Справа № 454/2676/13
Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2764/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ДП
"Львіввугілля" - Кіямова П.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ДП
"Львіввугілля" на рішення Сокальського
районного суду Львівської області від
23 жовтня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ДП
"Львіввугілля" про стягнення 30000 грн.
моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково, стягнуто з ДП
"Львіввугілля" в користь ОСОБА_3 8000 грн.
відшкодування моральної шкоди
спричиненої ушкодженням здоров"я при
виконанні трудових обов"язків,
внаслідок професійного захворювання.
Вирішено питання судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржили ОСОБА_3 та ДП «Львіввугілля»,
вважають, що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права при неповно
з'ясованих обставинах, що мають
значення для справи, а висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Апелянт ОСОБА_3 покликається на те, що
внаслідок роботи на підприємстві ДП
"Львіввугілля" отримала професійне
захворювання, МСЕК їй встановлено ІІІ
групу інвалідності та 50% втрати
працездатності у зв"язку із
профзахворюванням, що підтверджується
довідкою МСЕК від 23.12.2010 року.
Професійне захворювання призвело до
того, що здоров"я її не відновиться,
вона не зможе повністю соціально
реабілітуватись, що є причиною
вимушених змін у її житті та спричиняє
душевні страждання. Внаслідок
професійного захворювання вона
періодично потребує амбулаторного і
стаціонарного лікування, переносить
біль, постійно відчуває незручності,
обмежена у фізичній роботі по дому,
переносить моральні страждання, що
позбавляє її нормальних життєвих
зв"язків і вимагає додаткових зусиль
для організації свого життя. На думку
апелянта судом не враховано ступінь її
фізичних і моральних страждань, їх
тривалість та тяжкість, істотність
вимушених змін у життєвих стосунках,
наслідків погіршення здоров"я, а тому
вважає розмір моральної шкоди 30000 грн.
повністю обгрунтованим, розумним і
справедливим. З наведених підстав
просить рішення суду змінити в частині
розміру моральної шкоди та ухвалити
нове рішення, яким стягнути з ДП
"Львіввугілля" на її користь 30000 грн.
моральної шкоди.

ДП "Львіввугілля" покликається на те, що
судом всупереч вимогам п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» не з»ясовано, а
позивачкою не надано жодних доказів на
підтвердження факту завдання
моральної шкоди. Вважає безпідставним
посилання в оскаржуваному рішенні на
довідку МСЕК, як доказ факту
спричинення моральної шкоди, оскільки
висновком МСЕК підтверджується лише
факт втрати працездатності внаслідок
професійного захворювання, і не є
доказом заподіяння моральної шкоди.
Апелянт зазначає, що ухвалюючи
оскаржуване рішення суд не взяв до
уваги те, що відшкодування шкоди в
даному випадку пов"язане з трудовим
спором і до даної категорії справ
законодавством встановлено
тримісячний строк позовної давності. І
оскільки позовна заява подана 27.08.2013
року, а довідка МСЕК датована 23.12.2010
року, апелянт вважає, що позивачкою
пропущено строк звернення до суду, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову. З наведених підстав просить
оскаржуване рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника ДП
"Львіввугілля" - Кіямова П.В. в на
підтримання доводів апеляційної
скарги та заперечення щодо задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_3, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає до часткового задоволення, а
в задоволенні апеляційної скарги ДП
"Львіввугілля" слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

На думку колегії суддів оскаржуване
рішення не в повній мірі відповідає
зазначеним вимогам.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Пунктом 1 ч.2 ст. 23, ч.3 ст. 23 ЦК
передбачено, що моральна шкода полягає
у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв»язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливостей їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особа
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 ст. 273-1 КЗпП України
встановлено, що відшкодування
власником або уповноваженим органом
моральної шкоди працівникові
проводиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв»язків і вимагають додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до положень статей 153, 171
Кодексу законів про працю України та
статті 22 Закону України від 14 жовтня 1992
року № 2694-ХІІ «Про охорону праці»
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці на всіх підприємствах, в
установах, організаціях покладається
на власника або уповноважений ним
орган.

Згідно з роз"ясненнями, яке міститься в
п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» з
наступними змінами, судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст.237-1
КЗпП України (набрала чинності 13.01.200 р.)
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин
(незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров»я
умовах, тощо) яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв"язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов"язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції керувався тим, що
оскільки моральна шкода, завдана
позивачці під час виконання нею
трудових обов»язків, така підлягає
відшкодуванню за рахунок роботодавця
на підставах, передбачених ст. 273-1 ЦК
України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, і
це підтверджується копією трудової
книжки позивачки, що протягом 1980 - 2010
років вона працювала в шкідливих
підземних умовах на підприємстві ДП
"Львіввугілля", а саме ВП шахта
«Степова» по професіях: лампівник з
28.05.1980 р. по 22.01.1982 р., поверхневий
електрослюсар (слюсар) черговий та по
ремонту обладнання з 22.01.1982 р. до 08.12.2010
р., при запиленості повітря робочої
зони, що перевищує ГДК.

23.12.2010 р. ОСОБА_3 вперше та безтерміново
встановлено 50 % втрати професійної
працездатності та третю групу
інвалідності, що підтверджується
довідкою МСЕК № 029387 серії ЛВА-2 від
23.12.2010 р., встановлено необхідність в
санаторно - курортному лікуванні,
витратах на ліки.

Актом розслідування хронічного
професійного захворювання,
затвердженим головним державним
санітарним лікарем м. Червонограда
15.12.2010 р. підтверджується, що професійне
захворювання виникло на протязі роботи
в шкідливих умовах на підприємствах ДП
«Львіввугілля», а саме, шахта
«Степова», причина професійного
захворювання - вугільно - природний пил.

У п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року
№6 (з відповідними змінами) «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» судам роз»яснено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності. Відтак,
оскільки вперше стійку втрату
працездатності позивачці встановлено
висновком МСЕК від 23.12.2010 р., висновок
суду першої інстанції про те, що за
основу слід брати зазначений висновок,
є вірним.

Судом також встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
у зв»язку з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці та
погіршенням у зв»язку з цим стану
здоров»я, позивачка неодноразово
зверталася за медичною допомогою,
знаходилася на лікуванні у медичних
закладах, що підтверджується копіями
виписок із медичної карти амбулаторної
хворої ОСОБА_3

Встановлені судом першої інстанції
обставини свідчить про те, що ОСОБА_3, як
колишній працівник ДП "Львіввугілля",
має право на відшкодування моральної
шкоди завданої ушкодженням здоров"я
при виконанні трудових обов"язків
внаслідок професійного захворювання.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що шкоду
здоров»ю ОСОБА_3 було завдано в
результаті її роботи в шкідливих
умовах праці на підприємстві ДП
«Львіввугілля», а саме, шахті
«Степова», і з врахуванням положень ст.
23 ЦК України, встановивши характер
завданої моральної шкоди, глибину,
тривалість та характер моральних та
фізичних страждань позивача, стан її
здоров»я, тяжкість професійного
захворювання, настання у зв»язку з цим
негативних змін у її житті,
неможливість відновлення фізичного
стану, який мала потерпіла до
професійного захворювання, втрату у
зв»язку з цим життєвих зв»язків,
істотність вимушених змін у її
життєвих стосунках, що вимагає від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя, вплив захворювання на її
душевний стан, стягнув на користь
позивача на відшкодування моральної
шкоди 8000 грн.

Однак враховуючи фактичні обставин
справи, виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням ст. 23 ЦК України,
роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (з наступними змінами), колегія
суддів не погоджується з розміром
моральної шкоди, визначеної судом
першої інстанції, висновки суду щодо
розміру відшкодування моральної шкоди
не в повній мірі відповідають
обставинам справи, а тому на думку
судової колегії розмір моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров»я при виконанні трудових
обов»язків внаслідок професійного
захворювання, яка підлягає стягненню з
ДП «Львіввугілля» на користь ОСОБА_3
слід змінити, збільшивши її розмір з 8000
грн. до 10000 грн.

На думку колегії суддів безпідставним
є покликання апелянта ДП
«Львіввугілля» на пропуск позивачкою
строку позовної давності, оскільки
відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров»я або смертю (тобто і на вимогу
про відшкодування моральної шкоди)
позовна давність не поширюється.
Аналогічні роз»яснення надано у п.16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» з
наступними змінами.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

У зв»язку з неповним з»ясуванням судом
першої інстанції обставин, що мають
значення для справи, невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
оскаржуване рішення в частині розміру
моральної шкоди спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків внаслідок
професійного захворювання, яка
підлягає стягненню з ДП «Львіввугілля»
на користь ОСОБА_3 слід змінити,
збільшивши її розмір з 8000 грн. до 10000
грн.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково, апеляційну
скаргу ДП "Львіввугілля" - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 23 жовтня 2013 року
в частині розміру моральної шкоди
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків
внаслідок професійного захворювання,
яка підлягає стягненню з ДП
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_3
змінити, збільшивши її розмір з 8000 грн.
до 10000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.