Справа № 358/1817/13-ц Провадження №
2/358/18/14 РІШЕННЯ
14 січня 2014 року Богуславський районний
суд Київської області в складі:
головуючого судді Корбута В.М., при
секретарях Годжаєвій З.Ф., Ведмеденко
І.В., за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Шевченко В.Д.,
третьої особи: ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Богуславі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Вільховецької
сільської ради Богуславського району
Київської області, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про скасування заповіту та
визнання права власності на 1/2 частину
20.10.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувшись
до суду з позовом, просить визнати
заповіт посвідчений Вільховецькою
сільрадою 24.03.2004 року за № 62 на прізвище
брата ОСОБА_3 - недійсним, як складений
помилково та визнати за нею окремо
право власності на спадкове майно в
розмірі 1/2 частини житлового будинку
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом, після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати
ОСОБА_5. Після смерті матері залишилось
належне їй майно, що складається з
жилого будинку НОМЕР_1, 1937 року
забудови, загальною площею 112,30 м.кв. та
господарські споруди у вигляді - дві
веранди, два сараї та убиральня.
Спадкоємцями по закону та заповіту є
вона, її сестра ОСОБА_4 та брат ОСОБА_3.
Сестра ОСОБА_4 від належної частки по
закону на будинок відмовилась, про що
подала заяву до нотаріальної контори.
Факт права приватної власності
померлої на будинок НОМЕР_1 та споруди
стверджується копією договору
купівлі-продажу від 05.03.1996 року на
прізвище покійної як покупця, на 1/2
частину житлового будинку
зареєстрованого у виконкомі
Вільховецької сільської ради від 18.03.1996
року. Крім цього, виконком сільської
ради також визнає та не заперечує даний
факт, прийняття нею спадкового майна,
будинку, що стверджується довідкою №
730. Протягом останнього часу вона та її
сім'я проживали поряд з матір'ю в 1/2
частині будинку НОМЕР_1, яку вона купила
за кошти своєї сім'ї у березні 1996 року.
Тобто вона фактично прийняла у спадок
належне покійній матері майно. Вона
звернулась до нотаріальної контори,
щоб отримати свідоцтво про право на
спадщину за законом, але їй було
відмовлено в зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу на
будинок НОМЕР_1 в цілому та повідомлено
про те, що мати залишила заповіт,
посвідчений Вільховецькою сільрадою
24.03.2004 року за № 62 на прізвище брата
ОСОБА_3 на 5/6 частин, про який вона не
знала і для неї це було не очікувано,
тому їй було рекомендовано по даному
питанню звернутись до суду. Вважає, що
при складенні заповіту мати
припустилась грубої помилки у
визначенні часток будівлі де врахувала
і належну її сім'ї 1/2 частина будинку,
(експлікації рахується під №1,
загальною площею 48,0 м. кв.), в якій на
протязі тривалого часу проживає її
сім'я. Дана 1/2 частина при покупці
куплена за належні її сім'ї кошти, які
її чоловік позичав у знайомих друзів,
що підтверджується борговою розпискою.
Вона сплачує за комунальні послуги та
належним чином утримує будинок, що
підтверджується квитанціями
відповідних служб та можуть
підтвердити сусіди факт проживання її
сім'ї у даній частині будинку. Тобто,
даний факт у селі Семигори є
загальновідомим. На іншу частину
спадкового майна, тобто на земельну
ділянку вона отримала свідоцтво про
право на спадщину, що ним і
Після неодноразових роз'яснень суду
про можливість уточнення позовних
вимог, позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні не виявила бажання їх
уточняти або змінювати, а підтримала
свої вимоги в повному обсязі та
пояснила, що вона зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_2, але фактично разом з
чоловіком тривалий час проживали з її
матір'ю ОСОБА_5 в с. Семигори
Богуславського району Київської
В 1996 році за кошти її сім'ї була куплена
1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1.
Чому договір купівлі-продажу частини
житлового будинку від 05.03.1996 року було
оформлено на ім'я її матері ОСОБА_5, вона
пояснити не може. Даний будинок
складається з двох ізольованих частин (
кв.№1, кв. №2), оскільки мав два окремих
входи. Після купівлі 1/2 частини будинку
її мати проживала в половині будинку
(кв.№1), а вона разом з чоловіком
проживали та користуватись другою
половиною цього будинку ( кв. №2). Вона
доглядала за матір'ю та разом з нею
вели спільне господарство. Між нею,
братом та сестрою склались напружені
відносини. Приблизно за три тижні до
смерті матері їй стало відомо про те, що
остання написала заповіт на користь
брата ОСОБА_3 Вона зрозуміла, що мати
потрапила під негативний вплив брата
та сестри і тому звернулась до матері з
приводу того, щоб остання переписала
заповіт на її користь. Мати пообіцяла
їй, що заповіт перепише та змінить на її
користь, але чому остання це не зробила
Під час життя її матір ніколи не
хворіла і не перебувала на обліку у
лікарів нарколога або психіатра і тому
перед смертю повністю усвідомлювала
значення своїх дій та не керувала
ними. Після смерті матері вона
успадкувала по закону 1/6 частину, а її
брат успадкував по заповіту 5/6 частини
земельної ділянки, яка належала їх
матері. Проте успадкувати частину
жилого будинку вона не може, оскільки
вважає, що її матір помилково написала
заповіт на користь її брата, крім того,
що відсутні правовстановлюючі
документи на будинок, а також вона не
може пояснити коли і яким чином жила
площа купленого будинку з 30 кв.м., яка
була станом на 1996 року збільшилась до 45
кв.м. станом на 2013 рік. Просила позов
Представник відповідача Шевченко В.Д. в
судовому засідання позовні вимоги не
визнала та пояснила, що вона працює
головою села Вільховець
Богуславського району. Заповіт ОСОБА_5,
який був посвідчений в 1996 році
секретарем виконкому ОСОБА_6 по формі
та змісту є законним, оскільки повністю
відповідає вимогам законодавства.
