Справа № 159/4680/13-ц
Провадження № 2/159/14/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
01 липня
2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючої - судді Денисюк Т.В.

за участю секретаря Пухер Л.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права
власності на частку в спільному майні
та визнання права власності,

встановив:

В липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з вказаним позовом до ОСОБА_5, в
якому просила припинити право
власності ОСОБА_5 на 4/50 житлового
будинку по АДРЕСА_1 та визнати право
власності на цю частку нерухомого
майна за нею після сплати компенсації
її вартості відповідачці.

Заявлені вимоги позивач
обґрунтовує тим, що житловий будинок
по АДРЕСА_1 є одноповерховим,
складається з двох ізольованих
квартир, квартира АДРЕСА_1 становить 27/50
частин житлового будинку, а квартира
АДРЕСА_1 відповідно 23/50. Квартира
АДРЕСА_1 загальною площею 35,9 кв.м.
належить сторонам по справі на праві
спільної часткової власності. Позивач
є власником 19/50 житлового будинку, а
відповідач 4/50. Спільне проживання та
користування нерухомим майном є
неможливим, частка відповідача є
незначною та не може бути виділена в
натурі, відповідач має постійне місце
проживання не пов'язане із спірним
майном, а тому просить припинити право
власності відповідача на частку в
спільному майні на підставі ст. 365 ЦК
України.

Ухвалою суду від 15 квітня 2014 року
до участі в справі залучено
правонаступника відповідача ОСОБА_5
ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала повністю з підстав вище
вказаних, додатково пояснила, що право
власності сторін на спірне житло
виникло в порядку спадкування. На даний
час позивач проживає разом з дітьми в м.
Нововолинськ, але бажає проживати
окремо в спірній квартирі, однак
позбавлена такої можливості через
неприязні відносини з відповідачем.
Останній квартирою по АДРЕСА_1 не
користується, має інше постійне місце
проживання в с. Мизове
Старовижівського району Волинської
області, не приймає участі в утриманні
спірного нерухомого майна, його частка
в майні є незначною, а тому припинення
права власності відповідача на 4/50
частини житлового будинку зі сплатою
йому компенсації її вартості буде
відповідати вимогам законодавства та
не завдасть істотної шкоди інтересам
відповідача. Позовні вимоги просить
задовольнити в повному обсязі, судові
витрати по справі залишити за
позивачем.

Відповідач ОСОБА_4 в ході судового
розгляду справи проти задоволення
позову заперечував, мотивуючи свою
позицію тим, що він, хоча і проживає в с.
Мизове Старовижівського району, однак
працює в м. Ковелі, а тому має потребу
використовувати спірне помешкання для
відпочинку та тимчасового проживання.
При цьому визнав ту обставину, що не
несе витрат по утриманню будинку та не
користується ним на даний час.

Представник відповідача ОСОБА_2
проти задоволення позову заперечила з
тих же підстав, додатково пояснила, що
припинення права власності
відповідача на спірне житло завдасть
шкоди його інтересам, оскільки він не
має іншого житла на праві власності.

Суд, заслухавши пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши письмові докази по справі,
приходить до висновку про підставність
і обґрунтованість заявленого позову,
який підлягає до задоволення.

Як вбачається з матеріалів
інвентаризаційної справи та
технічного паспорту житловий будинок
по АДРЕСА_1 складається з двох
ізольованих квартир: квартири АДРЕСА_1
площею 54,2 кв.м., яка становить 27/50 частки
будинку, та квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 35,9 кв.м., яка становить 23/50
частини будинку.

Ухвалою Ковельського міськрайонного
суду від 10 жовтня 2012 року визнано
мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про виділ частки із
майна у спільній сумісній власності
подружжя та визнання права власності в
порядку спадкування та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування. За умовами
мирової угоди визнано в порядку
спадкування за ОСОБА_5 право власності
на 1/6 ідеальної частини квартири
АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 відповідно 5/6
ідеальної частини квартири АДРЕСА_1.

На підставі даного судового рішення за
ОСОБА_3 зареєстровано право власності
на 19/50 частини житлового будинку (що
відповідає 1/6 ідеальної частини від
квартири АДРЕСА_1).

За ОСОБА_5 реєстрація права власності
не здійснювалась.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1, виданого виконкомом
Червонопольської сільської ради
Херсонської області, ОСОБА_5 померла в
с.Червона Поляна Херсонської області
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно матеріалів спадкової справи
спадкоємцем після її смерті є
відповідач у справі ОСОБА_4, який
прийняв спадщину відповідно до вимог
ст. 1268 ЦК України подавши нотаріусу за
місцем відкриття спадщини відповідну
заяву. Інший спадкоємець за законом
ОСОБА_7 від прийняття спадщини
відмовилась, також подавши до
нотаріальної контори відповідну заяву.

Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4
не видавалось, однак відповідно до ч. 3
ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва
не позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 належить
сторонам по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
праві спільної часткової власності.

У силу положень статей 21, 24, 41
Конституції України, статей 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у
своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
цих прав, у тому числі щодо захисту
права спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за
взаємною згодою.

Як визнали в судовому засіданні
сторони згоди щодо порядку володіння
та користування житлом між ними не
досягнуто. У зв'язку з чим позивачем
заявлено даний позов про припинення
права власності відповідача на частку
в майні, яка є незначною, зі сплатою
компенсації її вартості.

Частиною першою статті 365 ЦК України
передбачено підстави, за наявності
яких суд може задовольнити позов про
припинення права особи на частку у
спільному майні: частка є незначною і
не може бути виділена в натурі, річ є
неподільною, спільне володіння і
користування майном є неможливим, таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1 - 3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
16 січня 2012 року № 6-81ск11 і відповідно до
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику та членам
його сім'ї, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

При цьому за змістом ст. 365 ЦК України
згоди особи, право якої на частку у
спільному майні припиняється, на
отримання компенсації за його частку
не вимагається, позивачу лише
необхідно внести вартість частки,
право на яку припиняється, на
депозитний рахунок суду.

Як встановлено судом відповідачу
належить 1/6 ідеальної частки в квартирі
АДРЕСА_1, що відповідає 4/50 частини
всього житлового будинку.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
15.11.2013 р. на частку відповідача
приходиться 7,2 кв.м. загальної площі
будинку (90,1 х4/50). Отже, часка
відповідача є незначною.

Тим же висновком експертизи
встановлено, що виділ належної
відповідачу частки розміром 4/50
житлового будинку в натурі з метою
обладнання окремих ізольованих
квартир не можливий.

Даючи оцінку висновку експертизи в
сукупності з іншими доказами по справі,
суд вважає його обґрунтованим,
оскільки житловий будинок побудований
у 1940 році, загальна площа будинку 90,1
кв.м., загальна площа спірної квартири
АДРЕСА_1 - 35,9 кв.м., житлова - 29,2 кв.м.
Враховуючи внутрішнє планування
квартири АДРЕСА_1, стан будівлі,
розміщення на земельній ділянці,
відстань від будівель до меж суміжних
ділянок та між будівлями і спорудами
виділ часток в натурі є неможливим.

Вирішуючи питання про істотність
шкоди, яка може бути завдана
співвласнику та членам його сім'ї, у
разі припинення права власності на
частку в спірному майні, суд виходить з
наступного:

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
визнав ту обставину, що постійно
проживає та зареєстрований в с. Мизове
Старовижівського району Волинської
області, спірним житлом не
користувався та не користується.

Згідно витягу з по господарської книги
№ 5 за 2014 рік будинок по АДРЕСА_1
належить ОСОБА_4, право власності не
зареєстровано.

Таким чином, відповідач не ставиться до
спірного помешкання як до єдиного
місця проживання, забезпечений житлом,
яке є для нього постійним місцем
проживання.

За вказаних обставин, припинення права
власності відповідача на 4/50 житлового
будинку по АДРЕСА_1 не завдасть
істотної шкоди його інтересам чи
інтересам його сім'ї.

Дійсна вартість частки, на яку
припиняється право власності,
становить 1/6 від ринкової вартості
квартири АДРЕСА_1, що визначена вище
вказаним висновком експертизи на рівні
75041 грн. та складає 12506,60 грн.

Судом роз'яснювалось відповідачу право
на подання інших доказів щодо вартості
спірного майна та забезпечувалось таке
право шляхом призначення відповідної
експертизи, однак відповідач
відмовився від подання таких доказів,
що є правом сторони провадження в силу
ст. 10, 60 ЦПК України.

Згідно квитанцій № 142/219 від 17.04.2014 р. та
№ 27/39 від 26.06.2014 р. позивачем внесено на
депозитний рахунок Ковельського
міськрайонного суду вартість частки в
розмірі 12507,00 грн.

Таким чином, враховуючи виконання
позивачем обов'язку щодо внесення
вартості частки на депозитний рахунок
суду, суд вважає можливим припинити
право власності відповідача на 4/50
частини житлового будинку по АДРЕСА_1,
на підставі ст. 365 ЦК України, як на
незначну частку, яка не може бути
виділена в натурі, при відсутності
згоди співвласників щодо порядку
користування спільним майном.

Судові витрати по справі відповідно до
заявленого клопотання слід залишити за
позивачем.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, на підставі ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст . 358, 365 ЦК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 4/50
частки житлового будинку № 6, що
відповідає 1/6 ідеальної частини в
квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
компенсацію вартості 4/50 частки
житлового будинку АДРЕСА_1 в сумі 12506,60
грн.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 4/50
частини житлового будинку АДРЕСА_1,
право власності на які належали
спадкодавцю ОСОБА_4 - ОСОБА_5 згідно
ухвали Ковельського міськрайонного
суду від 10.10.2012 року.

Судові витрати по справі
залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у розгляді справи, але
не були присутні при його проголошенні
- протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Головуюча: Т. В. Денисюк

Повний текст рішення виготовлено
03.07.2014 року.