АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1743/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46 Компанієць О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. УХВАЛА
02 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПономаренко В. В.
суддівВишня Н. В. , Ювшин В. І. при
секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 16 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про надання
дозволу на оформлення документів на
тимчасовий виїзд за кордон дітей без
в с т а н о в и л а :
10 квітня 2014 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із вказаним позовом, мотивуючи
свої позовні вимоги тим, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
14.05.2005 року по 02.06.2009 року. Від шлюбу вони
мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.
З 01 листопада 2013 року ОСОБА_6 перебуває
в зареєстрованому шлюбі з громадянином
Російської Федерації ОСОБА_11
Посилаючись на те, що вона має намір
разом з дітьми поїхати до Російської
Федерації для знайомства з родичами
чоловіка, а ОСОБА_7 не надає дозволу на
тимчасовий виїзд дітей за кордон,
позивачка просила суд дозволити їй
оформити та виготовити документи для
тимчасового виїзду за кордон на дітей
без згоди батька та дозволити їй
виїжджати з дітьми за кордон без згоди
та супроводу батька до досягнення
Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 16 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на те, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, вони не містять посилань на
державу прямування та відповідний
часовий проміжок перебування у цій
державі.

Так, судом встановлено, що сторони є
батьками неповнолітніх ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с. 7-8).

01 листопада 2013 року ОСОБА_6 та
громадянин Російської Федерації
ОСОБА_11 уклали шлюб (а.с. 11).

Позивачка у позовній заяві та в
судовому засіданні вказувала на те, що
вона бажає поїхати з дітьми сторін до
Російської Федерації для знайомства з
родичами її теперішнього чоловіка.

Відповідач під час розгляду справи
пояснював, що він вже надавав дозвіл на
виїзд дітей за кордон, та не
заперечував би і на даний час, однак,
позивачка просила його надати дозвіл
на виїзд дітей до російської Федерації
на постійне проживання.

З матеріалів справи вбачається, що у 2012
році ОСОБА_7 надавав дозвіл на виїзд
дітей сторін до Ізраїлю, а у 2013 році - на
виїзд дочки сторін до Російської
Федерації (а.с. 27-28).

Відповідно до ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи супроводі осіб, які
уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріального
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57, виїзд з України громадян,
які не досягли 16-річного віку, у
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову, оскільки належних
доказів, відповідно до вимог статей 10, 60
ЦПК України, що свідчать про те, що
ОСОБА_7 чинить перешкоди у виїзді дітей
за кордон, матеріали справи не містять,
а надання дозволу на виїзд дітей без
згоди батька без обмеження будь-яким
терміном та без зазначення країни, в
яку дозволяється виїзд дітей
суперечить нормам матеріального права,
що визначають рівність прав та
обов'язків батьків відносно виховання
дитини та фактично може позбавити
батька можливості брати участь у
вихованні дітей та спілкування з ними.

З оглядом на викладене, оскільки судом
першої інстанції винесено
обґрунтоване рішення, відсутні
підстави для його зміни чи скасування.

Доводи апелянта не впливають на
законність рішення суду першої
інстанції, були предметом розгляду в
суді першої інстанції, а тому колегія
суддів апеляційну скаргу відхиляє, а
рішення суду першої інстанції залишає
без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 16 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про надання дозволу на
оформлення документів на тимчасовий
виїзд за кордон дітей без згоди батька -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після
проголошення але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :