УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Кадєтової О.В.,Мартинюка В.І., Мостової
Г.І.,Остапчука Д.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до комунального
підприємства «Бюро технічної
інвентаризації м. Ужгорода», ОСОБА_7 про
визнання права власності на самочинне
будівництво, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 07 червня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Закарпатської
області від 11 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 07 червня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 11 листопада
2013 року, провадження у справі закрито з
підстав п. 1, 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування зазначених
судових рішень із направленням справи
на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
закриваючи провадження по справі
виходив з того, що 28 листопада 2008 року
Ужгородським міськрайонним судом
постановлено рішення з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Проте, з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна, виходячи з наступного.

З рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 28 листопада 2008
року вбачається, що ОСОБА_6 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_7 із вимогами
про: визнання 1/2 будинковолодіння за
адресою: АДРЕСА_1 спільною частковою
власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7; визнання за
нею частку в будинковолодінні
розташованого за вказаною адресою,
шляхом проведення судової
будівельно-технічної експертизи;
виділення їй в натурі новозбудовані
приміщення, належні до жилого будинку
АДРЕСА_1, визначені в інвентарній
справі літерами «Б» - літня кухня, «В» -
комора, «Ш» - вбиральня та торговий
павільйон.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала
тим, що вона проживала у спірному
житловому будинку з 1993 року та
здійснила поліпшення зазначеного
домоволодіння.

З даним позовом ОСОБА_6 звернулась до
суду посилаючись на те, що спірна
частина будинку є самочинним
будівництвом, яке здійснено позивачем,
з огляду на що просила суд визнати за
нею право власності на 21,2 кв. м
будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1,
що складається з літньої кухні «Б»,
комори під літерою «В» та вбиральні під
літерою «Ж» та право на житло і місце
проживання у вказаній частині
будинковолодіння. Зобов'язати КП «БТІ
м. Ужгорода» провести державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_6
на 21,2 кв. м будинковолодіння за адресою:
АДРЕСА_1, що складається літньої кухні
«Б», комори під літерою «В» та
вбиральні під літерою «Ж».

Підставою для звернення із зазначеним
позовом стали вимоги ст. ст. 268,
270, 276, 310, 311, 376 ЦК України.

Закриття провадження у справі - це
форма закінчення розгляду цивільної
справи без винесення судового рішення
у зв'язку із виявленням після відкриття
провадження обставин, з якими закон
пов'язує неможливість судового
розгляду справи.

Перелік підстав для закриття
провадження у справі є вичерпним та
визначені ст. 205 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України, суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо набрали
законної сили рішення суду або ухвала
суду про закриття провадження у справі
у зв'язку з відмовою позивача від
позову або укладенням мирової угоди
сторін, ухвалені або постановлені з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Неможливість повторного розгляду
справи за наявності рішення суду, що
набрало законної сили, постановленого
між тими ж сторонами, про той же предмет
і з тих же підстав, ґрунтується на
правових наслідках дії законної сили
судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після
набрання рішенням законної сили
сторони та інші особи, які брали участь
у справі, а також їх правонаступники не
можуть знову заявляти в суді ті ж
позовні вимоги, з тих же підстав, або
оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини. Закриття провадження у
справі у цьому випадку можливе лише за
умови, що рішення, яке набрало законної
сили, є тотожним до позову, який
розглядається, тобто співпадають
сторони, предмет і підстави позовів.

Нетотожність хоча б одного елементу не
перешкоджає заінтересованим особам
звернутися до суду з позовом і не дає
суду підстав закривати провадження у
справі.

Постановляючи ухвалу про закриття
провадження у справі судом першої
інстанції, з чим погодився апеляційний
суд, не було враховано, що предмет і
підстави даного позову не є тотожним із
заявленими ОСОБА_6 вимогами у 2008 році,
оскільки як вбачається даний позов
фактично заявлений на підставі ст. 376 ЦК
України, а саме визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно, в той час як у 2008 році
позивач зверталась до суду із
позовними вимогами на підставі Закону
України «Про власність» і просила суд
визнати 1/2 будинковолодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
спільною частковою власністю та
виділити їй в натурі новозбудовані
приміщення.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суди дійшли
помилкового висновку про наявність
підстав для закриття провадження у
справі відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України.

Зазначені порушення норм
процесуального призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування судових рішень із передачею
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345,
349 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 07
червня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Закарпатської області від 11
листопада 2013 року скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова
В.І. Мартинюк Г.І. Мостова Д.О.
Остапчук