Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Ужгород

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого
- Власова С.0.,

суддів-Дроботі В.В.,Бисаги Т.Ю.

при
секретарі - Чучка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Тячівського районного суду від 06
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Солотвинської селищної ради,
ОСОБА_2, третя особа: Тячівська державна
нотаріальна контора, про надання
додаткового строку для прийняття
спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, який в ході розгляду справи
уточнив, в якому зазначав, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4,
внаслідок чого відкрилася спадщина на
майно: житловий будинок з надвірними
спорудами, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємцем
першої черги за законом відповідно до
вимог ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963
року) та вимог чинної на даний час ст.1261
ЦК України, а також він є спадкоємцем
за заповітом, який посвідчений
секретарем виконкому Солотвинської
селищної ради від 19.08.1997 року,
зареєстрований в реєстрі №130, згідно
якого ОСОБА_4 на випадок своєї смерті
все своє майно заповів сину-позивачу
ОСОБА_3 Однак, протягом встановленого
шестимісячного строку на прийняття
спадщини, позивач не звернувся в
нотаріальну контору з відповідною
заявою, оскільки постійно проживає на
території Російської Федерації у
м.Норильськ і працював вахтовим
методом на родовищах нафти і газу на
значній віддаленості від населених
пунктів і через це не мав змоги
покинути роботу та виїхати в значний
термін, а також позивач є інвалідом 3-ї
групи через онкологічне захворювання
через що потребував постійного
медичного догляду.

Посилаючись на вказані
обставини, вважає, що строк для подання
заяви на прийняття спадщини пропущений
ним з поважних причин, а тому у
зміненому позові (а.с.46) остаточно
просив суд продовжити йому строк на
прийняття спадщини після смерті батька
- ОСОБА_4

Рішенням Тячівського районного
суду від 06.11.2013 року позовну заяву
задоволено.

Встановлено ОСОБА_3 додатковий
строк до трьох місяців для подачі заяви
в Тячівську державну нотаріальну
контору для прийняття спадщини.

Не погодившись із рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, згідно
якої вважає рішення незаконним, таким,
що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
зокрема зазначає, що він являється
сином позивача - ОСОБА_3 та онуком
покійного ОСОБА_4 Останній дійсно склав
заповіт від 18.08.1997 року, яким все своє
майно заповів своєму сину-позивачу
ОСОБА_3, однак в подальшому, а саме:
18.01.2001 року ОСОБА_4 склав ще один
заповіт, яким все своє майно заповів
своєму онуку-апелянту ОСОБА_2 і згідно
чинного законодавства наступний
заповіт скасовує попередній, а від так,
чинним є лише заповіт від 18.01.2001 року. На
даний час у спадковому будинку АДРЕСА_1
він проживає разом зі своєю сім»єю:
жінкою і трьома дітьми, двоє із яких є
неповнолітніми, а отже прийняв
спадщину. Крім того, з 2001 року по 2012 року
позивач ОСОБА_3 не претендував на
спадкове майно, оскільки добре знав про
наявність заповіту на ім»я ОСОБА_2, у
володіння та управління спадковим
майном позивач не вступив, захворів і
отримав інвалідність у 2003 році, тобто
через 2 роки після смерті спадкодавця і
протягом часу з 2001 року по 2003 рік ОСОБА_3
приїздив до смт.Солотвино і мав змогу
звернутися в нотконтору з заявою про
прийняття спадщини. З цих підстав
просить апеляційний суд рішення
Тячівського районного суду скасувати
та ухвалити нове, яким у задоволенні
вимог ОСОБА_3 відмовити.

Сторони та їх представники в
судове засідання апеляційного суду не
з»явилися, про час та місце розгляду
справи належним чином повідомлялися
(112-117,119, 120,123,124,128,129, 130,133,137,138, 143,148).
Колегія визнає їх неявку неповажною
причиною та вважає за можливе на
підставі ч.2 ст.305 ЦПК України
розглянути справу в їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді - доповідача,
перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що позивач - ОСОБА_3
являється сином ОСОБА_4, згідно
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1
від 20.03.1952 року (а.с.13)

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що
стверджується витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану (а.с.5-6),
внаслідок чого тоді відкрилася
спадщина на належне йому майно.

Позивач як син померлого ОСОБА_4 є
спадкоємцем за законом першої черги,
згідно ст.529 ЦК Української СРСР в
редакції 1963 року (яка діяла на день
відкриття спадщини).

Згідно заповіту від 19.08.1997 року,
посвідченого секретарем виконкому
Солотвинської селищної ради
Тячівського району ОСОБА_4 на випадок
своєї смерті заповів все своє майно
своєму сину: ОСОБА_3-позивачу по справі
(а.с.17).

Стаття 549 ЦК Української СРСР в
редакції 1963 року визначає дії, що
свідчать про прийняття спадщини ,
зокрема: визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів
справи позивач в фактичне управління
та володіння майном не вступав
протягом тривалого часу з 2001 і по день
розгляду даної справи у суді, заяву про
прийняття спадщини до державної
нотаріальної контори теж не подавав,
тобто спадщина ним прийнята не була.

Законодавством, зокрема статтею
550 ЦК Української СРСР в редакції 1963
року визначено, що строк для прийняття
спадщини, встановлений статтею 549 цього
Кодексу, може бути продовжений судом,
якщо він визнає причини пропуску
строку поважними.

Аналогічна норма закріплена ч.3
ст.1272 ЦК України (в редакції 2003 року) за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3 суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач, являючись інвалідом 3 групи
постійно хворіє, проживає на крайній
Півночі Росії, через онкологічне
захворювання йому заборонено
пересуватись без стороннього догляду,
а від так строк для прийняття спадщини
пропущений ним з поважних причин та
такий підлягає продовженню.

З даним висновком суду не
погоджується колегія суддів, виходячи
з наступного.

Згідно постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» пункт 24 ч.5: вирішуючи
питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку
для прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що
поважними є причини, пов'язані з
об'єктивними, непереборними,
істотними труднощами для спадкоємця
на вчинення цих дій.

Таким чином, поважними
причинами пропуску строку визнаються,
зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців;
2) велика відстань між місцем
постійного проживання спадкоємців і
місцем знаходження спадкового майна; 3)
складні умови праці, які, зокрема,
пов'язані з тривалими відрядженнями, в
тому числі закордонними; 4) перебування
спадкоємців на строковій службі у
складі Збройних Сил України; 5)
необізнаність спадкоємців про
наявність заповіту тощо.

Факти, встановлені судом першої
інстанції відносно хвороби позивача та
проживання його на Півночі Росії,
дійсно мають місце та підтверджуються
матеріалами справи. Разом з тим, згідно
медичної довідки №92 від 11.10.2012 року
ОСОБА_3 перебуває на обліку в онколога з
2003 року, згідно медичної довідки №68 від
09.11.2012 року- перебуває на обліку в
ендокринолога з 2005 року (а.с.63).

Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою. В даному випадку днем
відкриття спадщини є ІНФОРМАЦІЯ_1-день
смерті ОСОБА_4

Враховуючи, що протягом значного
проміжку часу з червня 2001 року по 2003 рік
(рік з якого позивач захворів) ОСОБА_3
без поважних на те причин не подав до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини, колегія суддів
вважає, що підстав для встановлення
йому додаткового строку для прийняття
спадщини не має.

Колегія суддів не бере до уваги
посилання позивача на факт його роботи
на території Російської Федерації,
оскільки такий міг би служити
підставою для визначення додаткового
строку прийняття спадщини у випадку
його пропуску не на такий значний
період, оскільки, як мінімум за 2 роки
ОСОБА_3 мав можливість подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.

Щодо доводів апеляційної скарги
про наявність заповіту від 18.01.2001 року,
складеного ОСОБА_4 на ім»я
онука-апелянта у справі ОСОБА_2, то
даний факт не знайшов свого
підтвердження, оскільки стороною
апелянта не було надано доказів щодо
наявності такого.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що рішення
Тячівського районного суду від 06.11.2013
року підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307 ч.1
п. 2, 309 ч.1 п.3 і 4, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія судової палати, -

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -задовольнити
.

Рішення Тячівського районного
суду від 06 листопада 2013 року -скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 до
Солотвинської селищної ради, ОСОБА_2,
третя особа Тячівська державна
нотаріальна контора, про надання
додаткового строку для прийняття
спадщини-відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: