АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Піхур О.В.
№ 22-ц/796/6948/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу
Баранкевич Анжели Ярославівни, яка діє
на підставі довіреності від імені та в
інтересах Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДЦІНВЕС», на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24 жовтня 2013 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк Кіпру» до ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акрополіс Реаліті
Груп», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Менеджмент
Груп», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комерційна фірма
«Олеван Плюс», Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДЦІНВЕС»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «НВФ «Масальот» про
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 жовтня 2013 року
задоволено позов Публічного
акціонерного товариства «Банк Кіпру»
(далі - ПАТ «Банк Кіпру») до ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акрополіс Реаліті
Груп» (далі - ТОВ «Акрополіс Реаліті
Груп»), Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Менеджмент
Груп» (ТОВ «Еліт Менеджмент Груп»),
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комерційна фірма
«Олеван Плюс» (далі - ТОВ «Комерційна
фірма «Олеван Плюс»), Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДЦІНВЕС»
(далі - ТОВ «ДЦІНВЕС»), Товариства з
обмеженою відповідальністю «НВФ
«Масальот» (далі - ТОВ «НВФ «Масальот»)
про визнання договорів купівлі-продажу
недійсними.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежилих приміщень від
23 липня 2010 року, зареєстрований в
реєстрі за № 2095, укладений між ОСОБА_2 і
ТОВ «Акрополіс Реаліті Груп» щодо
групи нежилих приміщень №? 172 в літ. А по
АДРЕСА_3.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежилих приміщень від
23 липня 2010 року, зареєстрований в
реєстрі за № 2098, укладений між ОСОБА_2 і
ТОВ «Акрополіс Реаліті Груп» щодо
групи нежилих приміщень №? 173 в літ. А по
АДРЕСА_3.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежилих приміщень від
04 серпня 2010 року, зареєстрований в
реєстрі за № 2247, укладений між ТОВ
«Акрополіс Реаліті Груп» і ТОВ
«Комерційна фірма «Олеван Плюс» щодо
групи нежилих приміщень №? 172 в літ. А по
АДРЕСА_3.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежилих приміщень від
04 серпня 2010 року, зареєстрований в
реєстрі за № 2241, укладений між ТОВ
«Акрополіс Реаліті Груп» і ТОВ
«Комерційна фірма «Олеван Плюс» щодо
групи нежилих приміщень №? 173 в літ. А по
АДРЕСА_3.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежилих приміщень від
27 січня 2011 року, зареєстрований в
реєстрі № 106, укладений між ТОВ
«Комерційна фірма «Олеван Плюс» і ТОВ
«Еліт Менеджмент Груп» щодо групи
нежилих приміщень №? 172 в літ. А по
АДРЕСА_3.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежилих приміщень від
18 січня 2011 року, зареєстрований в
реєстрі за № 128, укладений між ТОВ
«Комерційна фірма «Олеван Плюс» і ТОВ
«ДЦІНВЕС» щодо групи нежилих приміщень
№? 173 в літ. А по АДРЕСА_3.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежилих приміщень від
27 грудня 2011 року, зареєстрований в
реєстрі за № 3286, укладений між ТОВ
«Еліт Менеджмент Груп» і ТОВ «НВФ
«Масальот» щодо групи нежилих
приміщень №? 172 в літ. А по АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2, ТОВ «Акрополіс
Реаліті Груп», ТОВ «Еліт Менеджмент
Груп», ТОВ «Комерційна фірма «Олеван
Плюс», ТОВ «ДЦІНВЕС», ТОВ «НВФ
«Масальот» на користь ПАТ «Банк Кіпру»
114,70 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ТОВ
«ДЦІНВЕС» просить вказане рішення суду
в частині визнання недійсними
договорів купівлі-продажу групи
нежилих приміщень №? 173 в літ. А по
АДРЕСА_3 скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову ПАТ «Банк Кіпру».
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
положень норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи. На думку апелянта, ПАТ «Банк
Кіпру» було обрано неналежний спосіб
захисту порушеного права. При цьому,
суд першої інстанції не звернув уваги
те, що відповідно до положень ст. 23
Закону України «Про іпотеку» у разі
переходу права власності на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, а
відтак, формальна відсутність згоди
банку на відчуження заставодавцем
обтяженого заставою нерухомого майна
не є підставою для визнання таких
договорів недійсними. Крім того,
звертає увагу на те, що придбане ТОВ
«ДЦІНВЕС» у ТОВ «Комерційна фірма
«Олеван Плюс» приміщення №? 173 в літ. А
по АДРЕСА_3 не є та ніколи не було
частиною іпотечного майна.
Пред'явлення позову представником ПАТ
«Банк Кіпру» Краснопивцевим О.К., який
був довіреною особою ОСОБА_2 на виборах
у Верховну Раду України 2012 року,
визнання позову усіма відповідачами,
окрім ТОВ «ДЦІНВЕС», свідчить про те, що
метою пред'явленого позову є
повернення нежилого приміщення №? 173 в
літ. А по АДРЕСА_3 у власність ОСОБА_2, а
не захист прав та інтересів банку.

