Провадження №22-ц/784/1886/14
інстанції: Гуденко О.А.
Доповідач апеляційної інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

02 липня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка
О.І.

суддів:
Самчишиної Н..В.

Локтіонової О.В.

із секретарем:
Шпонарською О.Ю.

за відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за

апеляційною
скаргою

публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк», або Банк) на заочне
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29.04. 2014 р., у справі за

позовом

ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

встановила:

25. 11. 2013 р. ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Позивач зазначав, що 19.03.2007 р. з
ОСОБА_3 укладено договір кредиту, за
умовами якого він отримав 2473 грн. 90 коп.
кредиту, з кінцевим терміном
повернення до 19.09.2008 р.

Згідно з договором він мав
щомісячними платежами погашати
заборгованість перед Банком, у тому
числі, здійснювати сплату частки
кредиту, процентів за його
користування у розмірі 2,0 % на місяць на
суму залишку заборгованості по
кредиту, щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 48грн. 24 коп. та одноразової
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 224 грн. 90 коп.
відповідно до Умов надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка» ( далі -
Умови,) та заяви позичальника, які є
невід'ємною частиною договору.

Внаслідок невиконання
позичальником цих зобов'язань
утворилась заборгованість, розмір
якої, станом на 25. 10. 2013 р., складає 23825
грн. 74 коп.

Посилаючись на те, що позичальник
допустив порушення кредитної угоди,
позивач просив про стягнення
заборгованості у зазначеному розмірі.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 29.04. 2014
р. постановлено про часткове
задоволення позовних вимог.

Зокрема, цим рішенням ухвалено
про стягнення з відповідача на користь
Банку 7684 грн. 31 коп. у якості
відшкодування збитків за кредитним
договором та 238 грн. 26 коп. у
відшкодування судового збору.

В задоволенні вимог про стягнення
пені відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк
ставить питання про скасування рішення
і ухвалення нового рішення про
задоволення позову у повному обсязі,
посилаючись на необгрунтованність
висновків суду щодо наявності підстав
для відмови у стягненні пені.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення в межах
оскарження, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк»
підлягає задоволенню частково,
виходячи з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
стягненні пені суд виходив з
недопустимості подвійної
відповідальності позичальника та
відсутності у зв'язку з цим,
передбачених законом підстав для
одночасного нарахування як штрафу так
і пені.

Але з такими висновками суду
погодитись неможливо, оскільки вони не
відповідають вимогам норм
матеріального права та дійсним
обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК
України, зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобов'язань, які
виникають з договорів, тягне за собою
наслідки передбачені ст. 611 ЦК, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання однією з сторін, якщо це
передбачено договором або законом;
зміна умов зобов'язання; сплата
неустойки (штрафу); відшкодування
збитків.

Положення цивільного Кодексу
України про цивільно-правову
відповідальність передбачають
покладення на правопорушника,
заснованих на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Покладення на боржника нових
додаткових обов'язків як заходу
цивільно-правової відповідальності
має місце, зокрема, у випадку стягнення
неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є
платою за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

За положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Аналіз правових норм, зокрема, ст.
ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для
висновку про те, що проценти та
неустойка є різними правовими
інститутами, обмеження можливості
одночасного застосування яких законом
не встановлена.

Умовами договору передбачено
застосування пені як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення позичальником щомісячних
строків погашення кредиту і процентів
за користування ним.

У той самий час, згідно
положеннями пунктів 3.3.3, Умов
встановлено право кредитора вимагати
дострокового повернення кредиту,
відсотків за його користування та
інших нарахувань, які носять штрафний
характер. Пунктами 5.3 5.1- 5.4 Умов
кредитного договору передбачена
сплата пені як різновиду неустойки та
штрафу як виду цивільно-правової
відповідальності за інше
правопорушення: а саме - за порушення
строків платежів по будь-якому з
грошових зобов'язань, передбачених
договором більш ніж на 30 днів.

Він нараховується одноразово на
усю наявну заборгованість, а не
щомісячно, як це має місце у випадку з
пенею.

За таких обставин висновок суду
про наявність факту подвійної
цивільно-правової відповідальності
одного і того ж виду за одне і те саме
порушення договірного зобов'язання та
порушення вимог ст. 61 Конституції
України і ст. 549 ЦК України, є
помилковим. Встановлене
відповідно до приписів ч.1 ст. 309 ЦПК
України, є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у стягненні пені та
ухвалення нового про стягнення її
частково з урахуванням строку позовної
давності, яка встановлена ч.2 ст. 258 ЦК
України.

Відповідно до наданого
розрахунку розмір пені в межах строку
позовної давності складає 3070 грн.18 коп.
Саме такого розміру пеня підлягає
стягненню з позичальника.

Доводи апелянта про стягнення
пені за увесь попередній період не
заслуговують на увагу, оскільки
зазначене суперечить положенням ст. 258
ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК
України підлягають відшкодуванню за
рахунок відповідача витрати Банку на
подачу апеляційної скарги у розмірі 121
грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк»- задовольнити
частково.

Рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 29.04. 2014 р. в
частині відмови у стягненні пені -
скасувати.

Постановити нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» щодо стягнення пені -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» 3070 грн.
18 коп. в рахунок заборгованості з пені
за кредитним договором та 121 грн.80 коп. в
рахунок відшкодування судового збору.

В іншій частині рішення місцевого
суду - залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В.Самчишина

О.В. Локтіонова