Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2013 року
Бабушк
інський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого
судді
Кудрявцевої Т.О.

при
секретарі
Данильченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Дніпроводоканал» про визнання
відсутності боргу, стягнення моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що у липні 2003
року представником КП
«Дніпроводоканал» Войченко згідно
акту №711 від 03.07.2003 року в її помешканні
був введений в експлуатацію лічильник
холодної води, який згідно із ст. 28 п. 3
Закону України «Про метрологію та
метрологічну діяльність» підлягає
повірці. Керуючись цим законом, нею
була написана письмова заява до КП
«Дніпроводоканал» про виклик слюсаря
для демонтажу лічильника з подальшою
повіркою. Співробітники даного
підприємства відмовились прийняти її
заяву, мотивуючи це відсутністю
персоналу для виконання даних робіт,
при цьому її принижували пропозиціями
звернутися по допомогу до
психіатричної лікарні і відсилали з
кабінету в кабінет. На протязі року
вона періодично телефонувала до КП
«Дніпроводоканал» з проханням
виконати дії по повірці згідно з
вищевказаним законом України, що
здійснено не було. Вона сплачує послугу
за водопостачання на протязі 2003-2013
років відповідно до показань
лічильника води, у березні 2009 року та в
липні 2010 року до неї приходила
інспектор КП «Дніпроводоканал» з
актами, а в акті від 11.03.2009 року
зафіксовано, що вона наполягає на
демонтажі водоміра на держповірку
робітниками КП «Дніпроводоканал». При
знятті показань лічильника інспектор
намагалась зірвати пломбу, але вона,
обурена такими діями, зателефонувала
до КП «Дніпроводоканал», проте з нею
відмовилися спілкуватися. В серпні 2013
року на поштових скриньках у під’їзді
дому, серед пачки квитанцій нею була
знайдена квитанція з її адресою, на
якій зазначена заборгованість у сумі
2785 грн. 75 коп. з попередженням про
відключення їй водопостачання, але при
цьому від неї вимагають повідомити
покази лічильника по телефону.

Позивач просить згідно зі ст. 28 п. 3
Закону України «Про метрологію та
метрологічну діяльність» визнати
відсутність боргу відповідачеві в
розмірі 2785,75 грн. і за заподіяння
моральних страждань стягнути з
відповідача на її користь 1000,00 грн. та
всі судові витрати покласти на
відповідача.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримала та просила
їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та заперечував проти їх
задоволення, посилаючись на їх
необґрунтованість.

Вислухавши осіб, які з»явилися,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Як встановлено в судовому
засіданні, позивач проживає за адресою
ІНФОРМАЦІЯ_1 та є споживачем послуг з
водопостачання та водовідведення, які
надає відповідач за вказаною адресою
відповідно до особового рахунку
№955111-15.

Відповідно до «Акту №711 допуску в
експлуатацію квартирного лічильника
холодної води» від 03.07.2003 року в
квартирі позивачки був опломбований
та допущений до експлуатації лічильник
холодної води на період з 03.07.2003 по
12.06.2005 року.

В зв»язку з тим, що після закінчення
вказаного періоду зазначений
лічильник води не був наданий
позивачем на повірку до відповідача,
11.03.2009 року працівниками МКВП
«Дніпроводоканал» був складений Акт
про закінчення його строку
експлуатації. Крім того, а Акті
зазначено, що абонент наполягає на
знятті водоміра для державної повірки
працівниками МКВП «Дніпроводоканал».

10.04.2010 року працівниками МКВП
«Дніпроводоканал» повторно був
складений Акт про закінчення строку
експлуатації вказаного лічильника
води та про нарахування по особовому
рахунку позивачки плати за надані
послуги з водопостачання відповідно до
норм споживання.

Таким чином, нарахування за послуги
водопостачання та водовідведення
позивачці здійснювались відповідачем
без водолічильника в зв»язку з
закінченням строку його повірки, тому
заборгованість за послуги
водопостачання та водовідведення
нараховувалась згідно норм та без
врахування показів лічильника. Разом з
цим, до часу звернення до суду з позовом
позивач сплачує плату за
водопостачання та водовідведення
відповідачеві відповідно до показів
вказаного лічильника, який не був
наданий на повірку.

В зв»язку з зазначеним на адресу
позивачки відповідачем було
направлене письмове досудове
попередження, в якому повідомлялося
про наявність станом на 01.05.2013 року
боргу за надані послуги та про
необхідність в семиденний строк з дня
отримання попередження погасити
заборгованість в сумі 2579 грн. 33 коп.
Відповідно до повідомлення
відповідача заборгованість позивача
за надані послуги з водопостачання та
водовідведення станом на 01.07.2013 року
склала 2 785,75 грн.

Статтею 28 Закону України «Про
метрологію та метрологічну
діяльність» встановлений порядок
повірки вимірювальної техніки,
відповідно до якої засоби
вимірювальної техніки, що перебувають
в експлуатації, підлягають періодичній
повірці через міжповірочні інтервали,
порядок встановлення яких
визначається нормативно – правовим
актом спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у
сфер метрології. Підприємства,
організації та фізичні особи
зобов’язані своєчасно з урахуванням
встановлених міжповірочних інтервалів
(3-4 роки) подавати засоби вимірювальної
техніки на повірку. Порядок подання
фізичними особами, що не є суб’єктами
підприємницької діяльності, -
власниками засобів вимірювальної
техніки (результати вимірювань якими
використовуються для здійснення
розрахунків за спожиті для побутових
потреб електричну і теплову енергію,
газ і воду) на періодичну повірку цих
засобів та оплати за роботи, пов’язані
з повіркою, встановлюються Кабінетом
Міністрів України. Періодична повірка,
обслуговування та ремонт (у тому числі
демонтаж, транспортування та монтаж)
зазначених засобів вимірювальної
техніки здійснюється за рахунок
підприємств і організацій, які надають
послуги з електро-, тепло-, газо- і
водопостачання.

У відповідності до Постанови
Кабінету Міністрів України «Про
забезпечення єдиного підходу до
формування тарифів на
житлово-комунальні послуги» №869 від
01.06.2011 року затверджений порядок
формування тарифів на централізоване
водопостачанн та водовідведення,
згідно з яким до складу витрат на збут
включається витрати, безпосередньо
пов’язані із збутом послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення споживачам, а саме:
витрати на періодичну повірку,
опломбування, обслуговування та ремонт
(включаючи демонтаж, транспортування і
монтаж) засобів обліку води, які є
власністю ліцензіата. Тобто,
підприємство питного водопостачання
зобов’язано за свій рахунок проводити
повірку, обслуговування і ремонт
технологічних та загальнобудинкових
лічильників, які є його власністю та
знаходяться на балансі підприємства
питного водопостачання. При цьому
водопровідні вводи підприємств,
відомчих житлових будинків, житлових
будинків (квартир) громадян, а також
прилади й пристрої на них, у тому числі
колодязі, запірна арматура, водо
лічильники, витратоміри, стабілізатори
тиску й обмежувачі витрат та інші
прилади обліку води належать
споживачеві. Таким чином,
індивідуальні прилади обліку,
встановлені в квартирах, які є
власністю споживача, можуть бути
повірені за рахунок виконавця
житлово-комунальних послуг у
відповідному багатоквартирному
будинку, якщо ця послуга включена до
тарифу та договору на надання
житлово-комунальних послуг.

Статтею 29 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначено,
що договір на надання
житлово-комунальних послуг у
багатоквартирному будинку укладається
між власником квартири, орендарем чи
квартиронаймачем та
балансоутримувачем або уповноваженою
ним особою; у разі якщо
балансоутримувач не є виконавцем, він
укладає договори на надання
житлово-комунальних послуг з іншим
виконавцем. Тобто, балансоутримувач
(будинку, групи будинків, житлового
комплексу) – власник відповідного
майна або юридична особа, яка за
договором з власником утримує на
балансі відповідне майно, укладає
відповідні договори на надання
житлово-комунальних послуг з кінцевим
споживачем. Таким чином, періодична
повірка засобів вимірювальної техніки
здійснюється за рахунок підприємств і
організацій, які надають
житлово-комунальні послуги, тобто за
рахунок балансоутримувача на підставі
договору з організацією, яка здійснює
періодичну повірку, обслуговування і
ремонт квартирних засобів обліку води
та теплової енергії.

Відповідно до п. 2 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач має право на
укладання договору з виконавцем
відповідних послуг на профілактику,
повірку, а також заміну або ремонт
санітарно-технічних приладів,
пристроїв, обладнання та засобів
обліку, що вийшли з ладу. Таким чином,
вносяться відповідні зміни до Договору
з балансоутримвачем (управителем), та
виконується розрахунок витрат
відповідно до Порядку формування
тарифів з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій, після чого
тариф на послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
збільшується на частку, яка передбачає
компенсацію витрат для проведення –
періодичної повірки, обслуговування та
ремонту (у тому числі демонтаж,
транспортування та монтаж після
повірки) квартирних засобів обліку
води.

Проте, встановлено, що позивач з
вимогами про демонтаж лічильника води
для здійснення його повірки зверталася
саме до МКВП «Дніпроводоканал», що не
відповідає вищенаведеним вимогам
законодавства.

В позовній заяві позивач просила
визнати відсутність у неї боргу перед
відповідачем у розмірі 2785,75 грн. Разом з
цим, положеннями ст.ст. 3, 4 ЦПК України
передбачено право особи на звернення
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних чи оспорюваних прав, свобод
чи інтересів, які захищаються судом у
способи, визначені законами України.
Загальний перелік таких способів
захисту визначено в ст. 16 ЦК України, а
конкретні - спеціальним законом, який
регулює конкретні цивільні
правовідносини.

Визнання відсутності боргу з
водовідведення та водопостачання
діючим законодавством, у тому числі і
спеціальним, не передбачено. Крім того,
в судовому засіданні встановлено, що на
час розгляду даної справи відповідачем
до позивачки не заявлено позовних
вимог про стягнення з неї
заборгованості з наданих послуг
водовідведення та водопостачання у
примусовому порядку, при вирішені яких
суд зобов»язаний дати їм правову
оцінку.

Також, за інших, крім названих
обставин, вказані зазначені досудове
попередження та рахунок від 01.07.2013 року
з розрахунком нарахувань, складені
МКВП «Дніпроводоканал», не
встановлюють для позивачки будь-яких
обов»язків, крім рекомендації сплатити
нараховану заборгованість, що є
різновидом претензії.

Зважаючи на викладене, позовні
вимоги позивачки про визнання
відсутності у неї боргу перед
відповідачем у розмірі 2785,75 грн.
задоволенню не підлягають.

Суд також вважає такими, що не
підлягають задоволенню і позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача на її користь моральної
шкоди у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до п.2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в
спорах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» спори про
відшкодування заподіяної фізичній
особі моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, зокрема: коли право на
її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції або
випливає з її положень; у випадках, коли
встановлена відповідальність за
заподіяння моральної шкоди; при
порушенні зобов»язань, які підпадають
під дію Закону України «Про захист прав
споживачів» чи інших законів, що
регулюють такі зобов»язання і
передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Пункт 5 ст. 4 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачає
право споживача на відшкодування
моральної шкоди лише у випадках, коли
така шкода заподіяна небезпечною для
життя, здоров»я продукцією.

Будь-яких доказів того, що
будь-які дії відповідача при наданні
послуг з водопостачання та
водовідведення створили ситуацію, яка
могла стати небезпечною для життя і
здоров»я позивача, нею суду не надано.
Під час розгляду даної справи не судом
встановлено вчинення відповідачем
будь-яких протиправних дій щодо
позивача, здійснення яких є
обов»язковою умовою для відшкодування
заподіяної шкоди, в тому числі
моральної. Крім того, стаття 440-1 ЦК
України, на яку посилалася позивач в
позові як на підставу задоволення
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди, в чинному Цивільному Кодексі
України не існує.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги
позивачки не підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Не підлягають стягненню на підставі ст.
88 ЦПК України з відповідача на користь
позивача понесені нею витрати в
зв»язку зі зверненням до суду, оскільки
заявлені нею вимоги визнані судом
необґрунтованими і в їх задоволені
відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до Комунального
підприємства «Дніпроводоканал» про
визнання відсутності боргу, стягнення
моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя

Т.О.
Кудрявцева