В апеляційній інстанції представник
ТОВ «ДЦІНВЕС» підтримав апеляційну
скаргу та просить її задовольнити.

Представник ТОВ «Акрополіс Реаліті
Груп» вважає, що апеляційна скарга
представника ТОВ «ДЦІНВЕС» підлягає
задоволенню.

Представник ПАТ «Банк Кіпру» просить
відхилити подану апеляційну скаргу, а
рішення суду залишити без змін,
посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

В судове засідання ОСОБА_2,
представники ТОВ «Еліт Менеджмент
Груп», ТОВ «Комерційна фірма «Олеван
Плюс», ТОВ «НВФ «Масальот» не
з'явилися, повідомлені про місце і час
розгляду справи, а тому судова колегія
дійшла висновку про можливість
слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 22 січня 2008 року
між АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Банк Кіпру», та ОСОБА_2 було
укладено договір іпотеки, за умовами
якого ОСОБА_2 були передані в іпотеку
банку належні йому нежилі приміщення (в
літ. «А»), з № 1 по № 15, групи № І (групи
приміщень № 168), з № 1 по № 30, № ІІ (групи
приміщень № 169), загальною площею 555,4 кв.
м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
на забезпечення виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором,
відповідно до якого він отримав кредит
у розмірі 16 000 000,00 грн. (а. с. 6-12, т. 1).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 23 лютого 2009 року
визнано за ОСОБА_2 право власності на
групи жилих приміщень, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_3 (літ. А), а саме:
групу нежилих приміщень № 168 загальною
площею 1,8 кв. м; групу приміщень №? 172,
загальною площею 366 кв. м; групу нежилих
приміщень № 169, загальною площею 1,1 кв.
м; групу нежилих приміщень №? 173,
загальною площею 368 кв. м, як на окремі
об'єкти нерухомого майна.

ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Акрополіс Реаліті
Груп» договори купівлі-продажу нежилих
приміщень від 23 липня 2010 року,
відповідно до яких здійснив відчуження
ТОВ «Акрополіс Реаліті Груп» групи
приміщень № 172 (в літ. А), загальною
площею 366 кв. м. та групи нежилих
приміщень №? 173 (в літ. А) загальною
площею 368 кв. м. по АДРЕСА_3 (а. с. 20-23, т. 1).

04 серпня 2010 року ТОВ «Акрополіс Реаліті
Груп» на підставі відповідних
договорів купівлі-продажу нежилих
приміщень здійснило відчуження
вказаних нежитлових приміщень ТОВ «КФ
«Олеван Плюс» (а. с. 26-27, т. 1).

18 січня 2011 року між ТОВ КФ «Олеван Плюс»
та ТОВ «ДЦІНВЕС» було укладено договір
купівлі-продажу нежилих приміщень,
відповідно до якого ТОВ «ДЦІНВЕС»
придбало у ТОВ КФ «Олеван Плюс» групу
нежилих приміщень №? 173 (в літ. А),
загальною площею 368 кв. м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а. с.
30-31, т. 1).

27 січня 2011 року ТОВ КФ «Олеван Плюс»
здійснило відчуження групи нежилих
приміщень №172 ( в літ. А) що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3, ТОВ «Еліт
Менеджмент Груп», яке на підставі
договору купівлі-продажу від 27 грудня
2011 року здійснило відчуження цього
приміщення ТОВ НВФ «Масальот» (а. с. 28-29,
37-38 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 03 листопада 2011 року рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 23 лютого 2009 року було скасовано та
ухвально нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У липні 2013 року ПАТ «Банк Кіпру»
звернулось до суду з позовом, в якому
просило визнати недійсними договори
купівлі-продажу нежилих приміщень від
23 липня 2010 року, укладені між ОСОБА_2 та
ТОВ «Акрополіс Реаліті Груп»; договори
купівлі-продажу нежилих приміщень від
04 серпня 2010 року, укладені між ТОВ
«Акрополіс Реаліті Груп» та ТОВ КФ
«Олеван Плюс»; договір купівлі-продажу
від 27 січня 2011 року, укладений між ТОВ
«Олеван Плюс» та ТОВ «Еліт Менеджмент
Груп»; договір купівлі продажу від 18
січня 2011 року, укладений між ТОВ КФ
«Олеван Плюс» та ТОВ «ДЦІНВЕС»; договір
купівлі-продажу від 27 грудня 2011 року,
укладений між ТОВ «Еліт Менеджмент
Груп» та ТОВ «НВФ «Масальот». Свої
вимоги обґрунтовує тим, що групи
нежилих приміщень №? 172 (в літ. А),
загальною площею 366 кв. м. та групи
нежилих приміщень №? 173 (в літ. А)
загальною площею 368 кв. м. по АДРЕСА_3
фактично були виділені з іпотечного
майна. Після реєстрації за собою права
власності на вищезазначені приміщення
як на новостворене майно на підставі
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 23 лютого 2009 року, яке в
подальшому було скасовано, ОСОБА_2 без
відома ПАТ «Банк Кіпру» продав їх ТОВ
«Акрополіс Реаліті Груп».

Суд першої інстанції дійшов висновку
про законність та обґрунтованість
позовних вимог ПАТ «Банк Кіпру».

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Пунктом 1.2 іпотечного договору від 22
січня 2008 року, укладеного між ПАТ «Банк
Кіпру» та ОСОБА_2, визначено, що в
іпотеку за цим договором передається
наступне нерухоме майно: нежилі
приміщення (в літ. А), з № 1 по № 15, № І
(групи приміщень № 168), з № 1 по № 30, № II
(групи приміщень № 169), загальною площею
555,4 кв. м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3.

При цьому, рішенням Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 16 жовтня 2008 року, а також рішенням
Апеляційного суду міста Києва від 03
листопада 2011 року було встановлено, що
в результаті проведених
ремонтно-будівельних робіт, на
підставі договору будівельного
підряду №018 від 20 жовтня 2008 року, група
приміщень №?168 загальною площею 367,8 кв.
м., група приміщень №169 загальною
площею 369,1 кв. м., що розташовані за
адресою: АДРЕСА_3 (літ. А), були
перебудовані на інші, а саме на: групу
нежилих приміщень №168 загальною площею
1,8 кв. м.; групу нежилих приміщень №?172
загальною площею 366,0 кв. м.; групу
нежилих приміщень №169 загальною площею
1,1 кв. м.; групу нежилих приміщень №?173
загальною площею 368,0 кв. м., що
розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (літ. А).

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61
ЦПК України).

