного її вирішення.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні
обставини справи, не давши належної
оцінки доказам, суди допустили
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухвалених
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 11 квітня 2014
року та рішення апеляційного суду
Рівненської області від 27 червня 2014
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П.
Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко