Провадження № 2/127/3035/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2014 року Вінницький міський суд
Вінницької областів складі:
головуючого - судді Воробйова В.В.,

при секретарі Шведа О.В.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Гамей В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 в особі законного
представника ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» за участю третьої особи Служби у
справах дітей Вінницької міської ради,
про визнання договору іпотеки
недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк» за участю третьої
особи Служби у справах дітей
Вінницької міської ради, про визнання
договору іпотеки недійсним, мотивуючи
позовні вимоги тим, що 28.04.2007 року між
ОСОБА_4 та ЗАТ «Міжнародний Іпотечний
банк» (Правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Платинум банк"), було укладено договір
іпотеки №3.07041209.в, предметом іпотеки
якого є однокімнатна квартира,
загальною площею 29,8 кв.м, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Дана
квартира належить ОСОБА_4 на праві
приватної власності на підставі
договору дарування. Позивач вважає, що
договір іпотеки був укладений з
порушенням вимог чинного
законодавства оскільки на момент
укладення іпотечного договору, та з
моменту свого народження, а саме з
ІНФОРМАЦІЯ_1 та по даний час в квартирі
проживав малолітній ОСОБА_3. На момент
укладення іпотечного договору йому
було 8 років, проте згода органу опіки
та піклування на укладення іпотечного
договору отримана не була.

На підставі вищенаведеного позивач
звернулась до суду з позовом та просила
суд визнати договір іпотеки від 28.04.2007
року недійсним, а також визнати
недійсною заяву ОСОБА_4, від 28.04.2007 року,
посвідчену приватним нотаріусом
ОСОБА_6

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві. Додатково
пояснив, що відповідачу на момент
укладення оспорюваного договору
іпотеки було відомо, що у вказаній
квартирі проживає неповнолітній
ОСОБА_3 При цьому він продовжував
користуватись квартирою і після
укладення договору іпотеки. Відповідач
не отримав згоди органу опіки та
піклування на укладення такого
договору, а тому його слід визнати
недійсним. Заяву ОСОБА_4 від 28.04.2007 року,
на думку представника позивача слід
визнати недійсною через відсутність у
ній відомостей про проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, пояснив, що
при укладенні іпотечного договору було
дотримано всіх норм законодавства.
Додатково пояснив, що на момент
укладення іпотечного договору
неповнолітній ОСОБА_3, в квартирі за
адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований не був,
тому його права як неповнолітнього не
порушувались. Крім того, отримання
дозволу органу опіки та піклування на
укладення договору іпотеки входить до
обов'язку батьків неповнолітніх дітей,
а не банку.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 28.04.2007 року між
ОСОБА_4 та ЗАТ «Міжнародний Іпотечний
банк» (Правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Платинум банк"), було укладено договір
іпотеки №3.07041209.в, предметом якого є
однокімнатна квартира, загальною
площею 29,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.
3-4).

Відповідно до свідоцтва про народження
серії НОМЕР_1 від 12.03.1999 року, ОСОБА_3
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його матір'ю є
ОСОБА_4 (а.с. 7).

Згідно із довідкою з місця проживання
про склад сім'ї та прописку, та актом
від 23.01.2013 року, посвідченого
начальником МКП «ЖЕК № 5», ОСОБА_3
зареєстрований та постійно проживає за
адресою: АДРЕСА_1 з 1999 року (а.с. 8, 27-29).

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 13.05.2013 року,
встановлено факт, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з народження постійно
проживає за адресою: АДРЕСА_1, тобто з
лютого 1999 року по теперішній час (а.с. 35).

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання і має право
звернутися до суду за захистом свого
порушеного особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.
Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», судам
відповідно до статті 215 ЦК необхідно
розмежовувати види недійсності
правочинів; нікчемні правочини, та
оспорюванні - якщо їх недійсність прямо
не встановлена але одна із сторін або
інша заінтересована особа заперечує їх
дійсність на підставах встановлених
законом. Оспорюваний правочин може
бути визнаний недійсним рішенням суду.

Відповідно до п. п. 7, 8 постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справи про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

На підставі ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ст. 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що волевиявлення
учасників правочину було вільним і
відповідало їх внутрішній волі,
іпотечне майно належало на праві
власності ОСОБА_4. Правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
як вимагає ст. 203 ЦК України.

Посилання позивача в обґрунтування
позову, щодо того, що однією з підстав
визнання недійсності іпотечного
договору є неотримання відповідачем
дозволу органу опіки та піклування на
укладення договору іпотеки суд не бере
до уваги, оскільки отримання дозволу
органу опіки та піклування на
укладення договору іпотеки входить до
обов'язку батьків неповнолітніх дітей,
а не банку.

Згідно із Примірним регламентом з
оформлення документів та контролю з
питань реєстрації і зняття з
реєстрації місця проживання
(перебування) фізичних осіб в Україні,
затвердженим наказом МВС України від 03
лютого 2006 року № 96, на підставі поданих
для реєстрації місця проживання
документів уповноваженою особою
органу реєстрації заповнюється 2
примірники талона реєстрації місця
проживання та зносяться відповідні
відомості із зазначенням адреси житла
особи до паспортного документа шляхом
проставляння штампа відповідного
зразка. У разі реєстрації
неповнолітніх дітей до 15 років разом з
батьками (одним з батьків) відомості
про їх реєстрацію вносяться до талона
реєстрації одного з батьків. При
оформленні реєстрації дітям до 15 років
окремо від батьків на них заповнюються
окремі талони реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України
«Про охорону дитинства» передбачено,
що батьки або особи, які їх замінюють,
не мають права без дозволу органів
опіки і піклування укладати договори,
які підлягають нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятись від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватись від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» органи
опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей. Для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Таким чином, встановлена норма
зобов'язує нотаріусів при оформленні
правочинів щодо відчуження нерухомого
майна аналізувати подані йому
документи, зокрема, на предмет
існування прав користування таким
нерухомим майном у дитини. Тому
нотаріуси для встановлення факту
користування нерухомим майном
витребовують довідку про реєстрацію
місця проживання або місця перебування
дитини за адресою майна, що
відчужується або заставляється, видану
житлово-експлуатаційною організацією
або іншим відповідним уповноваженим
органом з питань реєстрації.

Тобто право користування майном члена
сім'ї власника житла пов'язано з
моментом здійснення реєстрації за
місцем проживання особи.

Отже, згода органу опіки і піклування
необхідна лише у випадку, якщо дитина є
власником (співвласником), або має
право на користування жилим
приміщенням, що відчужується.

Матеріалами справи встановлено, що
квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить
на праві власності ОСОБА_4, на підставі
договору дарування.

У пункті 44 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК
України, ст. 177 СК України та ст. 17
Закону України «Про охорону дитинства»
батьки не мають права без дозволу
органу опіки та піклування укладати
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки), не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Крім того, Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» встановлено, що
реєстрація - це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Надана позивачем довідка на
підтвердження факту реєстрації та
проживання неповнолітнього ОСОБА_3 у
квартирі, що перебуває під іпотекою, не
є належним доказом в розумінні ст. 58 ЦПК
України, оскільки не підтверджує факт
реєстрації та проживання в квартирі за
адресою: АДРЕСА_1 на момент укладення
договору іпотеки. Крім того, відповідно
до документів наданих позивачем
нотаріусу під час укладення іпотечного
договору, а саме: копії довідки з місця
проживання про склад сім'ї від 19.04.2007
року № 300, виданої ЗАТ «Вінницький
ламповий завод» ДП «Житлово -
експлуатаційна частина», довідки про
склад сім'ї або зареєстрованих у
житловому приміщенні будинку осіб від
20.04.2007 року № 341, виданої Іванівською
сільською радою Калинівського району
Вінницької області та заяви ОСОБА_4 від
28.04.2007 року за реєстром № 619, в квартирі
за адресою: АДРЕСА_1 відсутні відомості
про реєстрацію неповнолітніх осіб.
Крім того, в нотаріально посвідченій
заяві ОСОБА_4 зазначила, що ніхто з
неповнолітніх дітей не має права
власності або права користування
іпотечною квартирою (а.с. 243-246).

Крім того, суд бере до уваги відповідь
адресно-довідкового підрозділу
Управління Державної міграційної
служби України у Вінницькій області
від 12.06.2014 року, з якої вбачається, що
місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з
21.01.2014 року (а.с. 241 - 242).

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, встановивши
правовий характер спірних
правовідносин, шляхом дослідження
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявних у справі доказів,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини по справі, які складають
правову підставу позову, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову.

На підставі викладеного та керуючись,
ст. ст. 15, 203, 215, 216, 235, 236, 577, ЦК України, ст.
17 Закону України «Про охорону
дитинства», Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», Постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», ст. ст. 10, 11, 60, 61, 174, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 в особі
законного представника ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк» за участю третьої
особи Служби у справах дітей
Вінницької міської ради, про визнання
договору іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Вінницької області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення через Вінницький
міський суд Вінницької області.

Суддя: