Справа № 442/1595/14
Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/783/4236/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
ОСОБА_2 та Дрогобицького районного
територіального медичного об'єднання
(далі Дрогобицьке РТМО) на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 05 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Дрогобицької районної лікарні,
Дрогобицького ТРМО, Публічного
акціонерного товариства «Дрогобицький
завод автомобільних кранів (далі ПАТ
«ДЗАК) про стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, відшкодування моральної
шкоди, -

встановила:

в березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду та з уточненням позовних вимог
просила стягнути з відповідачів 36 000
грн. заборгованості по виплаті
заробітної плати за період з 01.11.2012 р. по
02.01.2014 р., компенсацію та індексацію
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням термінів виплати
заробітної плати в сумі 3 171 грн. 65 коп.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 9 840
грн.

На підтвердження своїх вимог
зазначала, що працювала на посаді
цехової медсестри ПАТ «ДЗАК»
Дрогобицької районної лікарні № 5. 02
січня 2014 року була звільнена з роботи у
зв'язку із закінченням дії трудової
угоди між Дрогобицьким РТМО та ПАТ
«ДЗАК». Однак, у день звільнення з нею
не було проведено розрахунку, її не
повідомлено про розмір невиплаченого
заробітку та розрахункові кошти. Крім
того, посилаючись на те, що діями
відповідачів їй спричинена моральна
шкода, яка виразилась в тому, що через
невиплату їй на протязі року
заробітної плати було порушено
нормальні життєві зв'язки, вона не
могла забезпечити свою сім'ю
продуктами харчування, необхідним
одягом, вчасно сплачувати комунальні
платежі, через що змушена була позичати
грошові кошти у своїх знайомих, що
завдавало їй нервових потрясінь та
переживань, а тому просила стягнути 5 000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 05 травня 2014
року вказаний вище позов задоволено
частково. Зобов'язано Дрогобицьке
районне територіальне медичне
об'єднання нарахувати та виплатити
ОСОБА_2 заробітну плату за період її
роботи з 01.11.2012 року по 02.01.2014 року на
посаді цехової медсестри ПАТ «ДЗАК»
Дрогобицької районної лікарні № 5 в
сумі 36 000 грн. Стягнуто з Дрогобицького
районного територіального медичного
об'єднання на користь позивачки 3 171 грн.
65 коп. компенсації з врахуванням
індексації від втрати частини доходів
у зв'язку з порушенням термінів їх
виплати.

Рішення суду в частині стягнення
середньої заробітної плати в межах
платежу за один місяць в розмірі 2 400
грн. допущено до негайного виконання та
вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти позову -
відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач та
Дрогобицьке РТМО.

Позивачка ОСОБА_2 просить рішення суду
в частині відмови у задоволені вимог
про відшкодування моральної шкоди
скасувати та стягнути з відповідачів
на її корить 5 000 грн. моральної шкоди,
посилаючись на те, що суд безпідставно
відмовив у задоволені цієї вимоги,
оскільки невиплатою заробітної плати
їй спричинено моральну шкоду.

Відповідач Дрогобицьке РТМО просить
рішення скасувати й ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на те, що внаслідок
порушення судом норм матеріального та
процесуального права суд прийшов до
невірного висновку про стягнення з
Дрогобицького РТМО коштів, оскільки
останнє не є належним відповідачем.
Так, апелянт, зокрема, посилається на
те, що позивачка перебувала у трудових
відносинах з Дрогобицькою райлікарнею,
яка є самостійною юридичною особою, а
не з апелянтом.

Представники Дрогобицької районної
лікарні, Дрогобицького ТРМО, ПАТ
«Дрогобицький завод автомобільних
кранів» у судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення щодо
часу та місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу на підтримання апеляційної
скарги ОСОБА_2 та на заперечення
апеляційної скарги Дрогобицького ТРМО,
вивчивши матеріали та обставини
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах позовних вимог та доводів
апеляційних скарг, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2
та задоволення апеляційної скарги
Дрогобицького РТМО з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Встановлено, що позивач працювала у
Дрогобицькій районній лікарні № 5 на
різних посадах, що стверджується
трудовою книжкою та відповідними
наказами: з 31 грудня 2004 р. медсестрою
ЛОР кабінету; з 01.03.2005 р. переведена на
посаду цехової медсестри
терапевтичної дільниці; з 21.05.2007 р.
переведена на 1,0 ст. посади цехової
медсестри ПАТ «ДЗАК».

Посада позивачки входила в штат
Дрогобицької районної лікарні № 5 і
вона не перебувала в трудових
відносинах з ПАТ «ДЗАК» та з
Дрогобицьким РТМО.

