Справа №1414/5382/2012 25.06.2014 25.06.2014 25.06.2014
Провадження №22-ц/784/1768/14
Головуюча першої інстанції суддя :
Доповідач апеляційного суду: Галущенко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

2014 р., червня місяця, 25 дня
м. Миколаїв

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів
Самчишиної Н.В.

Локтіонової
О.В.

із секретарем - Горенко
Ю.В.

з участю

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_3 на рішення Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 09. 04.2014
р., у справі за

позовом

Садово-виноградарського
товариства «Зорька» ( далі - СВТ
«Зорька», або - Товариство) до ОСОБА_3 та
адміністрації Корабельного району
Миколаївської міської ради ( далі-
Адміністрація) про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 27.05.2004 р., покладення
на нього зобов'язання звільнити
земельну ділянку площею 246 кв.м.,
відновити межі земельних ділянок
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у СВТ «Зорька»
відповідно до рішення Миколаївської
міської ради № 47/51 від 25.06.2010 р.; за
власний рахунок перенести огорожу
відповідно до відновлених меж
земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2;
відновити зруйнований водовідвід та
демонтувати фізкультурно-оздоровчий
комплекс на земельній ділянці
загального користування,

встановила:

27.09.2012 р. СВТ «Зорька»
звернулося з позовом до ОСОБА_3 та
адміністрації Корабельного району
Миколаївської міської ради ( далі -
Адміністрація) про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 27.05.2004 р., яке видане
Адміністрацією на ім'я ОСОБА_3,
покладення на нього зобов'язання
звільнити земельну ділянку площею
246кв.м., відновити межі земельних
ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у СВТ «Зорька»
відповідно до рішення Миколаївської
міської ради № 47/51 від 25.06.2010 р.;за
власний рахунок перенести огорожу
відповідно до відновлених меж
земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2;
облаштувати зруйнований водовід та
демонтувати фізкультурно-оздоровчий
комплекс на земельній ділянці
загального користування.

Позивач зазначав, що СВТ
«Зорька» на підставі Державного акту №
від 04.08.1997 р., виданого у відповідності
до рішення Миколаївської міської ради
№ 371 від 01.07.1997 р., є колективним
власником земельної ділянки площею 40,
5678 га для організації садівництва.

Відповідач не приймався в члени
Товариства, але самовільно об'єднав,
виділені у користування членів його
сім'ї земельні ділянки НОМЕР_1 площею 530
кв.м. та НОМЕР_2 площею 790 кв.м. та
огородив їх разом із частиною
самовільно захопленої, (площею 246 кв.м)
земельної ділянки загального
користування СВТ «Зорька», та без
належно затвердженої проектної
документації побудував на зазначеній
земельній ділянці садовий будиночок
разом з господарськими та побутовими
будівлями і спорудами.

Свідоцтво на право власності на
нерухоме майно, видане йому з
порушенням вимог закону, оскільки
рішення загальних зборів Товариства з
цього питання стосовно ОСОБА_3 не
приймалось, голова адміністрації
Корабельного району відповідного
розпорядження з цього ж питання не
видавав, будівництво велось без
затвердженої у встановленому порядку
проектної документації та без
прийняття будівель у експлуатацію.

ОСОБА_3 незаконно користується
земельною ділянкою площею 246 кв.м.,
оскільки рішенням Миколаївської
міської ради № 47/51 від 25.06.2010 р. у його
власність передана земельна ділянка
площею 1200 кв.м.

При зведенні садового будинка та
господарсько- побутових споруд ОСОБА_3
зруйнував водовідвід, розташований на
земельній ділянці загального
користування, а тому має відновити його
стан за власний рахунок.

Посилаючись на ці обставини,
позивач просив про задоволення
заявлених вимог.

Рішенням Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 09. 04.2014 р.
постановлено про часткове задоволення
позовних вимог.

Цим рішенням визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 27.05.2004 р., видане
адміністрацією Корабельного району
виконкому Миколаївської міської ради
на ім'я ОСОБА_3

ОСОБА_3 зобов'язано звільнити
земельну ділянку площею 246 кв.м., яка
знаходиться у його фактичному
користуванні; відновити межі земельних
ділянок НОМЕР_1, НОМЕР_2 у СВТ «Зорька»,
шляхом перенесення огорожі за власний
рахунок відповідно до меж, визначених
кадастровим планом земельних ділянок
НОМЕР_1, НОМЕР_2.

В задоволенні решти вимог
відмовлено.

Постановлено також про
розподіл судових витрат шляхом
стягнення з ОСОБА_3 на користь
Товариства витрат на проведення
судової експертизи у розмірі 2250 грн. та
на правову допомогу у розмірі 1400 грн.
та в доход держави 243 грн. 60 коп.
судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
та ухвалення нового про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на необгрунтованість
висновків суду та порушення норм
матеріального права.

Перевіряючи законність та
обгрунтованність рішення в межах,
визначених ст.. 303 ЦПК України, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Згідно з положеннями ст. 1 ЦК та
приписами ст. 8 ЦПК України спори, що
виникають між суб'єктами цивільних
правовідносин вирішуються відповідно
до актів цивільного законодавства,
статутів цих суб'єктів та договору.

СВТ «Зорька» є непідприємницьким
товариством правовий статус якого
згідно з вимогами ст. 87 ЦК визначаються
його статутом.

Членство у цьому товаристві
засновується на цивільно-правовій
угоді, яка укладається відповідно до
приписів п.3.2 Статуту, з подальшим
прийняттям рішення та затвердження
його загальними зборами.

Після прийому у члени товариства
кожному садоводу видається членська
книжка, в яку заносяться дані про площу
земельної ділянки, розмір та сплату
членських внесків та інші відомості.

Відповідно до приписів п.2.1- 2.6; 2.12,
3.5 Статуту лише член товариства має
право на отримання земельної ділянки у
користування та подальшу її
приватизацію з отриманням
відповідного державного акту.

За таких же умов право на
забудову земельної ділянки та
отримання правовстановлюючого
документа на будівлю має лише член
товариства.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання сторонами в
момент його вчинення вимог, які
встановлені ч.1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України.

Частиною першою ст. 203 ЦК
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3
ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦК України,
особа, яка вимагає визнання угоди
недійсною повинна довести факт
порушення своїх прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_3 не приймався у члени СВТ
«Зорька», але користується наданою
йому відповідно до рішення
Миколаївської міської ради №47/51 від
25.06.2010 р. земельною ділянкою
НОМЕР_1/НОМЕР_2 площею 1200 кв.м. (
0, 12га.) та побудованим на ній садовим
будиночком з господарсько-побутовими
спорудами.

На зазначену земельну ділянку
відповідач отримав державний акт,
вимог щодо недійсності якого позивач
не ставив.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи
підтверджено, що у фактичному
користуванні відповідача перебуває
земельна ділянка площею 1446 кв.м.

Правовстановлюючого документу,
який би підтверджував право власності
чи право користування ОСОБА_3
надлишками землі, матеріали справи не
містять.

Таким чином доведено, що частиною
земельної ділянки площею 226 кв.м.
відповідач користується неправомірно.

Згідно з приписами п.8.1
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно ( затв. наказом Міністерства
Юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р.)
оформлення права власності на нерухоме
майно провадиться з видачею свідоцтва
про право власності за заявою про
оформлення права власності, органами
місцевого самоврядування лише членам
дачного чи іншого відповідного
кооперативу та за наявності документа,
який засвідчує відповідність
закінченого будівництвом об'єкта
проектній документації, державним
будівельним нормам, стандартам та
правилам

В матеріалах справи відсутні
докази того, що збудований ОСОБА_3
дачний будиночок з відповідними
господарсько-побутовими спорудами
відповідає проектній документації,
державним будівельним нормам,
стандартам і правилам та що його
прийнято у експлуатацію.

Відсутнє також і розпорядження
голови районної державної
адміністрації прийняте у
відповідності до наданих повноважень,
щодо визнання за ОСОБА_3 права
власності на нерухоме майно та
протокол загальних зборів про
погодження передачі збудованого
нерухомого майна у власність садовода.

Суд повно та всебічно дослідив
зазначені обставини, дав належну
юридичну оцінку наданим доказам і
прийшов правильного висновку про
наявність підстав для визнання
оспорюваного свідоцтва недійсним та
покладення на ОСОБА_3 обов'язку щодо
звільнення надлишків земельної
ділянки, відновлення попередніх меж та
перенесення огорожі відповідно до
кадастрових планів земельних ділянок.

В частині відмови у
задоволенні позовних вимог рішення не
оскаржується і за таких обставин, його
законність в цій частині, колегією
суддів не обговорюється.

В той же час, колегія вважає
обґрунтованими доводи апелянта про
неправильне вирішення питання щодо
розподілу судових витрат.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України судові витрати присуджуються
стороні на користь якої постановлено
рішення пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Відшкодовуючи судові витрати у
повному обсязі суд цих вимог не
врахував.

За таких обставин, рішення в
частині розподілу судових витрат,
згідно з приписами ч.1 ст. 309 ЦПК України
підлягає зміні, а витрати слід стягнути
пропорційно задоволеній частині
позовних вимог.

Відповідно слід стягнути з
відповідача та позивача у доход
держави по 121 грн. 80 коп. судового збору
та на користь СВТ «Зорька» -1125 грн. у
відшкодування витрат на проведення
експертизи та 700 грн. за правову
допомогу.

Доводи апеляційної скарги про
наявність довідки про прийняття у
члени товариства та надання надлишків
землі у користування, не заслуговують
на увагу, оскільки суперечать вимогам
Статуту товариства та вимогам закону
про виключну компетенцію товариства з
питань прийняття у члени товариства.

Таких рішень ні товариством ні
відповідачем не надано.

Інші доводи також не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки не
спростовують висновків суду першої
інстанції по суті вирішення спору.

Наведене не дає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 09. 04.2014
р.- змінити в частині розподілу судових
витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 та
Садово-виноградарського товариства
«Зорька» в доход держави по 121 грн. 80
коп. судового збору; Стягнути з ОСОБА_3
на користь Садово-виноградарського
товариства «Зорька» 1125 грн. з
відшкодування витрат на проведення
експертизи та 700 грн. у відшкодування
витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення місцевого
суду залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

О.В. Локтіонова