Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/344/14
Головуючий у 1 інстанції: Колесник
Суддя-доповідач: Ломейко В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 28 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
визнання права власності на квартиру.

В позові зазначав, що з 21.07.1979 року по
01.12.2005 року перебував із ОСОБА_4 в
зареєстрованому шлюбі. З 27.07.1987року
вони сім'єю проживали у АДРЕСА_1 на
підставі ордеру виконкому Запорізької
міської ради народних депутатів від
27.07.1987 року. Ордер виданий на його ім'я
та він є членом житлово-будівельного
кооперативу 308 «Перетворювач-7», до
якого належить будинок. У червні 1992
року ним в повному обсязі сплачений пай
за квартиру, про що свідчить довідка
ЖБК № 308 «Перетворювач-7» від 01.10.2012
року.

Вважає, що після повної виплати паю у
нього виникло право власності на
вказану квартиру, бажає вселитися до
спірної квартири, але відповідачка
перешкоджає йому у цьому.

Просив суд визнати за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3,
третя особа: Житлово-будівельний
кооператив 308 «Перетворювач-7», про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням в
будинку ЖБК; про виключення з членів
ЖБК та визнання права власності на
квартиру в ЖБК.

Ухвалою Ленінського районного суду
М.Запоріжжя від 26 листопада 2013 року
зустрічний позов залишено без
розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 28 листопада 2013 року у
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для його
задоволення та визнання права
власності на квартиру за ОСОБА_3

Так судом першої інстанції встановлено
та підтверджується матеріалами справи,
що на підставі ордера виданого
27.07.1987року позивач разом з сім*єю
проживав в спірній квартирі в будинку
який належить житлово-будівельного
кооперативу 308 «Перетворювач-7».

ОСОБА_3 був членом ЖБК 308
«Перетворювач», відповідно до довідки,
вартість квартири 13406.66гр, погашена
повністю в червні 1992року(а/с 8).

Однак, як вбачається, ОСОБА_3, право
власності на спірну квартиру не
оформляв.

Судом першої інстанції встановлено, що
на даний час спірна квартира АДРЕСА_1,
належить на праві власності ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності відповідачки на нерухоме
майно та витягом з Державного реєстру
речових прав(а/с 127-129).

Відповідно до ст.312 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Отже, як правильно дійшов висновку суд
першої інстанції, вимоги ОСОБА_3, про
визнання за ним права власності на
квартиру АДРЕСА_1, без оспорення права
власності ОСОБА_4, на цю квартиру
неможливо задовільнити.

Крім того, доводи позивача, що він є
членом житлово-будівельного
кооперативу 308 «Перетворювач-7», до
якого належить будинок та в якому
знаходиться спірна квартира,
спростовані рішенням загальних зборів
ЖСК 308 від 04.06.2013року, про виключення
ОСОБА_3, з членів кооперативу і
прийняттям в члени ОСОБА_4(а/с 125-126).

Отже, належними та допустимими
доказами, відповідно до вимог ст.ст.57-61
ЦПК України, правомірність своїх вимог
ОСОБА_3, суду не довів, а тому і правові
підстави для задоволення позову
відсутні.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем обрано не той спосіб захисту
порушеного права.

Посилання апелянта ОСОБА_3, на те, що
судом першої інстанції не розглянуті
його вимоги про вселення в спірну
квартиру безпідставні, оскільки такі
вимоги, окрім визнання за ним права
власності на спірну квартиру, згідно
позовної заяви, ним не заявлялись(а/с 4).

Також неспроможні доводи апелянта та
його посилання на положення КпШС
України 1969року, так як у відповідності
з позовом правовою підставою його
вимог були положення ЦК України, які
регулюють право власності. Ці правові
підстави позивач не змінював на
протязі всього розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України,
позивач має право лише до початку
розгляду судом справи по суті, шляхом
подання письмової заяви, змінити
предмет або підставу позову.
Апеляційний суд, відповідно до ст.303 ЦПК
України, обмежений вимогами та
підставами які були предметом
дослідження судом першої інстанції і
зміна їх на стадії апеляційного
розгляду непередбачена.

За таких обставин колегія суддів
дійшла думки, що доводи апеляційної
скарги не є суттєвими та не дають
підстав для визнання рішення суду
першої інстанції таким, що ухвалено з
порушенням норм матеріального чи
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 28 листопада 2013 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: