У х в а л а

іменем україни

30 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, державного нотаріуса
Першої херсонської державної
нотаріальної контори, третя особа -
приватний нотаріус Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
про встановлення факту родинних
відносин, визнання недійсним
довіреності та договору
купівлі-продажу, скасування державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно та визнання права власності на Ѕ
частини квартири в порядку
спадкування, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Херсонської області від 16 січня 2014
року, додаткове рішення апеляційного
суду Херсонської області від 30 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, державного нотаріуса Першої
херсонської державної нотаріальної
контори, мотивуючи його тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її рідний брат
ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася
спадщина на квартиру АДРЕСА_1.
Позивачка зазначала, що спадкоємці
першої черги на спадкове майно ОСОБА_8
відсутні, проте вона та її сестра
ОСОБА_9 є спадкоємцями другої черги, а
тому в передбачений законом строк вона
звернулись до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті брата, де її було повідомлено
про те, що 19 березня 2010 року представник
за довіреністю ОСОБА_8 - ОСОБА_5,
відчужив вищезазначену квартиру
ОСОБА_6 Позивачка зазначала, що ОСОБА_8
був людиною похилого віку,
малограмотним, через отриману травму
не міг самостійно пересуватись, ніколи
не мав наміру відчужувати спірну
квартиру, а тому, враховуючи уточнення
до позовної заяви, просила суд
встановити факт родинних відносин між
нею та ОСОБА_8, визнати
недійсною довіреність від 18 березня 2010
року, видану ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5,
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 19 березня
2010 року, зобов'язати Першу херсонську
державну нотаріальну контору
скасувати державну реєстрацію права
власності на квартиру, визнати за нею
право власності на Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 30 вересня 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_4 є рідною
сестрою ОСОБА_8

Визнано недійсною довіреність від 18
березня 2010 року, видану ОСОБА_8 на ім'я
ОСОБА_5

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19
березня 2010 року, укладений між ОСОБА_8,
від імені якого діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_6

Зобов'язано державного нотаріуса
Першої херсонської державної
нотаріальної контори скасувати
державну реєстрацію за ОСОБА_6 права
власності на квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 16 січня 2014 року
рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 30 вересня
2013 року в частині визнання недійсними
довіреності від 18 березня 2010
року та договору купівлі-продажу
квартири від 19 березня 2010 року
скасовано та в цій частині ухвалено
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Додатковим рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 30
січня 2014 року рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 30 вересня
2013 року в частині зобов'язання
державного нотаріуса скасувати
державну реєстрацію прав власності на
квартиру скасовано та в цій частині
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд
касаційної інстанції скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_4 не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 244 ЦК України
представництво, яке грунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами. Довіреність на
вчинення правочину представником може
бути надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Форма довіреності повинна відповідати
формі, в якій відповідно до закону має
вчинятися правочин (ч. 1 ст. 245 ЦК
України).

Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом (ст. 203 ЦК України).

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування (стаття 58 ЦПК України).

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 в частині
визнання недійсними довіреності,
договору купівлі-продажу, зобов'язання
скасувати реєстрацію права власності
на квартиру, апеляційний суд правильно
виходив із того, що позивачкою не було
доведено того, що у ОСОБА_8 було
відсутнє вільне волевиявлення щодо
надання довіреності ОСОБА_5 Посилання
позивачки на те, що її брат не розумів
значення вчиненого правочину
спростовуються матеріалами справи,
зокрема самим текстом довіреності, зі
змісту якого вбачається, що нотаріусом
роз'яснено довірителю норми цивільного
закону, довіреність ОСОБА_8 прочитана
особисто, її зміст йому зрозумілий.
Крім того, апеляційний суд правильно
зазначив, що позовні вимоги
ОСОБА_4 в частині визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири та
скасування державної реєстрації прав
власності на неї є похідними від
визнання довіреності недійсною.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судом правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 16 січня 2014 року, додаткове
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 30 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко