АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/769/14 Справа № 185/578/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пономарь З.М., суддів Михайловської С.Ю., Красвітної Т.П., при секретареві Глубоченку М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 з позовом про стягнення з останнього не повернутого боргу за двома договорами позики від 9.12.2010р. відповідно у сумі 12 000грн. та 30 000грн. Пізніше ОСОБА_3 зменшив розмір своїх позовних вимог до 38 089грн. з посиланням на часткове повернення ОСОБА_2 боргу у сумі 5 171грн. (а.с.32а).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.11.2013р. позов ОСОБА_3 задоволено та зі ОСОБА_2 на його користь стягнуто 12 000грн. та 30 000грн. на повернення боргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону та обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення зі ОСОБА_2 боргу у їх першій редакції, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає уточненому позову про зменшення його розміру, вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

До позовної заяви ОСОБА_3 про стягнення боргу додано копії двох письмових розписок ОСОБА_2

Згідно копії письмової розписки від 9.12.2010р. ОСОБА_2 зобовязався виплатити ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 12 000грн. протягом 6 місяців (а.с.4). Згідно копії письмової розписки від 9.12.2010р. ОСОБА_2 зобовязався виплатити ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 30 000грн. за придбаний будинок №54 по вул.Свєтлова у м.Павлоград помісячно з 1.01.2012р. до 1.01.2013р. (а.с.5).

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За вимогами ст.ст.58,59 ЦПК України докази сторін мають бути належними та допустимими. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За положеннями ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення суми боргу за вказаними розписками, ОСОБА_2 посилався на те, що борг фактично повернутий ним, а оригінали письмових розписок були при ньому знищені самим ОСОБА_3 у звязку з поверненням грошових сум. Зазначені пояснення ОСОБА_2 були постійними та послідовними як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційного суду. Як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційного суду ОСОБА_3 визнавав, що наявні у матеріалах справи письмові розписки ОСОБА_2 (а.с.4,5) є копіями, оригінали вказаних розписок дійсно відсутні, а зазначений ним борг ОСОБА_2 частково повернуто у сумі 5160грн. за відповідними квитанціями (а.с.29-31). Висновком судової технічної експертизи від 15.10.2013р. підтверджено, що рукописні розписки від 9.12.2010р. не є оригіналами, а виконані електрофотографічним (лазерним) способом на знакодрукуючому пристрої (а.с.44-50).

Доказів, які б спростовували факт знищення письмових розписок у звязку з поверненням боргу, матеріали справи не містять.

Враховуючи встановлені обставини та зазначені вимоги закону, заявлені ОСОБА_3 вимоги про стягнення боргу не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню 210 грн. на повернення понесених ним та документально підтверджених судових витрат (а.с. 60).

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2013 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 210 грн. на повернення судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :