Справа № 541/1570/13-ц
Номер провадження 2/541/9/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 січня 2014 року
м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд
Полтавської області в складі:

головуючого судді - Городівського О.А.

при секретарі - Ніколаєнко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миргороді справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі ПАТ«Райффайзен Банк
Аваль») про повернення депозитного
вкладу, -

в с т а н о в и в :

06 червня 2013 року Позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом до
Публічного акціонерного товариства
„Райффайзен Банк Аваль" ( надалі
ПАТ„Райффайзен Банк Аваль" ),
посилаючись на порушення його прав
Відповідачем.

Під час розгляду справи по суті,
позивач, ОСОБА_1, так само як і його
представник, ОСОБА_5 (а.с.20, 21), заявлений
позов підтримали, просили задовольнити
його, пояснивши, що 13 березня 2008 року
між банком, в особі начальника його
Миргородського відділення ОСОБА_6 та
Позивачем - ОСОБА_1, був укладений
договір на вклад Універсальний, за яким
Позивач передав банку готівкою 30 000
доларів США строком на 12 місяців з
відсотковою ставкою по вкладу 25 %
річних. На підтвердження отримання та
зарахування коштів позивачу було
видано відповідний прибутковий
валютний ордер.

З пояснень сторони Позивача
вбачається, що звернення ОСОБА_1 до
керівництва і дирекції відповідача про
повернення суми вкладу і нарахованих
відсотків, після закінчення строку дії
договору, не було задоволено.

Не зважаючи на те що Позивач, зі свого
боку, виконав свої зобов'язання по
зазначеній угоді, Відповідач
відмовився від виконання взятих на
себе зобов'язань як в частині
повернення вкладу так і в частині
виплати, передбачених умовами договору
відсотків, не зважаючи на те, що строки
повернення, передбачених договорами
коштів, вже сплинули. Тому ОСОБА_1
просить стягнути з ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» на свою користь:

- по договору № 20/02-02/17 від 13 березня 2008
року

- 30 000 доларів США (станом на 06.06.2013 року
становить 239 790 грн. 00 коп.) - суми
депозитного вкладу;

- 7 500,00 доларів США (станом на 06.06.2013 - 59 947
грн. 50 коп.) - відсотків по вказаному
вкладу;

Представник відповідача ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» Курбатова Н.О.
позов заперечила. Пояснила, що наданий
позивачем договір, прибутковий
валютний ордер містять неправдиву
інформацію, яка не засвідчує вчинення
банківських операцій. На її
переконання документи були підроблені
третьою особою ОСОБА_6 з метою
заволодіння коштами громадян, а не з
метою створення між банком і
громадянином цивільних прав та
обов'язків. Таким чином до моменту
постановлення судом у порядку
кримінального судочинства
обвинувального вироку про визнання
ОСОБА_6 винною у вчиненні злочину, не
можна вважати доведеним факт одержання
та привласнення ОСОБА_6 коштів
позивачки. Надані позивачем
прибутковий валютний ордер у
діяльності банку не використовується
та не відповідає вимогам чинного
законодавства у сфері банківської
діяльності, тому не можуть слугувати
підтвердженням факту внесення коштів
до банку. В задоволенні позову просила
відмовити за недоведеністю позовних
вимог. Також вважає, що Позивачем
пропущено термін позовної давності,
який сплив 14 березня 2012 року.

Заслухавши доводи сторін,
дослідивши матеріали справи та надані
сторонами докази, суд вважає позов
ОСОБА_1 підлягає до повного
задоволення.

Судом встановлено, що 13 березня 2008 року
між Позивачем ОСОБА_1 та Акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль»,
назва якого згодом змінена на Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», було укладено договір №
20/02-02/17 на вклад «Універсальний», за
умовами якого ОСОБА_1 передав
останньому 30 000 доларів США терміном на
12 місяців з виплатою банком 25% річних.

Факт передачі позивачем валютних
коштів відповідачу на виконання умов
вищезгаданого договору
підтверджується прибутковим валютним
ордером № 2 від 13 березня 2008 року (а.с.6).

В процесі розгляду справи проведено
комплексну судово-почеркознавчу та
судово-технічну експертизи документів.
Згідно висновку експертизи
встановлено, що підписи від імені
ОСОБА_6 у договорі №20/02-02/17 на вклад
Універсальний (без пролонгації) від 13
березня 2008 року, укладеному між
акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль» та ОСОБА_1 на вклад грошових
коштів на суму 30 000,00 доларів США, на
зворотній стороні аркуша, в графі
«Підпис На підставі довіреності
керуючого ПОФ АППБ «Аваль» ОСОБА_8 від
«_» _200_р.» в рядку «(П.І.Б.)» та у
прибутковому валютному ордері №2 від 13
березня 2008 року на суму 30000 доларів США,
в рядку «Другий підпис» виконані
ОСОБА_6. (а.с.87 - а.с.97)

Проаналізувавши та дослідивши
висновок комплексної
судово-почеркознавчої експертизи та
судово-технічної експертизи
документів №9393/10907 за цивільною
справою №541/1570/13-ц не виникає жодних
сумнівів у тому, що у спірному договорі
№ 20/02-02/17 та на валютному ордері №2 від 13
березня 2008 року стоять підписи ОСОБА_6,
начальника Миргородського відділення
Полтавської обласної дирекції
Відкритого акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль».

Згідно ст. 204 ЦПК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 631 ч. 2 ЦК України договір
набирає чинності з моменту його
укладення. Статтею 638 ч. 1 ЦК України
встановлено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором
банківського вкладу ( депозиту ) одна
сторона ( банк ), що прийняла від другої
сторони ( вкладника ) або для неї
грошову суму ( вклад ), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку встановлених договором.

Статтею 1059 ЦК України передбачено, що
договір банківського вкладу
укладається у письмовій формі.
Письмова форма договору банківського
вкладу вважається додержаною, якщо
внесення грошової суми підтверджено
договором банківського вкладу з
видачею ощадної книжки або сертифіката
чи іншого документа, що відповідає
вимогам, встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту.

Суд вважає, що договір від 13 червня 2008
року, копію якого надано стороною
позивача на підтвердження заявлених
вимог, відповідає вимогам згаданих
норм, оскільки має просту письмову
форму й містить усі істотні умови,
необхідні для договору даного виду, а
саме: суму вкладу, розмір відсотків за
користування вкладом, порядок їх
нарахування, термін дії договору.

Пункт 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції
про касові операції у банках України
передбачає, що після завершення
приймання готівки клієнту видається
квитанція ( другий примірник
прибуткового касового документа ) або
інший документ, що є підтвердженням про
внесення готівки у відповідній
платіжній системі. Квитанція, або інший
документ, що є підтвердженням про
внесення готівки у відповідній
платіжній системі, має містити
найменування банку, який здійснив
касову операцію, дату здійснення
касової операції, а також підпис
працівника банку, який прийняв готівку,
відбиток печатки (штампа) або
електронний підпис працівника банку,
засвідчений електронним підписом САБ.

Надана позивачем копія прибуткового
валютного ордера № 3 від 13 березня 2008
року (а.с. 6) відповідає вказаним вимогам
Інструкції, а отже цей ордер є
документом, який підтверджує внесення
валютної суми до банку, тобто письмова
форма договору банківського вкладу є
додержаною.

Одночасно з цим, договір на вклад
Універсальний був підписаний від імені
банку повноважною особою ОСОБА_6 (даний
факт встановлено вищезазначеною
судово-почеркознавчою експертизою),
оскільки таке повноваження начальника
Миргородського відділення
Полтавської обласної дирекції ПАТ
„Райффайзен Банк Аваль" як укладення
депозитних договорів від імені банку,
передбачено довіреністю, виданою їй
27.12.2006 року (а.с. 57). На час укладення
цього договору остання працювала на
посаді начальника Миргородського
відділення, відповідно до наказу і
згідно своєї посадової інструкції (а.с.
54 - а.с.57) мала забезпечувати якісне
обслуговування клієнтів, залучала та
обслуговувала багатих, заможних
клієнтів, забезпечувала контроль за
організацією касової роботи у
відділенні, за збереженням готівки,
проведення касових операцій.

Частиною 4 ст. 95 ЦК України
встановлено, що керівники філій та
представництв призначаються юридичною
особою і діють на підставі виданої нею
довіреності.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами.

Згідно ст. 237 ч. 1 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Статтею 239 ЦК України
встановлено, що правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

При таких обставинах суд вважає
додержаною письмову форму договору
банківського вкладу.

Одночасно з цим суд не може прийняти до
уваги посилання представника банку
відповідача у письмових запереченнях
(а.с. 30) на невідповідність змісту
згаданого прибуткового валютного
ордеру № 2 від 13 березня 2008 року вимогам
Інструкції про касові операції в
банках України, затвердженої
Постановою Правління національного
банку України від 14 серпня 2003 року №337,
оскільки положення вказаної
Інструкції встановлюють порядок і
вимоги щодо здійснення банками, їх
філіями та відділеннями касових
операцій і не встановлюють будь-яких
обов'язкових правил поведінки для
клієнтів банку. У правовідносинах
Позивача ОСОБА_1 з банком касову
операцію проводила працівник банку, а
не сам Позивач, а тому останній і не
може бути відповідальним за порушення
працівниками банку положень згаданої
інструкції та інших внутрішніх
банківських нормативних документів.
Виданий банком ОСОБА_1 прибутковий
валютний ордер № 2 від 13 березня 2008 року
має підпис посадової особи,
достовірність та повноваження якої
засвідчені печаткою банку. Отже, цей
ордер є документом бухгалтерського
обліку, складений представником банку
і за його відповідність вимогам
нормативних актів несуть
відповідальність саме працівники
банку, а не вкладник ОСОБА_1

Одночасно з цим відповідно до пункту 6.4
Договору від 13.03.2008 року банк
відповідач брав на себе зобов'язання
нести відповідальність за дії
службовця, уповноваженого приймати
вклади від фізичних осіб ( в даному
випадку ОСОБА_6), як за свої власні.

Та обставина, що Постановами Правління
ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" №П-79/2 від
27.06.2008 року та АППБ „Аваль" №П-78/8 від
03.11.2004 року встановлені порядок, форми
типи і види депозитних договорів не
має правового значення, тому, що
відповідно до ст. 57 Конституції
України, кожному громадянину
гарантується право знати свої права та
обов'язки, а тому закони та інші
нормативно правові акти, які
визначають права та обов'язки громадян,
повинні бути доведені до відому
населення у порядку, встановленому
законом. Закони та інші
нормативно-правові акти, які
визначають права та обов'язки громадян,
не доведені до відома населення у
порядку, встановленому законом, є
недійсними. Вказані нормативно
правові акти офіційно не опубліковані
і в Єдиний державний реєстр
нормативних актів не включені.

Суд не може прийняти до уваги посилання
представника банку відповідача в його
письмових запереченнях відносно
позову на те, що кошти від позивача за
зазначеним договором до каси банку не
надходили і рахунки по згаданому
депозитному договору не відкривалися,
оскільки ці обставини не спростовують
факту передачі позивачем коштів
відповідальному працівнику банку, тим
більше, що проведення по касі отриманих
коштів та відкриття рахунку не могло
залежати від волі вкладника. Крім
цього, за умовами згаданого договору (п.
2.2), вказаний рахунок зобов'язувався
відкрити банк, а у виданих вкладнику
валютних ордерах банком було зазначено
номер рахунку, який відповідав змісту
договору. Окрім того позивачем надано
копії платіжних документів (59), які
підтверджують отримання з каси
Миргородського відділення Райффайзен
Банку Аваль 13,03,2008 року саме в день
укладення нового договору готівкових
коштів у сумі 30000 дол. США.

Статтею 17 Загальної декларації прав
людини, передбачено ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право власності є
непорушним.

У відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
відповідно умов договору та вимог
Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до пункту 3.2.3. договору
вкладник має право по закінченню
строку договору отримувати всі належні
йому суми коштів за договором готівкою.

Стаття 1060 ЦК України встановлює що, за
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника.
Умови договору про відмову від права на
одержання вкладу на першу вимогу є
нікчемною.

Згідно з положеннями ст. 1074 ЦК України
обмеження прав клієнта щодо
розпорядження грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається.

Виходячи із аналізу вищенаведеного
законодавства, враховуючи факти,
встановлені судом, ПАТ „Райффайзен
Банк Аваль" зобов'язаний повернути
позивачу, внесену останнім суму вкладу
по договору, а відмова від такого
повернення є неправомірною. Тому суд
вважає, що вимога позивача про
стягнення суми вкладу ґрунтується на
законі, а отже підлягає до задоволення.

При цьому суд виходить з положень п. 2 ч.
1 ст. 268 ЦК України, за яким позовна
давність не поширюється на вимогу
вкладника до банку про видачу вкладу.
Таким чином, доводи представника
відповідача про перебіг терміну
позовної давності за укладеними
договорами не заслуговує на увагу,
оскільки позовна давність на вимогу
про повернення вкладу не
застосовується.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведеного законодавства,
враховуючи факти, встановлені судом,
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
зобов'язаний повернути Позивачу,
внесену останнім суму вкладу по
договору №20/02-02/17 - 30 000 доларів США, а
відмова від такого повернення є
неправомірною. Тому суд вважає, що
вимога ОСОБА_1 про стягнення
зазначених сум вкладів ґрунтується на
законі, а отже підлягає задоволенню.

Крім цього, зважаючи на те, що
відповідач відмовився виконувати
взяті на себе зобов'язання, передбачені
п.3.3.3 кожного договору в частині
повернення відсотків за користування
коштами Позивача в розмірах,
визначених п.1.2 зазначеного договору,
суд вважає необхідним стягнути з
Відповідача на користь Позивача за
період дії договору № 20/02-02/17 з 13
березня 2008 року до 13 березня 2009 року -7
500 дол. США.

Зважаючи на те, що за змістом ст.533 ЦК
України грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях, на користь
Позивача, ОСОБА_1 з Відповідача, ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» підлягає
стягненню - 299 737 грн. 50 коп. (із
розрахунку: 239 790 грн. (сума вкладу) + 59
947,50 грн.(відсотки за вкладом), що
еквівалентно 30 000 доларів США (сума
вкладу) + 7 500 доларів США (відсотки за
вкладом).

Керуючись ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в сумі
2297 грн. 37 коп., так як позивач, на користь
якого ухвалено судове рішення,
відповідно п.7 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» був звільнений від
сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 62, 64, 88, 208, 214, 215
ЦПК України, ст. ст. 95, 203, 232, 237, 239, 244, 258,
526, 536, 549, 625, 626,631, 1058, 1059, 1060, 1061, 1074 ЦК
України, пунктами 1.1, 2.1, 2.4.1, 2.4.2, 2.5, 3.1.1,
3.2.1, 3.2.2., 3.2.3, 3.3.2, 4.2, 6.2, 6.4 Договір на
вклад Універсальний № 20/02-02/17 від 13
березня 2008 року, пунктом 8 глави 2
розділу III Інструкції про касові
операції у банках України, ст. 17
Загальної декларації прав людини, ст.
ст. 41, 57, 99 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль"
(01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, на користь ОСОБА_1 по договору на
вклад "Універсальний" № 20/02-02/17 від 13
березня 2008 року 299 737 грн. 50 коп. (
двісті дев'яносто дев'ять тисяч сімсот
тридцять сім гривень п'ятдесят
копійок).

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" на
користь держави судовий збір в сумі 2297
грн. 37 коп..

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення через
Миргородський міськрайонний суд до
Апеляційного суду Полтавської області.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: О.А.
Городівський