10 січня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Маріуполя у складі:
головуючого - судді Шатілової Л.Г., при
секретарі Марчук К.І., розглянувши у
відкритому судовому засідання в залі
суду м. Маріуполя цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
гривень, у позові вказав, що 10.09.2008 року
між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
відповідачем був укладений договір №
MRXRRX02050029, відповідно до якого
відповідач 10.09.2008 року отримав кредит у
розмірі 3306,88 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 10.05.2009 року.
Відповідач у встановлені договором
строки обов’язки по поверненню
кредиту не виконав, у зв’язку з чим
Банк звернувся з позовом до суду про
стягнення суми заборгованості за
договором кредиту, яка станом на 27.09.2013
заборгованість за кредитом – 3306,88
гривень, заборгованість по процентам
за користування кредитом – 174,86
гривень, заборгованість по комісії за
користування кредитом – 567,14 гривень,
пеня за несвоєчасне виконання
гривень, штраф фіксована сума – 500
гривень, штраф процентна складова –
Представниця позивача у
судове засідання не з’явилася, до суду
надала письмову заяву, в якій просила
справу розглянути за її відсутності,
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі, просила суд їх задовольнити, не
заперечувала проти винесення заочного
рішення.

Відповідач у судове засідання не
з’явився, про день та час слухання
справи повідомлявся у встановленому
законом порядку. Причину неявки суду не
повідомив, заяву про розгляд справи у
його відсутність суду не надав.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідача та ухвалити
заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК
України, оскільки представниця
позивача не заперечувала проти
заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.09.2008
року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
відповідачем був укладений договір №
MRXRRX02050029, відповідно до якого
відповідач 10.09.2008 року отримав кредит у
розмірі 3306,88 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 10.05.2009 року.
Відповідач у встановлені договором
строки обов’язки по поверненню
кредиту не виконав, у зв’язку з чим
Банк звернувся з позовом до суду про
стягнення суми заборгованості за
договором кредиту, яка станом на 27.09.2013
року складає 41915,01 гривня, а саме:
заборгованість за кредитом – 3306,88
гривень, заборгованість по процентам
за користування кредитом – 174,86
гривень, заборгованість по комісії за
користування кредитом – 567,14 гривень,
пеня за несвоєчасне виконання
зобов’язання за договором – 35393,99
гривень, штраф фіксована сума – 500
гривень, штраф процентна складова –
1972,14 гривень

У відповідності до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов’язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України
одностороння відмова від зобов’язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов’язання.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК
України порушенням зобов’язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов’язання. Боржник вважається
таким, що прострочив виконання, якщо
він не виконав його у строк,
передбачений умовами договору або
встановлений законом.

У відповідності до статті 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати кредит
позичальнику в розмірі й на умовах
передбачених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит і
сплатити відсотки. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71
Цивільного кодексу, якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного
кодексу України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Факт виконання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
умов кредитного договору
підтверджується матеріалами справи.
Таким чином в судовому засідання
встановлено, що позивач свої
зобов’язання за даним кредитним
договором виконав.

Стаття 611 ЦК України, передбачає, що в
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені Договором або
Законом.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до принципів розумності і
справедливості на кредитора
покладається обов'язок вживати
необхідних заходів щодо зменшення
розміру збитків, завданих йому
порушенням зобов'язання, але у всякому
разі, не сприяти їх збільшенню.
Невиконання кредитором цього обов'язку
також може бути підставою для
зменшення судом розміру збитків та
неустойки, що стягуються з боржника, що
передбачено ч. 2 ст. 616 ЦК України, згідно
якої суд має право зменшити розмір
збитків та неустойки, які стягуються з
боржника, якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» положення ч. 3
ст. 551 ЦК України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка. При цьому проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому
порядку не підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Положення статті 616 ЦК передбачають
право суду за певних умов зменшити
розмір збитків та неустойки, які
стягуються з боржника. Зазначене
стосується цивільно-правової
відповідальності боржника, а не сплати
ним основного грошового боргу за
кредитним договором, що суд на підставі
вказаної норми закону змінити не може.

Оскільки розмір пені – 35393,99 гривень
значно перевищує розмір основного
боргу – 3306,88 гривень, суд вважає, що
розмір неустойки (пені) підлягає
зменшенню до 17000 гривень.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Враховуючи вищевказану
норму закону, суд не може стягнути з
боржника штраф у вигляді фіксованої
частини.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 умови
кредитного договору не виконує,
внаслідок чого утворилася
заборгованість, з відповідача слід
стягнути на користь позивача:
заборгованість за кредитом – 3306,88
гривень, заборгованість по процентам
за користування кредитом – 174,86
гривень, заборгованість по комісії за
користування кредитом – 567,14 гривень,
пеню за несвоєчасне виконання
зобов’язання за договором – 17000
гривень, штраф процентну складову –
1972,14 гривень, а всього – 23021,02 гривень,
задовольнивши позов частково. У
задоволенні решти позовних вимог слід
відмовити.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з квитанції про сплату
судового збору, розмір судових витрат
складає 419,15 гривень, а тому з
відповідача на користь позивача слід
стягнути судові витрати за сплату
судового збору пропорційну до розміру
задоволених позовних вимог (позовні
вимоги підлягають задоволенню на: 23021,02
гривень ?100% : 41915,01 гривень ціни позову =
55 %), тобто 55 % від ціни позову (55% ? 419,15
гривень :100% = 230,53 гривень), що складає
230,53 гривень.

На підставі ст.ст. 526, 610, 612, 614, 615, 651, ст.
1049, ст. 1054 ЦК України, керуючись ст. 10, 11,
60, 88, 169, 197, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (49094,
м. Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд.50 , для
погашення заборгованості р/р №
3111, для відшкодування судових
витрат р/р № 0001, МФО № 305299)
заборгованість за кредитним договором
№ MRXRRX02050029 від 10.09.2008 року у розмірі 23021
(двадцять три тисячі двадцять одну)
гривню 02 копійки та судовий збір у
розмірі 230 (двісті тридцять) гривень 53
копійки.

У задоволенні решти
позовних вимог – відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня проголошення заочного
рішення.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Донецької області через Жовтневий
районний суд м.Маріуполя протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя

Л.Г. Шатілова