Справа № 128/6493/13-ц Провадження №
22-ц/772/1752/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Васильєва Т. Ю.Категорія:
50Доповідач: Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.

суддів: Денишенко Т.О., Стеблюк Л.П.

при секретарі Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу
стягнення аліментів та стягнення
неустойки по заборгованості по
аліментам та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру
стягуваних аліментів, за апеляційними
скаргами: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення
Вінницького районного суду Вінницької
області від 28.04.2014 року, ухвалене по
даній справі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну
способу стягнення аліментів та
стягнення неустойки по заборгованості
по аліментам.

Мотивуючи позовні вимоги, вона
посилалася на те, що перебуваючи в
шлюбі з ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого
заочним рішенням Вінницького
районного суду Вінницької області від
15.10.2012 року з ОСОБА_2 стягнуті на її
користь аліменти в розмірі ? частини
всіх видів його заробітку, але не менше
30% прожиткового мінімуму,
встановленого для дитини даного віку,
щомісячно, до досягнення сином
повноліття.

ОСОБА_1, вважаючи присуджену суму
аліментів недостатньою, звернулась в
суд з вказаним позовом, посилаючись на
те, що ОСОБА_2 спроможний виплачувати
аліменти в значно більшому розмірі,
оскільки він являється директором
декількох фірм і засновником
підприємства з статутним капіталом 1
млн. грн., є власником трьох
автомобілів. Позивачка вважає, що
відповідач приховує свої реальні
доходи, в той час коли син за своїм
станом здоров'я потребує лікування та
дієтичного харчування на що в неї не
вистачає коштів.

І тому, просила стягувати з ОСОБА_2 на її
користь на утримання сина аліменти в
твердій грошовій сумі 5000 грн.
щомісячно.

Окрім цього, вона просила стягнути з
нього ж на її користь 2615 грн.12 коп.
неустойки нарахованої на допущену
ОСОБА_2 заборгованість по аліментам в
сумі 8599 грн.90 коп.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_1 про зменшення
розміру аліментів, стягуваних з нього
на її користь на утримання сина ОСОБА_3
з ? до 1/6 частини його доходів щомісячно.

Мотивуючи свої позовні вимоги, він
посилався на те, що створив нову сім'ю в
якій народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року син,
який як і його непрацездатний батько
знаходиться на його утриманні. Окрім
цього, він має кредитні зобов'язання
перед банком, інших доходів крім
заробітної плати не має.

Рішенням суду відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2, але з
ним вони не погодились і оскаржили його
в апеляційному порядку.

ОСОБА_2 просить рішення в частині
відмови в задоволенні його позовних
вимог скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних
вимог в повному обсязі.

На підтвердження вимог апеляційної
скарги ним наведені доводи про
порушення вимог процесуального
законодавства, неправильне
застосування норм матеріального права
та про невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, він посилався на те, що судом
при постановлені рішення не враховані
обставини, які вказують на погіршення
його матеріального стану в зв'язку з
перебуванням на його утриманні ще
одного сина від другого шлюбу,
пристарілого батька, та в зв'язку з
виконанням кредитних зобов'язань перед
банком.

ОСОБА_1 просить рішення в частині
відмови в задоволенні її позовних
вимог скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
позову.

Ставлячи під сумнів законність
оскаржуваного рішення в цій частині,
вона посилається на те, що рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
за неповно з'ясованих обставин, при
невідповідності висновків суду
встановленим по справі обставинам.

При цьому, доводи апеляційної скарги
вона обґрунтовує тими ж обставинами, що
і позовні вимоги. А також, вона вважає,
що висновки суду першої інстанції про
те, що заборгованість по стягуваним на
її користь аліментам виникла не з вини
ОСОБА_2, не відповідають встановленим
по справі обставинам.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
представника ОСОБА_1, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах вимог
апеляційних скарг, прийшла до висновку
про відсутність підстав для їх
задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заявлених
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що жодна із сторін не
довела своїх позовних вимог.

Зокрема ОСОБА_1 не довела, що ОСОБА_2
отримує нерегулярні мінливі доходи і
що розмір цих доходів дає можливість
стягнення з нього аліментів в сумі 5000
грн. щомісячно. Недоведеною є вимога
про стягнення з ОСОБА_2 пені на
нараховану йому заборгованість по
аліментам, а саме не встановлена його
вина у виникненні цієї заборгованості.
Доводи ОСОБА_1 про те, що в даний час син
ОСОБА_3 часто хворіє, що потребує
додаткових матеріальних витрат, судом
розцінені як такі, що можуть слугувати
підставою для звернення до суду з
окремим позовом про стягнення цих
витрат.

Щодо вимог ОСОБА_2 про зменшення
розміру аліментів, то суд першої
інстанції виходив із того, що ним на
підтвердження своїх вимог наведені
обставини, які існували на час
винесення 15.10.2012 року Вінницьким
районним судом Вінницької області
заочного рішення про стягнення з нього
аліментів на користь ОСОБА_1 на
утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Тобто, з часу присудження з нього
аліментів в його матеріальному
становищі не сталось змін в сторону
погіршення, про які б він навів у своєму
позові.

З висновками суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог
через їх недоведеність погоджується і
колегія суддів з огляду на наступні
обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.

Як вбачається із переліку доказів,
долучених ОСОБА_1 до поданої нею
позовної заяви жоден із цих доказів не
стосується матеріального стану ОСОБА_2
Такі докази не були нею надані і в ході
розгляду справи по суті.

Разом з цим, нею були надані докази про
існування заборгованості по аліментам
не сплаченим ОСОБА_2 на її користь,
однак при цьому не доведено, що ця
заборгованість утворилась саме з вини
боржника.

Встановлені по справі обставини
свідчать про зворотне. Рішення про
стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 ухвалювалось в заочному
режимі без його участі.

До виконання це рішення було допущено
лише 25.02.2013 року, що вбачається із
постанови про відкриття виконавчого
провадження (а.с.55). Відповідно до вимог
ч. 1 ст. 31 Закону України Про виконавче
провадження постанова про відкриття
виконавчого провадження боржнику
направляється рекомендованим листом,
однак із матеріалів виконавчого
провадження слідує що таке
відправлення було здійснено в
звичайному режимі без доказів про
вручення платнику аліментів цього
відправлення. Окрім цього, виконавчий
лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів
на користь ОСОБА_1 без достатніх для
цього підстав та без виконання
перебував у відділі державної
виконавчої служби Солом'янського РУЮ у
м. Києві протягом 7 місяців.

Окрім цього, про відсутність наміру у
ОСОБА_2 уникати від сплати аліментів
свідчить та обставина, що
заборгованість по аліментам в сумі 8599,9
грн. ним була погашена. За твердженнями
самого ОСОБА_2, які не спростовані, про
існування заборгованості йому стало
відомо після пред'явлення позову про
стягнення з нього заборгованості по
аліментам та пені за їх несплату.

Зменшення розміру присуджених
аліментів, про що ставить питання в
своєму позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 можливе
у разі зміни матеріального або
сімейного стану, погіршення або
поліпшення здоров'я. Наявність цих
підстав визначена в ч. 1 ст. 192 СК
України.

Обставини на які посилається він у
своєму позові дійсно існували на
момент ухвалення заочного рішення
Вінницького районного суду Вінницької
області від 15.10.2012 року про стягнення з
нього аліментів. За таких обставин суд
першої інстанції цілком обґрунтовано
виходив із того, що в ОСОБА_2 з часу
ухвалення цього рішення не сталось
змін, які б могли слугувати підставою
для зменшення стягуваних з нього
аліментів.

А тому, колегія суддів, розглянувши
справу в межах вимог апеляційних скарг,
не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-316 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги: ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
відхилити.

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 28.04.2014 року,
ухвалене по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зміну способу стягнення
аліментів та стягнення неустойки по
заборгованості по аліментам та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про зменшення розміру стягуваних
аліментів, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя:(підпис)В.П.
НікушинСудді:(підпис)Л.П. Стеблюк
(підпис)Т.О. Денишенко З оригіналом
вірно: Суддя апеляційного суду
Вінницької області ________
В.П. Нікушин