Заповідач ОСОБА_5 на момент здійснення
заповідального розпорядження була
дієздатною особою, оскільки
усвідомлювала значення своїх дій та
керувала ними, що було встановлено
секретарем виконкому. Крім того,
секретар виконкому ОСОБА_6 працювала
на цій посаді дуже тривалий час і під
час посвідчення заповітів завжди
роз'яснювала заповідачам про правові
наслідки при здійсненні
заповідального розпорядження і тому на
секретаря ніколи ніяких скарг не
Третя особа: ОСОБА_3 в судовому
засіданні вимогу позивача про
скасування заповіту не визнав та
пояснив, що його мати самостійно
вирішила зробити заповіт на його
користь. Після оформлення заповіту в
сільській раді, мати прийшла до нього в
будинок і віддала йому на збереження
другий примірних заповіту. Після
смерті матері в колі сім'ї була
досягнута домовленість про те, що він
успадковує лише земельну ділянку,
сестра ОСОБА_1 успадкує житловий
будинок, а сестра ОСОБА_4 відмовляється
від спадщини. Однак, позивач ОСОБА_1
порушила цю домовленість, оскільки
звернулась до нотаріуса та успадкувала
1/6 частину земельної ділянки. Він
заперечує проти того, що 1/2 частину
будинку було придбано за кошти
позивача та членів її сім'ї. Весь
будинок повинен належати його матері,
але коли і за чий рахунок були
здійснено у домоволодінні добудови та
перебудови йому не відомо. На даний час
він не заперечує проти, того, щоб
позивач успадкувала житловий будинок.
Третя особа: ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилась, не дивлячись на те, що
належним чином була повідомлена про
час і місце розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.
Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини, які
регулюються нормами цивільного
В судовому засіданні встановлено, що
05.03.1996 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5
укладено договір купівлі-продажу,
згідно умов якого ОСОБА_7 продав, а
ОСОБА_5 купила 1/2 частину жилого
будинку, що розташований в
Богуславському районі в с. Семигори,
який в цілому має 30 кв.м жилої площі,
дерев'яний, критий залізом, з
господарськими спорудами: сарай
(а.с.11,12). Даний договір зареєстровано
18.03.1996 року у виконкомі Вільховецької
сільської ради, однак в подальшому до
ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто до дня смерті
ОСОБА_5, дане нерухоме майно не було
зареєстровано в органах БТІ.
24 березня 2004 року ОСОБА_5 зробила
заповідальне розпорядження, згідно
якого все її майно, де б воно не
знаходилось і з чого б воно не
складалося, і взагалі все те, що їй буде
належати на день смерті заповіла
ОСОБА_3. Даний заповіт посвідчено
секретарем виконкому Вільховецької
сільської ради Слюсар Т.П., підписано
власноручно заповідачем, особу якої
встановлено, дієздатність перевірено
та зареєстровано в реєстрі за № 62. На
момент смерті заповідача ОСОБА_5
заповіт не змінено і не скасовано
Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2,
виданого 27.10.2010 року відділом
реєстрації цивільного стану
Богуславського РУЮ Київської області,
актовий запис № 10 вбачається, що ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 81 років в с.
Семигори, Богуславського району
Київської області (а.с.32).
Згідно глави 85 ЦК України
проголошується принцип свободи
заповіту, відповідно до якого
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин. Крім того, він може
без зазначення будь-яких причин
позбавити права на спадкування
будь-яку особу з числа спадкоємців за
законом. У цьому разі ця особа не може
одержати право на спадкування. Право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю і здійснюється
це право тільки особисто. Свобода
заповіту стосується не лише визначення
кола спадкоємців, а й визначення обсягу
спадкової маси, яку заповідають.
Заповідач має право охопити заповітом
права та обов'язки, які йому належать на
момент складення заповіту, а також ті
права та обов'язки, які можуть йому
належати у майбутньому. Можна скласти
заповіт щодо усієї спадщини або лише
щодо її частини. Але свобода заповіту
має певні межі: не можна позбавити
права на спадкування осіб, які мають
право на обов'язкову частку в спадщині.
За своєю юридичною природою заповіт є
одностороннім правочином, який дійсний
за умови додержання встановленої
законом форми та змісту. Якщо у
населеному пункті немає нотаріуса,
заповіт, може бути посвідчений
уповноваженою на це посадовою особою
відповідного органу місцевого
самоврядування. Заповідач має право у
будь-який час скасувати заповіт або
внести до заповіту зміни.
Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову
практику у справах про спадкування"
роз'яснено, що заповіт може бути
визнано недійсним тільки, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними.
Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що
заповіт від 24.03.2004 року є недійсним
тому, що при його складенні, заповідач
ОСОБА_5 припустилась грубої помилки у
визначенні часток житлового будинку,
де врахувала і належну її сім'ї 1/2
частину будинку загальною площею 48,0
кв.м, в якій проживала її сім'я на
протязі тривалого часу, не
заслуговують на увагу, оскільки такі
підстави не є підставами,
передбаченими законом, для визнання
заповіту недійсним. Крім того,
позивачем не враховано, що в
оскаржуваному заповіті, заповідач
ОСОБА_5 не визначала конкретний склад
спадкового майна, а заповіла все своє
Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що
ОСОБА_5 помилково зробила заповідальне
розпорядження на користь ОСОБА_3 тому,
що перебувала під негативним тиском з
боку її брата та сестри є
безпідставними, оскільки з дня
складення заповіту, тобто з 24.03.2004 року
і до дня смерті заповідача, а саме: до
ІНФОРМАЦІЯ_2, минуло понад 6 років, однак
заповіт не було змінено і не скасовано,
не дивлячись на те, що з пояснень
позивача вбачається, що про
оскаржуваний заповіт їй стало відомо
за три тижні до дня смерті матері, яка
зі слів позивача пообіцяла змінити
заповіт, але чомусь цього не зробила не
дивлячись на те, що мати ніколи не
хворіла на психічні захворювання і до
дня смерті усвідомлювала значення
своїх дій та могла керувати ними, що
підтверджується показами сторін по
справі.
Оцінюючи належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, та враховуючи
те, що обставини, на які посилаються
позивач, не знайшли своє підтвердження
в судовому засіданні, а її вимога про
визнання заповіту від 24.03.2004 року
недійсним тому, що він складений
помилково не ґрунтуються на вимогах
закону, крім того достовірно
встановлено, що спірний заповіт по
формі та змісту складено у
відповідності до вимог чинного
законодавства, оскільки заповідач
ОСОБА_5 за життя свідомо, добровільно,
на власний розсуд і належним чином
реалізувала свою волю і розпорядилась
власним майном шляхом його заповідання
своєму сину ОСОБА_3 та власноручно у
присутності секретаря виконкому
підписала заповіт, тому враховуючи
зазначені обставини та вимоги закону,
суд не вбачає підстав для задоволення
Висновок суду про те, що оскаржуваний
заповіт відповідає вимогам закону
також підтверджується безпосередніми
діями позивача ОСОБА_1, яка
скористалась своїм правом на
обов'язкову частку у спадщині і у
відповідності до ст. 1241 ЦК України
06.11.2012 року отримала свідоцтво про
спадщину за законом, згідно якого
успадкувала 1/6 частку земельної
ділянки площею 2,54 гектарів,
розташованої на території
Вільховецької сільської ради, надану
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка належала померлій ОСОБА_5 (а.с.47).
Що стосується вимоги позивача ОСОБА_1
про визнання за нею права власності на
1/2 частину житлового будинку НОМЕР_1
зазначеного в експлікації технічного
паспорта під №1, загальною площею 48
кв.м., з господарськими спорудами, що
розташований по вул. Садовій у с.
Семигори, Богуславського району, в
порядку спадкування за законом, після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
слід також відмовити враховуючи
довідку видану 17.10.2013 року виконкомом
Вільховецької сільської ради № 712 (яка
приєднана до спадкової справи), згідно
якою вбачається, що ОСОБА_5 під час
життя не оформляла і не отримувала
свідоцтво про право власності на
будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 та
те, що позивач ОСОБА_1 не надала суду
жодного належного та достовірного
доказу про те, що її покійна мати була
власником 1/2 частини житлового будинку
НОМЕР_1 зазначеного в експлікації
технічного паспорта під №1, загальною
площею 48 кв.м., а вона або її члени сім'ї
були власниками іншої 1/2 частини
житлового будинку НОМЕР_1 зазначеного в
експлікації технічного паспорта під
№2, загальною площею 52,7 кв.м.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги не підлягають до
задоволення, оскільки в судовому
засіданні позивач не довела суду
належними доказами свої позовні
На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 58-60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 215, 1233-1236, 1241, 1251, 1254, 1257 ЦК
України, суд-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Вільховецької сільської ради
Богуславського району Київської
області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
скасування заповіту та визнання права
власності на 1/2 частину спадкового
Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Київської області через Богуславський
районний суд Київської області
протягом десяти днів з дня його
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано або не змінено, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Повне рішення суду виготовлено 16 січня
2014 року.

Головуючий: суддя В. М. Корбут