АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 інстанції - Шевцова Т.В.
Справа № 22-ц/774/1124/14
Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев'янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права
власності на частку у спільному майні
подружжя, -

В С Т А Н О
В И Л А:

09 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним позовом, за яким
просила суд припинити право власності
ОСОБА_1 на 1/2 частини спірної квартири
та визнати за нею право власності на
дану квартиру в цілому. В обґрунтування
позову посилалася на те, що 07 грудня 2002
року між нею та відповідачем було
укладено шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у
них народилася дочка ОСОБА_3. Під час
спільного проживання на підставі
договору купівлі-продажу від 05
листопада 2004 року вони придбали
двокімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 53,9 кв.м,
житловою площею 28,8 кв.м. Рішенням
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 серпня 2012 року,
яке набрало законної сили 04 вересня 2012
року, шлюб між сторонами було
розірвано. З липня 2012 року позивач
разом з дитиною проживає у матері за
адресою: АДРЕСА_2, а в спірній квартирі
до теперішнього часу мешкає
відповідач. Домовленості щодо
добровільного поділу квартири між ними
не досягнуто, оскільки відповідач
згоду на отримання ним грошової
компенсації не надає.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 28
листопада 2013 року ухвалено: позовні
вимоги ОСОБА_2 - задовольнити; право
власності ОСОБА_1 на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 загальною площею 53,9
кв.м, житловою площею 28,8 кв.м, яка
складається з: 1- коридор площею 9,0 кв.м,
2- житлова кімната площею 12,3 кв.м, 3-
житлова кімната площею 16,5 кв.м, 4- кухня
площею 7,9 кв.м, 5- кладова площею 0,8 кв.м, 6-
ванна загальною площею 2,2 кв.м, 7- туалет
площею 1,0 кв.м, 8- коридор площею 1,3 кв.м, 1-
лоджія площею 2,9 кв.м - припинити;
визнати за ОСОБА_2 право власності в
цілому на квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 53,9 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м,
яка складається з: 1- коридор площею 9,0
кв.м, 2- житлова кімната площею 12,3 кв.м, 3-
житлова кімната площею 16,5 кв.м, 4- кухня
площею 7,9 кв.м, 5- кладова площею 0,8 кв.м, 6-
ванна загальною площею 2,2 кв.м, 7- туалет
площею 1,0 кв.м, 8- коридор площею 1,3 кв.м, 1-
лоджія площею 2,9 кв.м; зобов'язати ТУ ДСА
в Дніпропетровські області повернути
ОСОБА_1 з депозитного рахунку
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська № 6709, отримувач
ГУ Держказначейства в
Дніпропетровській області, код
отримувача 26239738, банк отримувача ГУ
ДКСУ у Дніпропетровській області, код
банку отримувача 805012, грошові кошти в
сумі 138 149,50 грн., які становлять
вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,
які внесені ОСОБА_2 відповідно до
квитанції № 1/40 від 28.11.2013 року; стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені
нею витрати по справі: судовий збір у
розмірі 457,93 грн., витрати пов'язані з
проведенням експертизи в розмірі 1836
грн., а всього 2 293,93 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити
повністю, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони у справі зареєстрували шлюб 07
грудня 2002 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народилася дочка ОСОБА_3. На підставі
рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 13 серпня 2012
року, яке набрало законної сили 04
вересня 2012 року, шлюб між сторонами
було розірвано. На підставі договору
купівлі-продажу від 05 листопада 2004
року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за № 2799,
зареєстрованого в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно від 07 грудня 2004 року під час шлюбу
сторонами у справі була придбана
квартира за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 68
645 грн., право власності на яку було
зареєстровано за позивачем в цілому.
Згідно технічного паспорту КП «ДМБТІ»
від 12 жовтня 2004 року дана квартира
знаходиться на п'ятому поверсі
дев'ятиповерхового будинку літ А-9 та
складається з наступних приміщень: 1-
коридор площею 9,0 кв.м, 2- житлова
кімната площею 12,3 кв.м, 3- житлова
кімната площею 16,5 кв.м, 4- кухня площею 7,9
кв.м, 5- кладова площею 0,8 кв.м, 6- ванна
загальною площею 2,2 кв.м, 7- туалет
площею 1,0 кв.м, 8- коридор площею 1,3 кв.м, 1-
лоджія площею 2,9 кв.м, загальна площа
квартири - 53,9 кв.м, житлова площа - 28,8
кв.м. З липня 2012 року позивач разом з
дитиною проживає у своєї матері за
адресою: АДРЕСА_2, а в спірній квартирі з
цього ж часу проживає відповідач.
Домовленості щодо добровільного
поділу квартири між ними не досягнуто,
оскільки відповідач згоду на отримання
ним грошової компенсації менш ніж
еквівалент 20 000 доларів США замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно не надає. Квартира
АДРЕСА_3, належить батькам відповідача.
Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
23.08.2013 року, проведеною
Дніпропетровським науково-дослідним
інститутом судових експертиз на
підставі ухвали Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
27.02.2013 року по даній цивільній справі
середньоринкова вартість квартири за
адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 53,9
кв.м, житловою площею 28,8 кв.м складає 276
299 грн.; розподіл в натурі даної
квартири відповідно до часток
співвласників ОСОБА_2 - 1/2 частка
квартири, ОСОБА_1 - 1/2 частка квартири
не можливий. Згідно оригіналу
квитанції № 1/40 від 28 листопада 2013 року
грошові кошти у розмірі 138 149,50 грн., що є
1/2 частиною від середньоринкової
вартості спірної квартири, попередньо
внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська.

Задовольняючи позовні вимоги районний
суд виходив з того, що спірна квартира
належить сторонам у справі на праві
спільної сумісної власності, та
враховуючи відсутність будь-якої
домовленості між ними щодо визначення
розміру частки у праві спільної
сумісної власності, їхні частки є
рівними, тобто кожному з них належить 1/2
частина квартири. Керуючись ст. 365 ЦК
України та виходячи з того, що спірна
квартира є неподільною, оскільки
поділити квартиру на 1/2 частину та 1/2
частину без втрати її цільового
призначення неможливо; спільне
володіння та користування квартирою є
неможливим, оскільки колишнє подружжя
ОСОБА_1 проживає окремо один від одного
з липня 2012 року, ставлення позивача як
жінки до відповідача як до чоловіка
взагалі зникло, взаєморозуміння між
ними не існує, вони не мають жодних
спільних інтересів, у зв'язку з чим їх
шлюб розірваний, також на теперішній
час вони є сторонніми особами один
одному; припинення права власності
відповідача на спірну квартиру не
завдасть істотної шкоди інтересам
відповідача та членам його сім`ї,
оскільки інших дітей відповідач не має,
його батьки проживають окремо в
належній їм трикімнатній квартирі за
адресою: АДРЕСА_3. Будь-яких доказів
того, що таке припинення права на
зазначену частку у квартирі завдасть
відповідачеві будь-яку істотну шкоду
ним не надано. Також під час прийняття
даного рішення суд врахував інтереси
малолітньої дитини колишнього
подружжя ОСОБА_1, оскільки в спірній
квартирі їхня дочка прожила майже сім
років, там залишилися усі меблі, які
були виготовлені особисто за
індивідуальним замовленням для дитини
з метою більш зручного виконання
домашніх завдань та розвитку її
здібностей, вона до теперішнього часу,
під час спілкування з батьком -
відповідачем по справі, відвідує
спірну квартиру. У відповідності до ст.
392 ЦК України суд вважає можливим
визнати за позивачем право власності
на спірну квартиру в цілому.

Але з висновками суду погодитись не
можна, оскільки вони не відповідають
обставинам справи; недоведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими;
суд неправильно застосував норми
матеріального права; неповно суд
з'ясував обставини, що мають значення
для справи.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам ухвалене
судом рішення не відповідає.

Не ґрунтуються на вимогах закону
висновки суду щодо задоволення
позовних вимог.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує, ухвалює нове рішення із
наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли щодо
припинення права власності
відповідача на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 та визнання права власності за
позивачем на всю вказану квартиру в
цілому.

Відповідно до частини першої статті 365
ЦК України право особи на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: 1) частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном є
неможливим; 4) таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім ' ї.

За змістом зазначеної норми закону
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК
України випадку, але в тому разі, коли
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Вказана норма закону регулює
правовідносини щодо припинення права
особи на частку у спільному майні, яке
належить особам на праві спільної
часткової власності.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику та членам
його сім'ї, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

Згідно з частиною другою статті 365 ЦК
України суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
сторонам у справі на праві спільної
сумісної власності належить квартира
за адресою: АДРЕСА_1, оскільки придбана
ними на підставі договору
купівлі-продажу від 05 листопада 2004
року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за № 2799,
зареєстрованого в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно від 07 грудня 2004 року на ім'я
позивача під час шлюбу сторін у справі.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони зареєстровані за місцем
проживання спірної квартири (а.с.78,113) з
часу придбання спірної квартири.

Судом першої інстанції встановлено і
ці обставини не заперечується
сторонами, що відповідач постійно
проживає в спірній квартирі.

Не встановлено, що відповідач має інше
житло, а посилання суду першої
інстанції на те, що у батьків
відповідача є трикімнатна квартира є
безпідставним, оскільки відповідачу це
житло не належить.

Отже, установивши, що відповідач
тривалий час мешкає у спірній квартирі,
іншого житла не має, судова колегія
дійшла висновку щодо істотного
порушення його інтересів у разі
припинення його права власності на
вказану квартиру, оскільки позбавлення
його частки у праві спільної власності
на квартиру призведене до втрати ним
житла.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Судом першої інстанції були порушенні
вимоги статті 365 ЦК України, яку він
застосував до спірних правовідносин,
оскільки висновки суду відносно того,
що припинення права власності
відповідача не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї - не підтверджено належними та
допустимими доказами у справі та є
припущеннями, що є недопустимим за
розглядом справи.

Судова колегія, аналізуючи докази у
справі, дійшла висновку про те, що у
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити, оскільки за встановленими
обставинами до спірних правовідносин
не можна застосувати вимоги статті 365
ЦК України, на яку посилається позивач,
у зв'язку з тим, що вказана норма не
регулює припинення права власності на
майно, яке належить особам на праві
спільної сумісної власності. Крім того,
у разі припинення права власності
відповідача на спірну квартиру у праві
спільної сумісної власності подружжя
будуть істотно порушені його інтереси
у зв'язку з відсутністю у нього іншого
житла. Не має підстав для визнання
права власності за позивачем на спірну
квартиру в цілому, оскільки право
власності на цю квартиру зареєстровано
на її ім'я та нею визнається, що спірна
квартира є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, та вказана
обставина не оспорюється відповідачем
та ним визнається.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо
суд апеляційної інстанції ухвалює нове
рішення то відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Зважаючи на те, що у задоволенні позову
відмовлено, то понесені судові витрати
позивачем, в тому числі: сплачений
судовий збір і за проведення
експертизи, позивачу не
відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309,
ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова
колегія, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013
року - скасувати з ухваленням нового
рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права
власності на частку у спільному майні
подружжя.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді