Справа № 450/85/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2288/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Пустомитівського районного
суду Львівської області від 25 січня 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2
про витребування з її чужого
незаконного володіння 1/2 частини
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, що належить йому на
праві власності згідно договору
дарування нерухомого майна від 16.06.1980
року, посвідченого державним
нотаріусом та зареєстрованого в
реєстрі за №1248.

24.01.2014 року позивач звернувся до суду із
заявою про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на спірне нерухоме
майно за адресою: АДРЕСА_1.

Оскаржуваною ухвалою заяву задоволено,
накладено арешт на житловий будинок
АДРЕСА_1, що належить на праві приватної
власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прож:
АДРЕСА_2.

Ухвалу в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_2, в апеляційній скарзі
просить ухвалу суду скасувати та
постановити нову ухвалу про відмову в
задоволенні заяви.

Апелянт вважає, що ухвала суду
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що суд першої інстанції, постановивши
оскаржувану ухвалу, не зазначив
підстави для обрання такого виду
забезпечення позову, як накладення
арешту на вказане вище житловий
будинок, внаслідок чого судом не
дотримано вимог ч. 5 ст. 153 ЦПК України.
Також апелянт зазначає, що судом не
було зазначено в ухвалі жодних
обставин, що підтверджувалися б
належними та допустимими засобами
доказування, що невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Апелянт зазначає про те, що судом
першої інстанції не враховано
роз»ясень п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
від 22.12.2006 року за №9, якою роз"яснено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, з"ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що така не
підлягає до задоволення.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_2 про витребування з її
чужого незаконного володіння 1/2
частини житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
належить йому на праві власності на
підставі договору дарування
нерухомого майна від 16.06.1980 року,
посвідченого державним нотаріусом та
зареєстровано в реєстрі за №1248.

В порядку забезпечення позову позивач
просив накласти арешт на спірне
нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1,
право власності на який в цілому
відповідачка набула незаконно, що дає
йому підстави вважати, що вона надалі
буде вчиняти дії щодо подальшого
відчуження незаконно набутого майна, і
це може зробити неможливим чи
утруднити виконання в майбутньому
рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

У відповідності до роз»ясень п.4
постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 22 грудня 2006 року «Про
практику застосування цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов
забезпечується накладенням арешту на
майно абог грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсно існує спір щодо
? частини житлового будинку АДРЕСА_1,
право власності ОСОБА_3 на ? частину
спірного житлового будинку
підтверджено рішенням суду, яке
набрало законної сили. На час розгляду
даної справи власником житлового
будинку в цілому значиться ОСОБА_2, а
тому суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про те, що у неї існує
реальна можливість відчуження
житлового будинку до вирішення спору
по суті, що може утруднити чи зробити
неможливим виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи конкретні обставини
цивільної справи, з яких вбачається, що
предметом спірних правовідносин є
житловий будинок, який може бути
відчужений, беручи до уваги
обгрунтування та аргументованість
позивачем заяви про забезпечення
позову, чому саме такий вид
забезпечення позову слід обрати,
зазначені у заяві причини необхідності
забезпечення позову, колегія суддів
приходить до висновку, що
задовольняючи заяву про забезпечення
позову, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробить
неможливим виконання в майбутньому
можливого рішення суду про
забезпечення позову. Суд не допустив
порушень щодо допустимості і
належності застосування засобів
забезпечення позову, передбачених ЦПК
України.

Твердження апелянта в апеляційній
скарзі про те, що суд першої інстанції
під час постановлення ухвали не навів
жодних обгрунтувань причин
необхідності забезпечити позов та
застосування саме такого заходу
забезпечення позову, як накладення
арешту на спірний житловий будинок, на
думку колегії суддів є безпідставними,
надуманими, оскільки оскаржувана
ухвала є достатньо обґрунтована та
мотивована.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Оскільки ухвала суду постановлена з
додержанням вимог закону, колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу і
залишенням оскаржуваної ухвали без
змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312,
п.4 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Ухвалу Пустомитівського районного
суду Львівської області від 25 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, та оскарженню
не підлягає.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.