Наказом № 1 від 02 січня 2014 року
головного лікаря Дрогобицької
районної лікарні № 5 позивачку
звільнено з роботи в зв'язку із
закінченням трудової угоди з ПАТ
«ДЗАК». А наказам цього ж відповідача
позивачка зарахована на 0,5 ставки
сестри медичної по спецрахунку (а.с.2, 73).

Відповідно до Положення про
Дрогобицьке районне територіальне
медичне об'єднання, засновником якого є
Дрогобицька районна рада, є окремою
юридичною особою, представляє комплекс
лікувально-профілактичних та інших
закладів і організацій функціонально
і організаційно пов'язаних між собою,
об'єднаних на засадах по
територіальному принципу з метою
координації діяльності, забезпечення
їх прав, представлення загальних
інтересів у відповідних державних та
інших органах. В склад зазначеного
об'єднання входить Управа об'єднання,
як центральний орган його управління,
централізована бухгалтерія і в
підпорядкуванні такого мається
медичні заклади району, в тому числі і
Дрогобицька районна лікарня № 5 на 40
ліжок (п.2.1-2.2.2). Вищим колективним
органом управління Дрогобицького РТМО
являється рада, до складу якої входять
головний лікар Дрогобицького РТМО,
його заступники, ведучи спеціалісти
ДРТМО і головні лікарі
лікувально-профілактичних закладів
(п.3.9).

Встановлено, що між Дрогобицьким РТМО
та ПАТ «ДЗАК» щорічно укладались
цивільно-правові угоди, за якими
Дрогобицьке РТМО зобов'язувалось
надавати ПАТ «ДЗАК» комплексне
лікувально-профілактичне
обслуговування працівників ПАТ «ДЗАК»,
а останній перераховувати кошти за це
(а.с.43-45).

Статутом Дрогобицької районної
лікарні № 5, витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, посадовою
інструкцією головного лікаря цієї
лікарні підтверджується, що
Дрогобицька районна лікарня є
самостійною юридичною особою, має
самостійний баланс, розрахункові та
інші рахунки, а головний лікар вправі
приймати та звільняти працівників
районної лікарні (а.с.54-71, 125).

Відповідно до Статуту засновником
районної лікарні є Дрогобицька районна
рада, фінансується з районного бюджету,
джерелом коштів на оплату праці
працівників районної лікарні є кошти,
виділені районним бюджетом, дохід,
одержаний в результаті її
господарської діяльності та кошти,
отримані згідно укладених угод з
промисловими підприємствами.

Відповідно до довідки Дрогобицького
РТМО про заробітну плату від 09.04.2014 р, де
мається централізована бухгалтерія
медичних установ, позивачці не
нарахована та невиплачена заробітна
плата з 01.11.2012 р. по 31.12.2013 р. в сумі 49 068
грн. (без врахування сплати податків та
обов'язкових платежів) (а.с.31). Зазначена
сума сторонами не оспорюється.

Частиною 1 ст.94 КЗпП та ст.1 Закону
України від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР «Про
оплату праці» визначено, що заробітна
плата - це винагорода, яку за трудовим
договором власник виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 24 цього ж Закону визначено, що
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

У разі, коли день виплати заробітної
плати збігається з вихідним, святковим
або неробочим днем, заробітна плата
виплачується напередодні.

Виплата заробітної плати здійснюється
за місцем роботи. За особистою
письмовою згодою працівника виплата
заробітної плати може здійснюватися
через установи банків, поштовими
переказами на вказаний ними рахунок
(адресу) з обов'язковою оплатою цих
послуг за рахунок роботодавця.

Своєчасність та обсяги виплати
заробітної плати працівникам не можуть
бути поставлені в залежність від
здійснення інших платежів та їх
черговості.

Встановлено, що заробітна плата не
виплачена із-за вини роботодавця. Його
посилання на те, що оскільки ПАТ «ДЗАК»
перестало перераховувати кошти, які
були передбачені вказаними вище
договорами, відтак на позивачку не
погоджувалися та подавалися до
централізованої бухгалтерії
Дрогобицького РТМО табеля обліку
робочого часу, а відтак у зв'язку з цим
заробітна плата позивачці в період з
01.11.2012 року по 02.01.2014 року не була
нарахована, не є поважною причиною, яка
б слугувала підставою для невиплати
позивачці заробітної плати, оскільки
позивачка не перебувала в трудових
відносинах з ПАТ «ДЗАК».

Відтак, з урахуванням викладеного
міськрайонний суд прийшов до
помилкового висновку про стягнення
заборгованості по виплаті заробітної
плати з Дрогобицьким РТМО, а не з
роботодавця.

Згідно зі ст.34 Закону «Про оплату
праці» компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати
проводиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленим чинним законодавством.

У ст.4 Закону «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати» зазначено, що виплата
громадянам суми компенсації
проводиться у тому ж місяці, у якому
здійснюється виплата заборгованості
за відповідний місяць.

За таких обставин з урахуванням
вищевикладеного з Дрогобицької
районної лікарні № 5 підлягає до
стягнення і сума компенсації з
урахуванням індексації від втрати
частини доходу у зв'язку з порушенням
термінів її виплати.

Статтею 237-1 КЗпП встановлено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Захист порушеного права у сфері
трудових відносин забезпечується як
відновленням становища, яке існувало
до порушення цього права, так і
механізмом компенсації моральної
шкоди як негативних наслідків (втрат)
немайнового характеру, що виникли у
результаті душевних страждань, яких
особа зазнала у зв'язку з посяганням на
її трудові права та інтереси.
Конкретний спосіб, на підставі якого
здійснюється відшкодування моральної
шкоди, обирається потерпілою особою з
урахуванням характеру правопорушення,
його наслідків та інших обставин, які
мають значення для правильного
вирішення спору (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК
України).

Кодекс законів про працю України не
містить будь-яких обмежень чи
виключень для компенсації моральної
шкоди у разі порушення трудових прав
працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу
передбачає право працівника на
відшкодування моральної шкоди у
обраний ним спосіб, зокрема повернення
потерпілій особі вартісного
(грошового) еквівалента завданої
моральної шкоди, розмір якої суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.13
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», судам необхідно враховувати, що
відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала
чинності 13 січня 2000 р.) за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Внаслідок невиплати відповідачем
позивачці належних їй сум як заробітна
плата у строки, передбачені КЗпП,
протягом тривалого часу (з 01.11.2012 року
по 02.01.2014), є порушенням її
конституційних та трудових прав.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про спричинення позивачці
моральних страждань, оскільки вказані
порушення призвели до моральних
страждань та вимагали від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя, оскільки позивачка була
позбавлена доходу, на який
розраховувала.

Відмовляючи у задоволені вимоги
позивачки щодо відшкодування
моральної шкоди суд зазначеного не
врахував.

Визначаючи розмір моральної шкоди
колегія суддів виходить з
вищевикладеного, характеру
правопорушення, його тривалості,
тяжкості вимушених змін у житті
позивачки у зв'язку з невиплатою
заробітної плати, глибини душевних
страждань, які позивачка зазначала у
зв'язку з порушенням її законних прав,
тому приходить до висновку про
визначення розміру моральної шкоди в
сумі 1 000 грн. і стягнення такої з
Дрогобицької районної лікарні на
користь позивачки.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Згідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Оскільки Законом України «Про судовий
збір» позивачку звільнено від сплати
судового збору, відтак, з урахуванням
майнової та немайнової вимог
позивачки, до стягнення з Дрогобицької
районної лікарні № 5 в дохід держави
підлягає судовий збір в розмірі 757 грн.
11 коп. (391,71 - щодо заробітної плати та
компенсації, 243,60 грн. щодо моральної
шкоди, 121,80 грн. за подання позивачкою
апеляційної скарги щодо немайнової
шкоди) та 195 грн. 86 коп. на користь
Дрогобицького районного
територіального медичного об'єднання
за подання ним апеляційної скарги
(а.с.117).

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1, 4
ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу Дрогобицького
районного територіального медичного
об'єднання задовольнити, а апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської област від 05 травня 2014
року в частині зобов'язання
Дрогобицького районного
територіального медичного об'єднання
нарахувати та виплатити ОСОБА_2
заробітну плату, стягнення компенсації
у зв'язку з порушенням термінів її
виплати, стягнення судового збору та у
відмові задоволення вимог ОСОБА_2 щодо
стягнення моральної шкоди, скасувати й
ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Дрогобицької районної
лікарні № 5 Львівської області на
користь ОСОБА_2 49 068 (сорок дев'ять тисяч
шістдесят вісім) грн. заробітної плати
за період з 01 листопада 2012 року по 02
січня 2014 року, 3 171 (три тисячі сто
сімдесят одну) грн. 65 коп. компенсації з
врахуванням індексації від втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
термінів виплати заробітної плати
(суми зазначені без сплати податків та
обов'язкових платежів), 1 000 (одну тисячу)
грн. на відшкодування заподіяної
моральної шкоди та 757 (сімсот п'ятдесят
сім) грн. 11 коп. судового збору в дохід
держави і 195 грн. 86 коп. сплаченого
судового збору на користь
Дрогобицького районного
територіального медичного об'єднання.

В решті позовних вимог відмовити.

В решті частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий :
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.