Справа № 2-п-211/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2014 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховській М.В.,

розглянувши заяву про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.02.2012 року позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №SAMDN0206 від 25.04.2007 року в загальному розмірі 32677,96 грн., а також витрати по оплаті державного мита у сумі 326,78 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

23.06.2014 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 22.02.2012 року, посилаючись на поважність причин неявки, оскільки він не був повідомлений про дату судового засідання, на якому було ухвалено рішення, і, до того ж, не отримував ухвалене рішення, а про його винесення дізнався лише у травні 2014 року, після чого він одразу письмово звернувся 15.05.2014 року до Солом'янського районного суду м. Києва з проханням видати йому копію вказаного рішення.

А саме заявник посилається на те, що під час ухвалення заочного рішення він перебував за межами його зареєстрованого постійного місця проживання у м. Києві, а тому був позбавлений права надати в судове засідання свої заперечення та пояснення по суті спору, чим був порушений принцип змагальності сторін.

Так, з рішенням суду відповідач категорично не погоджується, оскільки вважає, що позивачем не був встановлений період прострочення, не було обґрунтовано та доведено розмір заборгованості за кредитом та відсотками і неустойки, оскільки позивач лише зазначає розмір заборгованості, але не наводить порядок обчислення та підстави для її нарахування, а також нараховує неустойку з пропуском, на його думку, строку позовної давності.

На підставі зазначеного заявник просив скасувати та переглянути заочне рішення суду від 22.02. 2012 року.

Представник позивача та відповідач в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомляли.

Суд вважає за можливе розглянути заяву про перегляд заочного рішення у відсутності сторін, оскільки їх неявка згідно ч.1 ст.231 ЦПК України не є перешкодою для розгляду заяви.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, скасування заочного рішення можливе лише за умов одночасної наявності згаданих у ст. 232 ЦПК України обставин.

Так, згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Пункт 30 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року встановлює, що заочний розгляд судом цивільної справи відповідно до ст. 224 ЦПК України допускається у тому разі, коли відповідач або всі відповідачі у справі, якщо їх було кілька, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, не з'явилися в судове засідання при відсутності в ньому їх представників і від них не надійшло повідомлення про причини неявки чи зазначені ними причини визнані неповажними і проти такого розгляду справи не заперечує позивач та ним не було змінено предмета або підстави позову чи розміру позовних вимог.

Крім того, Верховним Судом України листом №6-11 ще 27.09.2010 року було дано роз'яснення, що питання ухвалення заочного рішення урегульоване ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за змістом якої незалежно від того, це перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тобто, однією з необхідних умов для заочного провадження є неявка відповідача в судове засідання. Неявкою відповідача є його фактична відсутність в залі судового засідання при розгляді справи по суті. При цьому необхідно враховувати, що неявкою відповідача є його особиста відсутність, а також відсутність його представника.

Між тим, повідомлення про розгляд справи направлялись судом на адресу зареєстрованого в установленому законом порядку місця постійного проживання заявника, однак повернулось до суду за закінченням терміну зберігання, що є презумпцією належного повідомлення про час, дату та місце судового засідання.

Також заявник був повідомлений про заочне рішення, копію якого отримав за зареєстрованим місцем проживання 24.04.2012 року, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи.

А отже, відповідач відповідно був обізнаний про пред'явлені до нього вимоги та не позбавлений можливості надати заперечення по справі та/або заяву про відкладення розгляду справи.

За таких обставин, викладене свідчить про нехтування відповідачем своїми зобов'язаннями добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що заперечення та докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У даному випадку такі обставини відсутні, що підтверджується наступним.

Щодо посилань заявника на не обґрунтованість розміру заборгованості за кредитом та відсотками і неустойки, то слід зазначити, що сторони при укладення договору є вільними у здійснені правочину та виборі контрагента, а тому при укладанні договору заявник був обізнаний про умови кредитного зобов'язання та про обсяг відповідальності при порушенні відповідних умов.

Тому посилання заявника на недоведеність розміру заборгованості за кредитним зобов'язанням перед позивачем, то вони нічим не підтверджені, а тому сприймаються судом лише як міркування відповідача та не можуть бути прийняти до уваги як належні та допустимі докази у справі.

Щодо доводів заявника на сплив строку позовної давності для нарахування неустойки, то вони не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки неустойка у вигляді штрафу (фіксованої та відсоткової складової) була нарахована одноразово станом на 08.08.2011 року, а звернувся позивач з позовною заявою - 15.10.2011 року.

За таких обставин, в заяві про перегляд заочного рішення заявник не виклав жодних заперечень проти вимог позивача та не зазначив жодних фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, та які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, та слугували б на користь відповідача і давали б суду підстави для постановлення іншого рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про перегляд заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.02.2012 року задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.228-232 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: