У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л. Мостової
Г.І.,Мартинюка В.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Луганської
області від 12 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Приватбанк» (далі по тексту - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим,
що між ним та ОСОБА_6 22 травня 2006 року
був укладений кредитний договір,
згідно з умовами якого останньому
надано кредит у розмірі 22 675,79 грн зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 25,08 % на рік з
кінцевим терміном повернення 21
листопада 2009 року.

Оскільки ОСОБА_6 належним чином не
виконує свої зобов'язання по
кредитному договору, позивач просив
стягнути з нього заборгованість за
кредитним договором станом на 29 грудня
2012 року у розмірі 202 024,43 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 19
вересня 2013 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 12 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове про часткове задоволення
позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 22 травня 2006 року в розмірі 124 398,82
грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати судове рішення апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам ухвалене у
справі судове рішення апеляційного
суду Луганської області від 12 лютого 2014
року не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог та ухвалюючи нове про
часткове задоволення позовних вимог,
апеляційний суд виходив із того, що з
відповідача має бути стягнута
заборгованість за кредитним договором,
так як це передбачено положеннями ст.
ст. 525, 526, 1054 ЦК України. Крім того
апеляційний суд вважав, що відповідач
не надав належних доказів того, що він
не отримував кредит та у заяві про
надання кредиту стоїть не його підпис.

Однак, такий висновок зроблено судом
без належного з`ясування дійсних
обставин справи, прав та обов'язків
сторін, належної оцінки наданих ними
доказів.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 22 травня 2006 року між ПАТ
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був
укладений кредитний договір, який
складається з заяви позичальника та
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам, згідно умов якого
ОСОБА_6 було надано кредит в розмірі 22
675,52 грн з кінцевим терміном повернення
21 листопада 2009 року, з умовами сплати
процентів за користування кредитом в
розмірі 25,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Згідно заяви позичальника від 22 травня
2006 року вбачається, що позичальник
доручає Банку, без додаткового
узгодження, перерахувати кредитні
кошти в день надання в сумі 16 197,00 грн, а
також комісію компанії, зазначену в п.
2.2 Умов Надання споживчого кредиту
фізичним особам, для придбання меблів,
які передаються у заставу.

Вказаний кредит був виданий на
підставі паспорта серії НОМЕР_1,
виданого 27 грудня 1995 року
Сєвєродонецьким МВ ГУ МВС України у
Луганській області на ім`я ОСОБА_6

Однак, як вбачається із повідомлення
Сєвєродонецького міського відділу ГУ
МВС України у Луганській області від 25
червня 2013 року за № 11447, ОСОБА_6 15
квітня 2005 року звертався до
Сєвєродонецького МВ ГУ МВС України у
Луганській області з приводу втрати
паспорта на своє ім`я. Даний факт був
зареєстрований та проведена
відповідна перевірка, за результатами
якої було прийнято рішення про відмову
в порушення кримінальної справи № 2040
від 20 квітня 2005 року.

Згідно довідки форми №1 вбачається, що
паспорт серії НОМЕР_1, виданий 27 грудня
1995 року Сєвєродонецьким МВ ГУ МВС
України у Луганській області на ім`я
ОСОБА_6 був втрачений. Взамін
втраченого паспорту був виданий
паспорт серії НОМЕР_1 Сєвєродонецьким
МВ ГУ МВС України у Луганській області
01 червня 2005 року.

Крім того, ОСОБА_6 в судовому засіданні
стверджував, що кредитний договір не
укладав та кредитні кошти не отримував.

Ухвалою Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 20
червня 2013 року було задоволено
клопотання ОСОБА_6 про призначення
почеркознавчої експертизи.

Згідно повідомлення Донецького
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 06 серпня 2013 року
матеріали цивільної справи повернуто,
у зв'язку з неможливістю надати
висновок (недостатня кількість
порівняльного матеріалу).

За таких обставин, апеляційний суд,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позовні вимоги, в порушення ст.ст. 213, 214
ЦПК України не врахував, що на момент
укладення кредитного договору від 22
травня 2006 року ОСОБА_6 не мав паспорта
серії НОМЕР_1, виданого 27 грудня 1995 року
Сєвєродонецьким МВ ГУ МВС України у
Луганській області, оскільки його
втратив 15 квітня 2005 року. Крім того, суд
апеляційної інстанції, для усунення
розбіжностей при вирішенні даного
спору, суд повинен був в порядку ст. 10
ЦПК України роз'яснити ОСОБА_6 про
необхідність надати вільні зразки його
підпису у необхідній для експерта
кількості, а також роз'яснити сторонам
про необхідність призначення по справі
судової почеркознавчої експертизи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
порушив норми процесуального права, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, а тому
передчасно дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 12 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук