Провадження № 2/752/128/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.06.2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -
Колдіної О.О.

з участю секретаря -
Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Голосіївської районної в
м.Києві державної адміністрації, 3-тя
особа: Комунальне підприємство
Голосіївжитлосервіс» про зміну
договору найму та визначення порядку
користування жилим приміщенням та за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, 3-ті особи: Комунальне
підприємство «Голосіївжитлосервіс»,
Голосіївський районний відділ
Державної міграційної служби України в
м.Києві про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням та виселення,-

в с т а
н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Голосіївської районної в м.Києві
державної адміністрації, відповідно до
якого з врахуванням заяв про уточнення
позовних вимог просили суд закріпити
житлову кімнату площею 11,5 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, за
ОСОБА_1, ОСОБА_2, закріпити житлову
кімнату площею 19,2 кв.м., яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3, ОСОБА_4,
залишити в спільному користуванні
сторін кухню, коридор ванну кімнату,
розподілити особові рахунки на оплату
комунальних послуг, зобов»язати
Голосіївську районну в м.Києві
державну адміністрацію відкрити
окремі особові рахунку по АДРЕСА_1 на
оплату комунальних послуг на ОСОБА_1 та
ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що позивачі зареєстровані та
фактично проживають в АДРЕСА_1. Також в
зазначеній квартирі проживають
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Дана
квартира була надана на підставі
рішення виконкому Київської міської
ради народних депутатів за № 1219 від
07.09.1979 р. і складається з двох
ізольованих кімнат житловою площею 11,5
кв.м., в якій проживають позивачі, та
кімнати площею 19,2 кв.м., в якій
проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На підставі ордеру з ОСОБА_3
був укладений Договір найму житла з КП
«Голосіївжитловервіс».

Позивачі посилаються на те,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є батьками
ОСОБА_1, протягом тривалого часу
втручаються в його особисте життя,
здійснюють сварки, погрожують,
намагаються позбавити його та ОСОБА_2
житла, створюють умови, при яких не
можливо вільно та безпечно себе
почувати та проживати в спільній
квартирі, постійно погрожують
виселенням з квартири та позбавленням
законного права проживати в квартирі.

В зв»язку з існуванням
постійних конфліктів позивачі просять
закріпити за ними окрему кімнату
площею 11,5 кв.м., а за відповідачами
кімнату площею 19,2 кв.м., якою вони
користуються.

Також в обґрунтування своїх
позовних вимог позивачі посилаються на
те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до
КП «Голосіївжитлосервіс» з приводу
розподілу особового рахунку за даною
адресою для можливості сторонами
окремо сплачувати за спожиті
комунальні послуги, однак зазначене
питання вирішено в позасудовому
порядку не було.

В ході розгляду справи
позивачі та їх представник підтримали
позовні вимоги і обґрунтування позову
в повному обсязі та просили суд позов
задовольнити, з підстав, зазначених в
позовній заяві, посилаючись на те, що
між сторонами тривалий час існують
конфлікти, що виникають через
неприязні відносини один до одного, і
задоволення позову може частково
вирішити питання щодо порядку
користування квартирою та оплату
комунальних послуг до отримання
ОСОБА_1, як ліквідатором аварії на ЧАЕС,
інвалідом 3 групи, та ОСОБА_2 окремого
житла в порядку черговості.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
та їх представник в судовому засіданні
заперечували проти задоволення позову,
посилаючись на те, що зазначене питання
щодо визначення порядку користування
спірним жилим приміщенням було
предметом неодноразових судових
розглядів, за результатами яких ОСОБА_1
та ОСОБА_2 було відмовлено у задоволені
позову. Крім того, представник
відповідачів посилався на відсутність
законних підстав, визначених житловим
законодавством, для визначення порядку
користування квартирою АДРЕСА_1.

Також ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
їх такими, що втратили право
користування жилим приміщенням на
виселення на підставі положень ст.116 ЖК
України, оскільки відповідачі за
зустрічним позовом систематично
порушують правила співжиття, не
зважаючи на неодноразові попередження
органами внутрішніх справ, суду про
недопустимість продовження здійснення
антигромадської поведінки під час
проживання в одному житловому
приміщенні з батьками, вчинення
насилля в сім»ї, недопустимість
порушення правил сумісного проживання.
Наслідком протиправних дій стало
притягнення ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності.

Представник відповідача -
Голосіївської районної в м.Києві
державної адміністрації в судове
засідання не з»явився, надіславши
клопотання про розгляд справи у
відсутність представника відповідача.

Представники третіх осіб в
судове засідання не з»явились про
місце і час судового розгляду були
повідомлені належним чином, в зв»язку з
чим суд вважає за можливе розглянути
справу у їх відсутність.

Вислухавши сторони,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що первісний позов не
підлягає задоволенню, а зустрічний
позов підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_3
на підставі Ордеру № 2558 від 24.09.1979 р., що
виданий виконавчим комітетом
Київської міської ради народних
депутатів, з сім»єю у складі трьох
осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4 (дружини), ОСОБА_1
(сина).

Дана квартира на час розгляду
справи належить територіальній
громаді і перебуває на балансі КП
«Голосіївжитлосервіс».

Власником особового рахунку
є ОСОБА_3.

Відповідно до Довідки форми
№ 3, виданої КП «Голосіївжитлосервіс»,
в спірній квартирі зареєстровані:
ОСОБА_3 з 05.11.1979 р., ОСОБА_4 з 05.11.1979 р.,
ОСОБА_1 з 04.12.1986 р., ОСОБА_2 з 17.01.2002 р., які
фактично на день розгляду справи і
проживають в даній квартирі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
шлюбі, зареєстрованому Голосіївським
районним відділом реєстрації актів
цивільного стану м.Києва з 07.02.1992 р. по
30.05.1995 р. В подальшому між ними був
укладений шлюб 02.10.2001 р., зареєстрований
Дарницьким відділом РАЦСу м.Києва, що
був розірваний 13.02.2007 р.

Квартира складається з двох
ізольованих житлових кімнат площею: 11,5
кв.м. та 19,2 кв.м., має житлову площу 30,7
кв.м. та загальну площу квартири 49,4 кв.м.

Між мешканцями даної квартири
протягом тривалих років склався
відповідний порядок користування
жилими приміщеннями, а саме: ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 користуються кімнатою площею 11,5
кв.м., яку вони просять «закріпити» за
ними, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 користуються
кімнатою площею 19,2 кв.м.

Місця загального
користування перебувають у спільному
користуванні.

Судом встановлено, що між
сторонами протягом тривалого часу в
зв»язку з неприязними стосунками
виникають конфлікти щодо порядку
користування квартирою та порядку
оплати за спожиті комунальні послуги.

Звертаючись до суду
позивачі за первісним позовом просять
«закріпити» за сторонами у справі
житлові кімнати, однак обраний
позивачами спосіб захисту не
відповідає як положенням цивільного
законодавства, так і положенням
житлового законодавства, яке регулює
даний вид правовідносин, що виникли між
сторонами у даному спорі.

Фактично позивачі за
первісним позовом звертаються до суду
з приводу визначення порядку
користування спірною квартирою та
вирішення питання щодо зміни договору
найму житла.

Відповідно до ст.61 ЖК України
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення.

Договір найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду
укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення
між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -

громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Згідно з положеннями ст.63 ЖК
України предметом договору найму
жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового
фонду є окрема квартира або інше
ізольоване жиле приміщення, що
складається з однієї чи кількох
кімнат, а також одноквартирний жилий
будинок.

Не можуть бути самостійним
предметом договору найму: жиле
приміщення, яке хоч і є ізольованим,
проте за розміром менше від
встановленого для надання одній особі
(частина перша статті 48), частина
кімнати або кімната, зв'язана з іншою
кімнатою спільним входом, а також
підсобні приміщення ( кухня, коридор,
комора тощо).

Відповідно до положень ст.47 ЖК
України норма жилої площі на одну особу
встановлена в розмірі 13,65 кв.м.

Згідно з ст..104 ЖК України член
сім»ї наймача вправі вимагати
укладення з ним окремого договору
найму. При відмові членів сім»ї дати
згоду на укладення окремого договору
найму спір може бути вирішено в
судовому порядку.

В силу положень ст.64 ЖК
України члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.
Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Згідно з постановою
виконкому Київської міської ради від
15.07.1985 р. № 582 «Про порядок застосування
у м.Києві Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов, і
надання їм житлових приміщень в УРСР»,
встановлено, що потребують поліпшення
житлових умов громадяни, які мають
житлову площу до 7.5 кв.м. включно на
кожного члена родини. Жилі приміщення у
м.Києві надаються громадянам у межах
13.65 кв.м. жилої площі, але не більше
однієї кімнати на одну особу і не менш,
як 9 кв.м. жилої площі. Рівень середньої
забезпеченості громадян у м.Києві
жилою площею 9 кв.м. на одну особу.

Порядок користування жилими
приміщеннями, який просять визначити
позивачі за первісним позовом, не
відповідає вимогам ст.63 ЖК України, а
саме не відповідає нормі жилої площі,
яка може бути виділена одній особі у
користування, і задоволення даного
позову призведе до порушення житлових
прав сторін, оскільки, виділивши у
користування позивачам за первісним
позовом кімнату площею 11,5 кв.м. на
кожного із них фактично у користуванні
буде виділено житлової площі 5,75 кв.м.,
що є значною меншою від встановленої
норми, а отже позовні вимоги за
первісним позовом не можуть бути
задоволені в повному обсязі.

Вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 за зустрічним
позовом підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

При зверненні до суду позивачі за
зустрічним позовом просять визнати
відповідачів такими, що втратили право
користування жилим приміщенням та
виселити їх на підставі ст.116 ЖК України
як таких, що систематично порушують
правила співжиття та унеможливлюють
спільне проживання в одній квартирі.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 посилаються на те, що протягом
2008-2012 рр. ОСОБА_1, їх син, та ОСОБА_2, його
дружина, створили неможливі умови для
проживання в одній квартирі, в зв»язку
з відсутністю взаєморозуміння,
взаємоповаги, виникають постійні
конфлікти, останні безпричинно та
систематично ображають брутальною
лайкою, принижують гідність літніх
людей, навмисно спричинять фізичний
біль та тілесні ушкодження, поводять
себе агресивно. Своїми систематичними
порушеннями правил співжиття та
звичайної людської моралі, що
виражається у вчиненні фізичного та
психологічного насильства в сім»ї
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 створили нестерпні
умови для спільного

Зазначені обставини
підтверджуються:

- висновком Голосіївського РУ ГУ МВС
України в м.Києві від 23.07.2010 р.,
відповідно до якого ОСОБА_1 було
офіційно попереджено про
недопустимість чинення насильства
відносно ОСОБА_3;

- постановою Голосіївського РУ ГУ МВС
України в м.Києві від 18.12.2009 р. про
відмову в порушенні кримінальної
справи та відповіддю начальника
Голосіївського РУ ГУ МВС України в
м.Києві від 31.12.2009 р., відповідно до яких
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведено
профілактичну бесіду, направлену на
недопущення протиправних дій відносно
батьків - ОСОБА_3, ОСОБА_4, та винесено
офіційне попередження про
недопустимість вчинення насильства в
сім»ї;

- відповіддями начальника
Голосіївського РУ ГУ МВС України в
м.Києві від 01.03.2011 р., 04.01.2012 р., 23.01.2012 р.,
26.03.2012 р., 13.08.2012 р., згідно з якими з
ОСОБА_1 заради запобігання грубих
відносин до батьків проводилися
профілактичні бесіди, в ході яких було
роз»янено чинне законодавство та
відповідальність за його порушення і
попереджено про неприпустимість
протиправної поведінки у відношенні
своїх батьків;

- відповіддю начальника
Голосіївського РУ ГУ МВС України в
м.Києві від 13.08.2012 р., згідно якої з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведено
профілактичну бесіду та попереджено
про неприпустимість протиправних дій
відносно батьків;

- вироком Глосіївського районного
суду м.Києва від 31.01.2012 р. про визнання
ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а
саме нанесення тілесних ушкоджень
ОСОБА_3 в ході конфлікту, що виник на
грунті неприязних стосунків з матір»ю
ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_3;

- рішенням Голосіївського районного
суду м.Києва від 10.11.2009 р. у справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про виселення. За результатами
розгляду справи суд відмовив у
задоволенні позову, однак попередив
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про недопущення в
подальшому порушення правил співжиття
з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в АДРЕСА_1.

Право вимагати у судовому
порядку виселення членів сім'ї має
наймодавець або інша заінтересована
особа за наявності обставин,
передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України,
зокрема, якщо вони систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявилися безрезультатними.

Тобто для застосування норм
цієї статті необхідна наявність двох
умов: систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів. Під
заходами впливу маються на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Крім того, згідно із п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» від 12
квітня 1985 року під час вирішення справ
про виселення на підставі ст.116 ЖК
України осіб, які систематично
порушують правила співжиття та роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі або будинку, слід
керуватися тим, що під час тривалої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені з
доведеними і такими, що підлягають
задоволенню.

В силу положень ст.116 ЖК
України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають
виселенню без надання їм іншого жилого
приміщення, однак, як встановлено
судом, зазначені особи мають
можливість проживати в іншому жилому
приміщенні за адресою: АДРЕСА_6, яку
ОСОБА_2 отримала перебуваючи у шлюбі з
ОСОБА_1

Однак, на думку суду, не можуть
бути задоволені вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням, оскільки ні при
зверненні до суду, ні в ході судового
розгляду позивачі за зустрічним
позовом не зазначили підстав для
звернення з даними вимогами, а
посилання на положення ст..156 ЖК України
та ст.405 ЦК України не можуть бути
застосовані до даного виду
правовідносин, оскільки дані норми
закону регулюють порядок визнання
членів сім»ї власника квартири такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням, яке перебуває у приватній
власності.

Спірна квартира не перебуває у
приватній власності сторін, а
знаходиться на балансі КП
«Голосіївжитлосервіс» і належить
територіальній громаді.

З врахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що первісний
позов не підлягає задоволенню,
оскільки вимоги за даним позовом не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, а зустрічний позов
підлягає задоволенню частково в
частині виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Питання щодо судових витрат
суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК
України.

в и
р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Голосіївської
районної в м.Києві державної
адміністрації. 3-тя особа: Комунальне
підприємство «Голосіївжитлосервіс»
про зміну договору найму та визначення
порядку користування жилим
приміщенням - відмовити.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-ті особи: Комунальне
підприємство «Голосіївжитлосервіс»,
Голосіївський районний відділ
Державної міграційної служби України в
м.Києві про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням та виселення задовольнити
частково.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 з
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 судовий збір в сумі 58 гривень 70
копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судовий збір в сумі 58 гривень 70
копійок.

В іншій частині позовних вимог
- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя