Справа № 201/488/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суду
м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Грицай А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Камбіо» про визнання поруки
припиненою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
відповідача ПАТ «Банк Камбіо» про
визнання договору поруки припиненим.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 08 травня 2007 року між
ТОВ «Леолайт» та ПАТ «Банк Камбіо»
(раніше ТОВ УКБ «Камбіо») було укладено
кредитний договір №51/05-07, на
забезпечення якого було укладено з
позивачем договір поруки №51/05-07-П від
08.05.2007 року.

Пізніше між банком та ТОВ «Леолайт» в
особі директора ОСОБА_1 були укладені
чотири додаткові угоди до кредитного
договору №51/05-07, згідно з якими, на
думку позивача, сума боргу, а отже і
його зобов'язання перед банком,
збільшилися. Позивач стверджує, що
вказане порушує його права, додаткова
угода по кредитному договору стосовно
підвищення відсоткової ставки по
кредитному договору з ним не
узгоджувалася, як з поручителем, і він
не згодний відповідати перед банком по
новій додатковій угоді в більших
розмірах, ніж це вказано в договорі
поруки та кредитному договорі.

Також між банком та поручителями
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 03.11.2008 року була
укладена додаткова угода до договору
поруки №51/05-07-П, яка, на думку позивача,
встановила новий строк поруки - один
рік від дня підписання оосновного
договору поруки, тому позивач вважає,
що порука припинилась ще 08.05.2008 року.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, надав пояснення,
аналогічні викладеним у позовні заяві.

Представник відповідача ПАТ «Банк
Камбіо» проти позову заперечував,
надав суду письмові заперечення та
пояснив, що 08 травня 2007 року між ТОВ
«Леолайт» та ПАТ «Банк Камбіо» було
укладено кредитний договір №51/05-07, на
забезпечення якого було укладено з
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір поруки
№51/05-07-П від 08.05.2007 року. ОСОБА_1, як
директором ТОВ «Леолайт», з
дотриманням графіку, але не у повному
обсязі, проводилося погашення кредиту,
сплачувалися необхідні по договору
суми, у зв'язку з чим через виниклу
заборгованість банк звернувся до суду
з позовом до позивальника та
поручителів про стягнення цієї
заборгованості з урахуванням договору
поруки. Рішенням суду, яке набрало
чинності, заборгованість стягнута
повністю з боржника та поручителів.
Оскільки додаткова угода з позивачем
не збільшує обсяг його
відповідальності, тому договір поруки
не може бути припиненим. Що стосується
додаткової угоди до договору поруки
від 03.11.2008 року, то зміни в договір
поруки № 51/05-07-П від 08 травня 2007 року в
частині встановлення строку поруки 1
(один) рік були внесені в листопаді 2008
року, тобто через півтора року після
укладання договору поруки. Якщо
сторони мали на увазі припинення
поруки, то вони повинні були укласти
договір про припинення поруки (або
відповідну додаткову угоду про
припинення поруки до діючого договору
поруки). Такми чином, сторони мали намір
конкретизувати термін дії поруки, тому
і уклали додаткову угоду, якою
встановили строк поруки 1 рік з дати
укладання додаткової угоди. В
додатковій угоді № 1 від 03 листопада 2008
року до договору поруки чітко
зазначено, що вона вступає в силу з дня
її підписання. Отже, з дня укладання
додаткової угоди до договору поруки,
строк поруки дорівнює 1 року, тобто
порука діє до 03 листопада 2009 року. Окрім
цього, з цих самих підстав зверталася
до суду і поручитель ОСОБА_2, однак їй у
позові було відмовлено. Посилаючись на
зазначені обставини, представник
відповідача просив у позові відмовити
у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 08
травня 2007 року між ТОВ «Леолайт» і ТОВ
УКБ «Камбіо», правонаступником якого є
ПАТ «Банк Камбіо», було укладено
кредитний договір №51/05-07, згідно з
умовами якого банк надав ТОВ «Леолайт»
кредит в сумі 500000 грн. зі сплатою
встановлених і обумовлених сторонами
відсотків річних за користування
кредитними коштами: 20% (при розрахунках
боржника в цьому банку) і 24% (при
розрахунках в інших банківських
установах) строком до 07 травня 2009 року.

В забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором між банком та позивачем
ОСОБА_1 08 травня 2007 року був укладений
договір поруки №51/05-07-П, відповідно до
умов якого позивач взяв на себе
зобов'язання відповідати за кредитними
зобов'язаннями ТОВ «Леолайт» (у
вказаних в договорі межах) та разом з
ним нести солідарну відповідальність
перед відповідачем у повному обсязі
цих зобов'язань, включаючи сплату
основного боргу за кредитним
договором, нарахованих відсотків за
користування кредитом та неустойки
(штрафу, пені). Банк виконав умови
кредитного договору та на підставі
заяви відповідача надав ОСОБА_1, як
засновнику ТОВ «Леолайт», кредитні
кошти у розмірі 500000 грн., що
підтверджується і не спростовується
сторонами.

01 серпня 2008 року ПАТ «Банк Камбіо»
уклав з ТОВ «Леолайт», в особі його
директора ОСОБА_2, додаткову угоду № 1
до кредитного договору від 08.05.2007 року,
03.11.2008 року була між ними укладена
додаткова угода № 2, 09.12.2008 року
додаткова угода №3 і 12.12.2008 року
додаткова угода № 4, а також 03.11.2008 року
між банком і позивачем була укладена
додаткова угода № 1 до договору поруки.

Відповідно до п.1 ст.559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'зання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. Таким чином, до
припинення поруки призводять не
будь-які зміни умов основного
зобов'язання, а лише такі, які призвели
або можуть призвести до збільшення
обсягу відповідальності поручителя.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання можуть виникнути через
різні обставини: збільшення розміру
плати за кредит, відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
відсотки за користування чужими
грошовими коштами; підвищення розміру
відсотків, встановлення (збільшення
розміру) неустойки, зміна способу і
форми майнового обтяження, умов
відповідальності тощо.

На думку суду, є помилковим ствердження
позивача про те, що порука припинилася
через рік після укладання самого
договору поруки, тобто 09 травня 2008 року,
оскільки за вказаними додатковими
угодами до кредитного договору була
підвищена відсоткова ставка за
кредитом, збільшився об'єм його
зобов'язання, що з ним узгоджено не
було, та на протязі року після
укладання договору до нього не було
пред'явлено претензію за кредитними
зобов'язаннями.

Його посилання на підвищення ПАТ
«Банк Камбіо» без його згоди, як
поручителя, процентної ставки за
кредитним договором № 51/05-07 від 08
травня 2007 року, укладеним між ТОВ УКБ
«Камбіо» та ТОВ «Леолайт»,
спростовуються положеннями укладеного
договору поруки № 51/05-07-П від 08 травня
2007 року, які свідчать про обізнаність
позивача з підвищенням процентної
ставки, а саме: до підписання договору
поруки поручителі були ознайомлені з
умовами кредитного договору № 51/05-07 від
08 травня 2007 року, що підтверджується
п.8.1. договору поруки, та були обізнані
про право банку на перегляд розміру
процентної ставки за користування
кредитом, яке закріплене в п.3.2.4
кредитного договору. Для уникнення
можливості неоднозначного тлумачення
обсягу поруки, в договорі поруки в
розділі «Розмір поруки» зазначено, за
що саме відповідають поручителі, а
саме: за виконання кредитного
зобов'язання в розмірі 500000 грн., суми
нарахованих відсотків за користування
кредитом та неустойки.

Вказане дає підстави вважати, що
підписуючи договір поруки, ОСОБА_1 був
ознайомлений з положеннями кредитного
договору № 51/05-07 від 08 травня 2007 року,
укладеного між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ
«Леолайт» та правом банку на перегляд
розміру процентної ставки, а
відповідно, і з можливістю зміни обсягу
відповідальності.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, розглядаючи аналогічну справу
(Рішення від 20 липня 2011 року по справі №
6-10062св11) вказав на те, що порука не
припиняється, якщо згідно з умовами
кредитного договору кредитор має право
змінити (збільшити або зменшити)
проценту ставку за користування
кредитом, а відповідно до договору
поруки поручитель зобов'язується перед
кредитором у повному обсязі солідарно
відповідати за виконання
позичальником зобов'язань і якщо з
положень договору поруки вбачається,
що поручитель ознайомлений з умовами
договору кредиту, жодних заперечень, а
також непорозумінь щодо його положень,
не мав.

Таким чином, ствердження позивача
є безпідставними, оскільки підвищення
відсоткової ставки за кредитом
відбулося за домовленістю та згодою
сторін кредитного договору та
поручителів.

Стосовно посилань позивача про
припинення поруки після внесення змін
до договору поруки, то суд ставиться до
них критично, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України,
у разі зміни договору зобов'язання
змінюється з моменту досягнення
домовленості про зміну, при цьому,
згідно зі ст.253 ЦК України, перебіг
строку починається з наступного
календарного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Зміни в договір поруки №51/05-07-П від 08
травня 2007 року в частині встановлення
строку поруки 1 (один) рік були внесені в
листопаді 2008 року, тобто через 1,5
(півтора) року після укладання договору
поруки. Якщо сторони мали на увазі
припинення поруки, то вони повинні були
укласти договір про припинення поруки
(або відповідну додаткову угоду про
припинення поруки до діючого договору
поруки). Вказане свідчить ппро те, що
сторони мали намір конкретизувати
термін дії поруки, тому і уклали
додаткову угоду, якою встановили строк
поруки 1 рік з дати укладання
додаткової угоди. В додатковій угоді №
1 від 03 листопада 2008 року до договору
поруки чітко зазначено, що вона вступає
в силу з дня її підписання. Отже, з дня
укладання додаткової угоди до договору
поруки, строк поруки дорівнює 1 року,
тобто порука діє до 03 листопада 2009 року.

Таким чином, право вимагати
дострокового повернення кредиту у
банку виникло 19 лютого 2009 року, у
зв'язку з чим банк 20 лютого 2009 року
направив позичальнику та поручителям
вимогу про дострокове повернення
кредиту. Позов про стягнення
заборгованості за кредитним договором
був поданий до суду 23 березня 2009 року, а
тому і вимога, і позов до поручителів
були подані в період дії поруки. Ст. 559
ЦК передбачає, що кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання
повинен пред'явити вимогу до
поручителя. Таким чином, банк виконав і
вимоги цивільного законодавства, і
положення договору поруки в частині
своєчасного направлення поручителям
вимоги про дострокове повернення
кредиту, а також при поданні до суду
позову до поручителів про стягнення
заборгованості.

В той же час слід зазначити, що
поручителі після подання банком позову
до суду, не виконали свій обов'язок як
солідарні боржники та не погасили
кредитну заборгованість, яка виникла
на дату подачі позову. Другий позов до
поручителів, який був поданий 04 березня
2011 року містить вимоги по стягненню
відсотків за користування кредитними
коштами, які нараховувались за час
судового провадження та пеню. Дії банку
щодо стягнення заборгованості за
кредитним договором саме основного
боргу, відсотків та пені ґрунтуються на
положеннях ч.2 п.2 ст.543 ЦК України,
згідно з якими солідарні боржники
залишаються зобов'язаними доти, доки
їхній обов'язок не буде виконаний у
повному обсязі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
09 листопада 2010 року, залишеного без
змін ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 січня
2011 року, а також ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 12 липня 2011 року, якою
вищевказані рішення залишені без змін,
встановлено, що кредитний договір,
договір поруки позивача і додаткові
угоді укладено законно і без порушень,
встановлена наявність заборгованості
з урахуванням спірного договору поруки
і вся сума заборгованості стягнута
солідарно, в тому числі і з позивача.

Згідно з п.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Суд також звертає увагу на те, що
позивачем пропущений строк позовної
давності тривалістю у три роки для
подання позову про визнання поруки
припиненою. За правилом ст. 261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалась або могла довідатися про
порушення свого права. Досудова вимога
до ТОВ «Леолайт» та поручителів про
погашення заборгованості за кредитом
була направлена 20 лютого 2009 року, а
позов про стягнення заборгованості з
ТОВ «Леолайт» та поручителів за
кредитним договором № 51/05-07 від 08
травня 2007 року банк подав до
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська 23 березня 2009
року. Досудову вимогу ОСОБА_1 отримав,
про позов та слухання справи був
повідомлений та приймав безпосередню
участь в судових засіданнях в
Амур-Нижньодніпровському районному
суді м.Дніпропетровська та
апеляційному суді. Таким чином,
починаючи з 20 лютого 2009 року розпочався
та 20 лютого 2012 року закінчився перебіг
строку позовної давності в три роки, в
межах якого позивач міг звернутися до
суду з вимогами до банку щодо
припинення поруки.

Слід також зазначити, що порука
припиняється у зв'язку із закінченням
строку, який надається кредитору для
пред'явлення вимоги поручителю.
Вказаний строк може бути передбачений
в договорі (договірний строк) або
визначений в законі (законний строк).
Чинний ЦК України виходить з того, що в
першу чергу сторони мають право
самостійно в договорі поруки визначати
строк для заявлення вимог до
поручителя. За відсутності відповідної
договірної умови слід застосовувати
строки, передбачені у ч.4 ст.559 ЦК
України.

Як вбачається, строк виконання
основного зобов'язання встановлений 07
травня 2009 року, після чого за наявності
боргу банк звернувся до суду і рішенням
суду його вимоги були задоволенні.
Банком не було внесено зміни до
основного зобов'язання без згоди
поручителя, оскільки основне
зобов'язання за кредитним договором
від 08 травня 2007 року визначається
умовами договору, а саме: відповідно до
положення та умов договору банк надав
позичальнику кредит у сумі 500000 грн. з
кінцевою датою погашення 07 травня 2009
року. Відповідно до договору поруки від
08 травня 2007 року, укладеного між
позивачем та банком, сума зобов'язань
поручителя ОСОБА_1 визначається
відповідною статтею договору поруки та
дорівнює сумі за кредитним договором
від 08 травня 2007 року.

Згідно зі ст.526 ЦК зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково. Таким строком не може бути
лише несплата чергового платежу.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Положення
ст.627 ЦК України встановлюють, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору. Ч.1 ст.628 ЦК
України визначено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства. В
силу ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Таким чином,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що позовні вимоги про визнання
договору припиненим необґрунтованими
та недоведеними, тому ОСОБА_1 в позові
до Публічного акціонерного товариства
«Банк Камбіо» про визнання поруки
припиненою, неоюбхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 203, 559 607, 627, 629, 632, 651, 1051, 1054
ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Публічного
акціонерного товариства «Банк Камбіо»
про визнання поруки припиненою, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було постановлено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається з дня отримання копії
рішення.

Суддя: