03.07.2014 03.07.2014 03.07.2014
Провадження №22-ц/784/1968/14
Головуючий у першій інстанції
апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання
- Яценко Л.В.,

без участі осіб, які беруть участь
у справі і належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за
апеляційною скаргою

представника заявника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4

на рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 02
червня 2014 року

за заявою

ОСОБА_3 про встановлення факту
приналежності на праві власності
земельної ділянки,

В С Т А Н О В И
Л А:

24 березня 2014 року ОСОБА_3
звернулася до суду з заявою про
встановлення факту приналежності на
праві власності земельної ділянки.

В обґрунтування заяви позивачка
зазначала, що 20 жовтня 2008 року між
ОСОБА_5 та нею було укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки, за
яким вона отримала у власність для
ведення садівництва земельну ділянку
загальною площею 0.03 га (кадастровий
номер :05:005:0009), що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1

Між тим своєчасно нею не було
отримано державний акт на право
власності на земельну ділянку на її
ім'я.

Маючи наміри на відчуження
вказаної земельної ділянки вона
звернулася до Реєстраційної служби
Новоодеського районного управління
юстиції з заявою про надання їй витягу
з державного реєстру прав на нерухоме
майно, але отримала відмову, оскільки в
неї відсутній державний акт.

Посилаючись на викладені обставини,
заявник просила встановити факт
належності їй на праві приватної
власності вищевказаної земельної
ділянки.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 02 червня 2014 року в
задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, не
погоджуючись з рішенням суду , просив
його скасувати та задовольнити вимоги
заявника.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України
право на звернення до суду має особа,
права, свободи чи інтереси якої
порушуються, не визнаються або
оспорюються, захист яких здійснюється
судом у спосіб, визначений законом
України.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, які не заборонені законом,
зокрема, із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону, або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

На підставі ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документу, який засвідчує його право
власності.

З матеріалів справи вбачається
та судом встановлено, що на підставі
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку від 30
листопада 1993 року ОСОБА_5 належала
земельна ділянка площею 0.03 га, що
розташована на АДРЕСА_1, та призначена
для ведення садівництва ( а.с.7).

За нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу від 20 жовтня
2008 року вказану земельну ділянку
загальною площею 0.03 га з кадастровим
номером :05:005:0009, ОСОБА_5 продав
ОСОБА_3.( а.с.13-14).

Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку ОСОБА_3
до 01 січня 2013 року відповідно до
порядку, який діяв до вказаної дати, не
отримала.

У листопаді 2013 року заявник
виготовила технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки.

05 грудня 2013 року до державного
земельного кадастру внесено відомості
про власника даної земельної
ділянки.

У грудні 2013 року заявник
звернулася до реєстраційної служби
Новоодеського районного управління
юстиції з заявою про реєстрацію права
власності на земельну ділянку, але
отримала відмову у реєстрації такого
права, оскільки у неї відсутній
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку ( а.с.18).

Отже, звернення заявника до суду з
даною заявою пов'язано не з оспоренням
чи запереченням її права власності
ОСОБА_5 як колишнім власником земельної
ділянки, а з відмовою реєстраційної
служби Новоодеського районного
управління юстиції в реєстрації права
власності на належне їй нерухоме
майно.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК
України окреме провадження - це вид
непозовного цивільного судочинства, в
порядку якого розглядаються цивільні
справи про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з роз'ясненнями п.1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення» від 31 березня 1995
року № 5 роз'яснено, що у порядку
окремого провадження розглядаються
справи про встановлення фактів,
зокрема якщо: згідно з законом такі
факти породжують юридичні наслідки,
тобто від них залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав громадян; встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право.

Звертаючись до суду з цією заявою
в порядку окремого провадження ОСОБА_3
посилалася на те, що встановлення
даного факту є необхідним для
реєстрації права власності в
державному реєстрі прав на нерухоме
майно та дасть можливість
розпорядитися майном.

Як встановлено судом, ОСОБА_3
набула права власності на спірну
земельну ділянку в установленому
законом порядку, а саме: за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
від 20 жовтня 2008 року, її право на
теперішній час ніким не оспорено,
договір купівлі-продажу є чинним.

За таких обставин, встановлення
факту належності ОСОБА_3 на праві
власності земельної ділянки не
породжує юридичних наслідків для неї і
від встановлення даного факту не
залежить виникнення, зміна або
припинення її особистих чи майнових
прав.

А тому суд першої інстанції вірно
відмовив у задоволенні заяви.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновку суду
про відсутність підстав для
задоволення заяви.

За такого, апеляційну скаргу
представника заявника слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції в силу ч.1 ст. 308 ЦПК України
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 02 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: