АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1714/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 2,5 Міщенко К. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Дмитренко М. І. УХВАЛА
23 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДмитренко М. І.
суддівБондаренко С. І. , Храпко В. Д. при
секретаріЯремич В.І. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
рішення Тальнівського районного суду
Черкаської області від 13 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про стягнення грошової компенсації за
майно, яке неможливо витребувати у
незаконного володільця, в зв'язку з
його відсутністю та стягнення доходів,
які міг отримати недобросовісний
набувач за час володіння майном, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулася
в суд з вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що згідно рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 29.01.2014 року при розподілі майна
колишнього подружжя на користь
позивача було визнано право власності
на 1/2 товару на суму 12335 грн. та ?
інвентаря на суму 11710 грн., в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходився за
адресою АДРЕСА_1, Тальнівського району,
Черкаської області, згідно ревізії від
01.12.2010 року. Вказувала, що після
проведеної ревізії вона не працювала в
магазині та була позбавлена
відповідачем права володіння,
користування та розпорядження
спільним майном подружжя та
підприємця, які спільно вели
підприємницьку діяльність, в
подальшому не отримувала дохід від
майна. Відповідач не бажає віддати
належну позивачу частку майна і після
рішення апеляційного суду.
Недобросовісний набувач ОСОБА_7 міг би
мати дохід від вилучених коштів з
товарообігу - 6753,41 грн.

Позивач просила зобов'язати ОСОБА_7
виплатити їй грошову компенсацію за
майно ? товару та інвентар в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходився на момент
ревізії від 01.12.2010 року за адресою
АДРЕСА_1, Тальнівського району,
Черкаської області, які належать
позивачці згідно рішення апеляційного
суду Черкаської області від 29.01.2014 року:
за товар - 12335грн., за інвентар - 11710 грн.
Стягнути з відповідача дохід, який він
міг отримати від вилучених коштів з
товарообігу в сумі 6753,41 грн. Стягнути з
відповідача судові витрати.

Рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 13 травня 2014 року
позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_6 звернулася з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції, як
незаконне, постановлене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідністю
висновків суду обставинам справи, і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
сторін, дослідивши матеріали по справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Рішення Тальнівського районного суду
Черкаської області від 13 травня 2014 року
відповідає зазначеним вимогам,
виходячи з наступного.

Згідно ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ, яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності складають
правомочності власника володіти,
користуватися та розпоряджатися своїм
майном.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 29.01.2014 року, яке набрало
законної сили, до майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності сторін
відноситься наявний в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_2» інвентар на суму 23420 грн.,
наявність та вартість якого визначена
згідно акту ревізії від 01 грудня 2010
року та товар на загальну суму 24669,81 грн.
Визначено, що по предметно інвентар не
можна поділити через відсутність
вартості інвентаря, а наявний згідно
акту ревізії від 01 грудня 2010 року товар
втратив товарну цінність, тому
підлягає поділу між сторонами загальна
вартість інвентаря та загальна
вартість товару, що мались станом на 01
грудня 2010 року.

Вказаним рішенням за ОСОБА_6 визнано
право власності на ? частину товару, що
знаходився в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» с.
Тальянки станом на 01 грудня 2010 року на
суму 12335 грн., та на ? частину інвентарю,
що знаходився в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2»
с. Тальянки станом на 01 грудня 2010 року
на суму 11710 грн.

Стаття 355 ЦК України визначає поняття
спільної власності, згідно якої, майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох
чи більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Таким чином указане майно належить
сторонам у справі на праві спільної
часткової власності.

Відповідно до статті 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Позивачем не надано доказів того, що
надання їй у володіння та користування
частини спільного майна в натурі є
неможливим, відповідних звернень до
відповідача не було, отже, позовна
вимога про зобов'язання виплатити
грошову компенсацію за майно є такою,
що не підлягає до задоволення.

До того ж, доказів, які б підтверджували
доводи ОСОБА_6 щодо перешкоджання у
користуванні майном, на яке рішенням
апеляційного суду Черкаської області
від 29.01.2014 року за нею визнано право
власності суду не надано та не вказано
яким саме чином відповідач порушив її
право власності.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не ґрунтується на
припущеннях.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу, однак ст. 16
ЦК України не передбачає такого
способу захисту, як зобов'язання особи
сплатити грошову компенсацію.

Порядок використання доходів від
майна, що є у спільній частковій
власності врегульовано ст.359 ЦК
України, згідно положень якої плоди,
продукція та доходи від використання
майна, що є у спільній частковій
власності, надходять до складу
спільного майна і розподіляються між
співвласниками відповідно до їхніх
часток у праві спільної часткової
власності, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, набувач
визнається добросовісним, якщо він не
знав, що особа, у якої він придбав річ,
не мала права її відчужувати. Набувач є
добросовісним, якщо він не знав і не
повинен був знати про незаконність
свого володіння.

Отже, особа, яка знала або за фактичних
обставин набуття майна могла знати, що
отримує майно від особи, яка не має
права його відчужувати є
недобросовісним набувачем. Таким
чином, набувач є недобросовісним, якщо
річ набута ним злочинним шляхом.

Посилання позивача на положення ст.390
ЦК України, яка врегульовує
правовідносини з приводу витребуванні
майна із чужого незаконного володіння
у даному випадку не підлягає до
застосування, оскільки позивачем не
доведено, що відповідач володів майном
незаконно, так як відповідач, як
власник частки майна, що перебуває у
спільній частковій власності сторін у
справі, згідно ч.1 ст.358 ЦК України
здійснював право спільної часткової
власності за згодою власників майна, що
презюмується. Доказів того, що позивач
заперечував проти використання майна,
що перебуває у спільній частковій
власності сторін у матеріалах справи
відсутні.

Учасник спільної часткової власності,
який має намір самостійно здійснювати
усі правочини щодо своєї частки, має
право вимагати її виділу у натурі (ст. 364
ЦК України). Позивач указану вимогу до
відповідача не заявляв.

Із указаних підстав також не
підлягають застосуванню до наявних
правовідносин між сторонами положення
ст.ст.1212-1214 ЦК України, якими
регламентовано набуття, збереження
майна без достатньої правової
підстави.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим, а доводи апеляційної
скарги не спростовують правильності
висновків суду і не дають підстав для
скасування рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Тальнівського районного суду
Черкаської області від 13 травня 2014 року
- відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду
Черкаської області від 13 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про стягнення грошової компенсації за
майно, яке неможливо витребувати у
незаконного володільця, в зв'язку з
його відсутністю та стягнення доходів,
які міг отримати недобросовісний
набувач за час володіння майном -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :