Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"10" січня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючого – судді
Вуїва О.В., при секретарі – Заблоцькій
М.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вознесенську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договорами позики,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договорами позики в якому
вказував, що 25 січня 2012 року між ним та
відповідачем було укладено договір
позики.

Відповідно до договору позивач передав
у власність ОСОБА_2 попередньо отримані
ним для цієї мети в кредит у ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії» за
кредитним договором №7219-ФО/2012/57 від 25
січня 2012 року грошові кошти в розмірі 19
900 грн.

Останній зі свого боку зобов’язався
повернути кошти в строк до 01 червня 2012
року та сплатити проценти на умовах та
згідно графіку кредитного договору
№7219-ФО/2012/57.

Крім цього 23 листопада 2012 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір
позики за яким позивач передав
відповідачу власні грошові кошти в
розмірі 5 700 грн.

Останній підтвердив свої попередні
зобов’язання та зобов’язався
повернути борг за договорами позики в
строк до 01 січня 2013 року, а також
сплатити нараховані банком проценти.

Проте відповідач ухилився від повного
та своєчасного виконання умов
договорів позики в частині повернення
позикодавцю суми позики (в тому числі
кредитних коштів) та сплати процентів.
Вказана обставина призвела до
самостійного (за власні кошти)
виконання позикодавцем умов
кредитного договору №7219-ФО/2012/57.

Тому ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на
свою користь 19 900 грн. позичених
останньому кредитних коштів, 5 700 грн.
власних позичених коштів, а також 9 656,42
грн. сплачених позивачем процентів за
кредитним договором.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
збільшив розмір вимог в частині
стягнення процентів до 10 919,29 грн., в
іншій частині вимоги залишив
незмінними, надав пояснення,
аналогічні викладеним в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з’явився, судом відповідно до ч. 5 ст.
74 ЦПК України вважається належним
чином повідомленим про час та місце
розгляду справи за місцем його
реєстрації, причину неявки суду не
повідомив.

Суд вважає за необхідне ухвалити
заочне рішення, оскільки позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи в межах
заявлених вимог та на підставі наявних
у ній доказів, суд прийшов до
наступного.

Судом встановлено, що 25 січня 2012 року
ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії» кредитний договір
№7219-ФО/2012/57, відповідно до якого банк
надав позичальнику кредит в розмірі 19
990 грн. на строк до 24 січня 2017 року
взамін зобов’язання останнього вчасно
частинами згідно узгодженого графіку
повертати кредитні кошти та щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом в розмірі 31 % річних.

В кредитному договорі сторони узгодили
й інші умови.

Кредит був отриманий позивачем з метою
його подальшої передачі відповідачу в
якості позики.

В цей же день ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали
між собою договір позики, що
підтверджується письмовою розпискою.

Відповідно до договору позики (а.с. 42)
позивач передав у власність
відповідача отримані ним в кредит
грошові кошти в розмірі 19 150 грн.

Останній зі свого боку зобов’язався
повернути кредитні кошти в строк до 01
червня 2012 року та сплатити проценти на
умовах та згідно графіку кредитного
договору №7219-ФО/2012/57.

Крім цього 23 листопада 2012 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір
позики за яким позивач передав
відповідачу в позику власні грошові
кошти в розмірі 5 700 грн.

Останній підтвердив свої зобов’язання
за договором позики від 25 січня 2012 року,
зокрема уточнив розмір позики,
зобов’язавшись повернути 19 990 грн.,
тобто як особисто отримані ним кошти в
розмірі 19 150 грн., так і частину
кредитних коштів, які пішли на сплату
позивачем комісії за видачу кредиту.

Також відповідач зобов’язався
повернути борг за договорами позики в
строк до 01 січня 2013 року, а
також сплатити нараховані банком
проценти (а.с. 43).

Проте ОСОБА_2 ухилився від повного та
своєчасного виконання умов договорів
позики в частині повернення
позикодавцю суми позики та переданих в
якості позики кредитних коштів, що
підтверджується наявністю розписок в
позикодавця.

Разом з тим ОСОБА_2 не виконав
зобов’язання по сплаті нарахованих
позивачу з боку ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії» процентів, внаслідок
чого ОСОБА_1 самостійно за власні кошти
вносив плату за користування кредитом,
що знайшло своє повне підтвердження
копіями квитанцій (а.с. 15-27, 51-52) та
випискою з особового рахунку
позичальника (а.с. 53-65).

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов’язки виникають з
підстав, передбачених законодавством,
зокрема з договорів та інших
правочинів, в тому числі з договору
позики.

З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України
вбачається, що за договором позики
(який укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян) одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов’язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України
передбачають обов’язок позичальника
повернути позикодавцеві позику (кошти
у такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у тій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі
несвоєчасного повернення суми позики,
позичальник не звільняється від
виконання зобов’язання та
зобов’язаний сплатити грошову суму
відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За таких обставин, з врахуванням
положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, суд
вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
межах вимог останнього слід стягнути 19
900 грн. позичених ним кредитних коштів, 5
700 грн. власних позичених позивачем
коштів, а також в якості плати 10 919,29 грн.
нарахованих банком та сплачених
позивачем процентів за кредитним
договором за період з січня 2012 по
грудень 2013 року (включно), а всього в
загальному розмірі 36 519,29 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача також підлягають
стягненню судові витрати:

-          на користь ОСОБА_1 – 352,57 грн.
судового збору;

- на користь державного бюджету – 12,62
грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договорами позики -
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг за договором позики від 25 січня 2012
року, а саме суму позики в розмірі
19 900 (дев’ятнадцять тисяч
дев’ятсот) гривень та проценти за
користування позикою за період з січня
2012 року по грудень 2013 року (включно) в
розмірі 10 919 (десять
тисяч дев’ятсот дев’ятнадцять)
гривень 29 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг за договором позики від 23
листопада 2012 року в розмірі 5 700 (п’ять
тисяч сімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 352
(триста п’ятдесят дві) гривні 57 копійок
судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 12 (дванадцять)
гривень 62 копійки судового збору на
користь державного бюджету
Вознесенського району (банк ГУ ДКУ в
Миколаївській області, МФО 826013, код
платежу 22030001, код отримувача 38037770, , р/р 0113).

Заочне рішення може бути переглянуте
за письмовою заявою відповідача, яка
може бути подана протягом десяти днів з
дня отримання ним копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:

Вуїв О.В.