Відтак, посилання апелянта на те, що
придбане ТОВ «ДЦІНВЕС» у ТОВ
«Комерційна фірма «Олеван Плюс»
приміщення №? 173 в літ. А по АДРЕСА_3 не є
та ніколи не було частиною іпотечного
майна, є безпідставними та не
відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодавець виключно на
підставі згоди іпотекодержателя має
право: зводити, знищувати або проводити
капітальний ремонт будівлі (споруди),
розташованої на земельній ділянці, що є
предметом іпотеки, здійснювати істотні
поліпшення цієї земельної ділянки;
передавати предмет іпотеки в наступну
іпотеку; відчужувати предмет іпотеки,
передавати предмет іпотеки в спільну
діяльність, лізинг, оренду,
користування.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону
України «Про іпотеку» правочин щодо
відчуження іпотекодавцем переданого в
іпотеку майна або його передачі в
наступну іпотеку, спільну діяльність,
лізинг, оренду чи користувач чи
користування без згоди
іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до змісту ст. ст. 9, 12, 23
Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 203,
215, 586, 592 ЦК України іпотекодержатель
вправі самостійно обирати один або
одразу декілька способів захисту прав,
чи то пред'явлення позову про визнання
недійсними договорів відчуження
іпотечного майна, чи пред'явлення
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
нежилих приміщень від 23 липня 2010 року,
укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «Акрополіс
Реаліті Груп»; договорів
купівлі-продажу нежилих приміщень від
04 серпня 2010 року, укладених між ТОВ
«Акрополіс РеалітіГруп» та ТОВ КФ
«Олеван Плюс»; договору
купівлі-продажу від 27 січня 2011 року,
укладеного між ТОВ «Олеван Плюс» та ТОВ
«Еліт Менеджмент Груп»; договору
купівлі продажу від 18 січня 2011 року,
укладеного між ТОВ КФ «Олеван Плюс» та
ТОВ «ДЦІНВЕС»; а також договору
купівлі-продажу від 27 грудня 2011 року,
укладеного між ТОВ «Еліт Менеджмент
Груп» та ТОВ «НВФ «Масальот», виходячи
з того, що групи нежилих приміщень №? 172
(в літ. А), загальною площею 366 кв. м. та
групи нежилих приміщень №? 173 (в літ. А)
загальною площею 368 кв. м. по АДРЕСА_3, є
частиною нежилих приміщень, які були
передані ОСОБА_2 в іпотеку ПАТ «Банк
Кіпру» за договором іпотеки від 22 січня
2008 року, та відчужені іпотекодавцем без
згоди банку. Рішенням Апеляційного
суду міста Києва від 03 листопада 2011
року було скасовано рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 23 лютого 2009 року, на підставі якого
ОСОБА_2 було проведено державну
реєстрацію права на групи нежилих
приміщень №? 172 (в літ. А), загальною
площею 366 кв. м. та групи нежилих
приміщень №? 173 (в літ. А) загальною
площею 368 кв. м. по АДРЕСА_3, та відчужено
їх ТОВ «Акрополіс Реаліті Груп».

Крім того, ПАТ «Банк Кіпру» вже було
реалізовано право на пред'явлення
вимоги про дострокове виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою.
Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 23 жовтня 2009 року стягнуто з
ОСОБА_2 на користь банку заборгованість
за кредитним договором в сумі 17496313,56
грн.

Також, судом першої інстанції було
правильно враховано, що ПАТ «Банк
Кіпру» позбавлене можливості звернути
стягнення на предмет іпотеки - нежилі
приміщення (в літ. А), з № 1 по № 15, № І
(групи приміщень № 168), з № 1 по № 30, № II
(групи приміщень № 169), загальною площею
555,4 кв. м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3, оскільки їх площа була змінена
внаслідок їх перебудови та відчуження
відповідачами на підставі вказаних
договорів.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Баранкевич Анжели
Ярославівни, яка діє на підставі
довіреності від імені та в інтересах
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДЦІНВЕС», відхилити,
а рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді