АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/2137/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/87/14
Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І.
Доповідач Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Акопян В.І., Петренка В.М.

при секретарі Цилюрик М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ПАТ КБ
«Приватбанк» на рішення Гадяцького
районного суду Полтавської області від
12 листопада 2013 року у справі за позовом
ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до суду із
вказаним позовом, просило ухвалити
рішення, яким стягнути з відповідача на
його користь 41 328 грн. 33 коп.
заборгованості за кредитним договором,
мотивуючи заявлені вимоги неналежним
виконанням боржником зобов?язань за
кредитним договором.

Рішенням Гадяцького районного
суду Полтавської області від 12
листопада 2013 року позов задоволений
частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» 6 728 грн. 23 коп.
заборгованості за кредитним договором,
у задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішене питання про
судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на порушення
судом норм процесуального і
матеріального права, просить рішення
суду першої інстанції змінити,
задовольнивши вимоги Банку у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначено, що
висновки суду про зменшення розміру
неустойки не відповідають
встановленим обставинам та вимогам
матеріального закону, якими
врегульовані спірні правовідносини.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з наступних підстав:

Відповідно до ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4 ЦПК
України за результатами розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове по суті
заявлених вимог в разі неправильного
застосування судом матеріального
права.

Судом першої інстанції
встановлено, що 07 вересня 2008 року за
заявою ОСОБА_1 №K3XRRX03860976 Банк надав
позичальнику кредит у сумі 3 429 грн. 60
коп. строком до 07 вересня 2009 року зі
сплатою 1% місячних на суму залишку
заборгованості, а також із щомісячною
сплатою винагороди у сумі 46 грн. 30 коп.
Погашення заборгованості згідно
укладеної угоди мало здійснюватися
шляхом внесення щомісячних (з 2 по 7
число) платежів у сумі 351 грн. 28 коп., яка
включала заборгованість за кредитом,
відсотки, винагороду, комісію та інші
витрати згідно Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт).

ОСОБА_1 свої зобов?язання щодо
погашення кредиту не виконував
належним чином, а тому за станом на 10
вересня 2013 року загальна
заборгованість за кредитним договором
нарахована у розмірі 41 328 грн. 33 коп., з
яких 3 429 грн. 60 коп. - прострочена
заборгованість за кредитом, 231 грн. 65
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 555 грн. 60 коп. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 34 667 грн. 27 коп. -
пеня за прострочення повернення
кредиту, 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 1 944 грн. 21 коп. штраф (процентна
складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив наявності
передбачених законом підстав для
зменшення розміру нарахованої пені.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може з наступних підстав.

Згідно ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Як слідує з матеріалів справи, 07
вересня 2008 року між Банком і ОСОБА_1
укладена кредитна угода, яка
складається із двох частин - Заяви і
Умов (а.с. 4-7). У Заяві ОСОБА_1 своїм
підписом підтвердив, що Умови були
надані йому у письмовій формі і він
отримав повну інформацію про умови
кредитування у Банку.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі. Правило, встановлене
цією нормою закону, має загальний
характер і поширюється на усі без
виключення види позовної давності -
загальну і спеціальну.

Пунктом 5.5. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) встановлено,
що строк позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, неустойки
встановлюється сторонами тривалістю у
п?ять років (а.с.7).

За змістом укладеного кредитного
договору поряд зі встановленням строку
дії договору сторони встановили і
строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору. Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно з ч.3
ст.254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Строк виконання першого платіжного
зобов'язання за кредитним договором
сплинув 07 жовтня 2008 року. Оскільки Банк
звернувся до суду з позовом 08 жовтня 2013
року, слід виходити з того, що звернення
за захистом порушеного права мало
місце у межах встановленого сторонами
п'ятирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки (штраф, пеня) може бути
зменшений судом, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Зі змісту цієї норми
закону слідує, що можливість зменшення
розміру неустойки ставиться у
залежність від існування одночасно
двох умов: значне перевищення розміру
збитків і наявність обставин, які мають
істотне значення.

Окрім того, як роз'яснено у пункті 27
Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30
березня 2012 року, положення частини
третьої статті 551 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка.

У суді першої інстанції відповідач
ОСОБА_1 про зменшення розміру неустойки
не заявляв, він лише пояснив, що придбав
у кредит телефон для того, щоб його
продати, так як йому потрібні були
гроші, а потім він переховувався від
слідства, перебував під вартою, тощо, і
грошей йому взяти ніде.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував і безпідставно за відсутності
передбачених законом підстав
застосував положення ч.3 ст.551 ЦК
України.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог у частині нарахування штрафу
(фіксованої і процентної складових) у
розмірі 500 грн. і 1 944 грн. 21 коп., колегія
суддів виходить з того, що згідно ст. 61
Конституції України і ст. 549 ЦК України
не допускається покладення на
боржника, який прострочив виконання
зобов'язання, подвійної
цивільно-правової відповідальності
одного і того ж виду за одне і те саме
порушення договірного зобов'язання.

Пунктом 5.1. вказаних Умов встановлено,
що у разі несвоєчасного погашення
кредиту позичальник сплачує Банку пеню
у розмірі 1,25% від суми заборгованості
за кожен день прострочки, але не менше
однієї гривні.

Пунктом 5.3. Умов додатково передбачено
сплата позичальником штрафу у сумі 500
грн. + 5% від суми заборгованості за
порушення строків внесення будь-яких
платежів за кредитним договором
строком більші ніж на 30 днів.

Оскільки згідно заяви від 07 вересня 2008
року боржник зобов'язаний щомісячно
сплачувати Банку єдиний платіж на
певну суму, яка включала
заборгованість за кредитом, відсотки,
винагороду, комісію та інші витрати
згідно Умов без визначення у ній
конкретних розмірів кожної складової,
слід дійти висновку, що «несвоєчасне
погашення кредиту» і «порушення
строків внесення будь-яких платежів за
кредитним договором» у цьому випадку є
тотожними поняттями.

Таким чином, вимоги Банку про додаткове
стягнення з боржника штрафу
(фіксованої частини і процентної
складової) не ґрунтуються на законі.

Виходячи з наведеного позовні вимоги
Банку підлягають частковому
задоволенню, а саме з ОСОБА_1 на користь
Банку слід стягнути 3 429 грн. 60 коп.
простроченої заборгованості за
кредитом, 231 грн. 65 коп. заборгованості
по процентам за користування кредитом,
555 грн. 60 коп. заборгованості по комісії
за користування кредитом, 34 667 грн. 27
коп. пені за прострочення повернення
кредиту, а всього 38 884 грн. 12 коп.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути судові витрати (судовий збір)
у сумі 388 грн. 84 коп.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4,
ст.316, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ
«Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 12 листопада 2013
року скасувати , ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»
задовольнити частково - стягнути з
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого у
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
38 884 грн. 12 коп. заборгованості за
кредитним договором, а також 388 грн. 84
коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.А. Лобов

Судді
В.І. Акопян

В.М. Петренко

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
О.А.Лобов