У Х В А Л А

Іменем України

13 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
в інтересах ОСОБА_1 на рішення
Хустського районного суду від 13 червня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Хустської міської ради про
визнання частково недійсним
державного акту на право власності на
землю та зобов'язання не чинити
перешкод,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Хустської міськради про
скасування державного акту про право
власності на землю виданого ОСОБА_3
02.11.1994 р. в частині земельної ділянки
розміром 0.0526 га та зобов'язання ОСОБА_3
та ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди в
користуванні належної йому земельної
ділянки шляхом її звільнення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29
грудня 2002 р. ним було виготовлено
державний акт про право власності на
землю розміром 0.0126 га по АДРЕСА_1. У
лютому 2003 р. він купив у суміжних
власників земельних ділянок останні і
у цьому ж місяці 2003 р. виготовив один
державний акт про право власності на
землю по вказаній адресі площею 0.0 486 га.
На цій земельній ділянці знаходиться
недобудований житловий будинок до
тильної сторони якого по проекту
повинна бути встановлена дорога
шириною 6 м. При проведенні добудови ним
було виявлено, що відповідачі
встановили межі своїх земельних
ділянок по будинку. Тому він звернувся
до Хустської міськради та до
Тисянського міжрайонного відділу з
контролю за використанням та охороною
земель і з відповіді останнього
вбачається , що частина земельної
ділянки ОСОБА_3 накладається на 11
метрів на його земельну ділянку. Тому
він і звернувся з даним позовом до суду.

В процесі розгляду справи задоволено
клопотання позивача про закриття
провадження по справі в частині вимог
стосовно ОСОБА_4

Рішенням в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3, Хустської міської ради про
визнання частково недійсним
державного акту на право власності на
землю, зобов'язання не чинити перешкод
у користуванні власною земельною
ділянкою в частині площі розміром 0,0526
га по АДРЕСА_1 шляхом її звільнення
відмовлено.

З цим рішення позивач не погодився,
порушив питання про його скасування та
ухвалення нового рішення про
задоволення його вимог.

Представник позивача ОСОБА_2 також
оскаржив вказане рішення суду першої
інстанції та просив його скасувати,
ухваливши нове рішення про задоволення
позову.

Апеляційні скарги мотивовані неповним
з'ясуванням обставин справи, що мають
значення для справи та порушенням норм
матеріального права.

В судовому засіданні апелянт та його
представник скарги з наведених підстав
підтримали.

Відповідачка та її представник
вважали, що підстав для задоволення
скарги немає. Відповідачка пояснила, що
при виготовленні державного акту
заміри земельної ділянки проводились
без врахування земельної ділянки, яка
знаходилась під фундаментом будинку
позивача, але при його будівництві
позивач зробив добудову, яка
побудована на її земельній ділянці.

Представник Хустської сільської ради в
жодне судове засідання не явився, про
причини неявки не повідомив і тому суд
вважав за можливе розглянути справу у
його відсутності відповідно до ч.2 ст.305
ЦПК України.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймали участь у судовому засіданні
та дослідивши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги позивача є
недоведеними, на час отримання
відповідачкою державного акту про
право власності на землю жодних прав
позивача не було порушено.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована
доводами, аналогічними обґрунтуванню
позовної заяви: земельна ділянка
площею 0,0526 га, що надана відповідачу
ОСОБА_3 для ведення особистого
підсобного господарства перед
наданням мала належати до земель
сільськогосподарського призначення, а
не до земель індивідуального житлового
будівництва і для потреб сільського
господарства не могла бути надана; на
незаконно набутій частині земельної
ділянки відповідача площею 0,0526 га на
момент виготовлення державного акту
існувало законно споруджене майно
третіх осіб - фундамент
багатоквартирного будинку,
споруджений Хустським ЗТО; факт
існування майна та факт законності
його створення підтверджується
розробленим Хустським ЗТО планом
забудови кварталу малоповерхової
житлової забудови між АДРЕСА_2,
рішенням трудового колективу
Хустського ЗТО від 10.05.1994 року та
договорами купівлі - продажу
недобудованої квартири від 24.10.1994 року;
факт незаконної передачі даної
земельної ділянки у власність
відповідачу та фактичної передачі
незаконно йому у власність 11-ти
погонних метрів будинку
підтверджується листом Тисянського
міжрайвідділу з контролю за
використанням та охороною земель
Закарпатської облдержземінспекції від
07.03.2008 року №29 в якому вказано «Частина
земельної ділянки гр. ОСОБА_3
(відповідно до її державного акту)
накладається на віддаль близько 11
метрів на ділянку гр. ОСОБА_1 (на даній
ділянці розміщений будинок ОСОБА_1,
будівництво якого розпочато в 1992 р.).

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 посилається на
висновок експерта та викопіровку із
генплану забудови АДРЕСА_1, згідно яких
порушується право власності ОСОБА_1
гарантованих Конституцією та законами
України; передача ОСОБА_3 земельної
ділянки площею 0,0526 га є незаконною;
інші доводи апеляційної скарги
аналогічні доводам апеляційної скарги
ОСОБА_1

Але ці доводи не можуть бути прийняті
до уваги на підставі наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі рішення 17 сесії 21 скликання
Хустської міської ради від 27.05.1994 року,
ОСОБА_3 виготовлено державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку серії ЗК-013-00183, який
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право власності на
землю за №117 від 02.11.1994 року. По цьому
державному акту земельна ділянка
площею 0,1526 га надана для
обслуговування житлового будинку
площею 0.10 га та для ведення особистого
селянського господарства площею 0.0526
га.(а.с.19).

По справі також встановлено, що
позивачу було видано державний акт про
право власності на земельну ділянку
площею 0.018 га по АДРЕСА_1 лише у грудні
2002 р., а після покупки інших земельних
ділянок, які знаходяться під будинком
по зазначеній адресі, у лютому 2003 р.
позивач виготовив новий державний акт
про право власності на всю належну йому
земельну ділянку. З цього вбачається,
що в час видачі ОСОБА_3 державного акту
про право власності на земельну
ділянку цим актом жодні права позивача
не були порушені, оскільки він став
власником суміжної земельної ділянки
лише більше ніж через вісім років після
встановлення права власності на
земельну ділянку ОСОБА_3 З цих же
міркувань суд виходить при оцінці
листа Тисянського міжрайонного
відділу з контролю за використанням та
охороною земель, відповідно до якого
стверджується, що земельна ділянка
ОСОБА_3 накладається на земельну
ділянку позивача на віддаль близько 11
м. /а.с.11/: накладення дійсно має місце,
але, враховуючи час виникнення права
власності у позивача та відповідачки,
земельна ділянка позивача
накладається на земельну ділянку
відповідачки, а не навпаки.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№7728/7729 від 31 серпня 2011 року земельна
ділянка ОСОБА_3 в натурі не відповідає
площі, розмірам та конфігурації, які
вказані в державному акті
ОСОБА_3/а.с.1-7-109/. Але такий висновок не
може бути прийнятим до уваги за
виключенням твердження щодо
конфігурації земельної ділянки.

З державного акту ОСОБА_3
вбачається, що кожна з меж її земельної
ділянки складається з однієї прямої
лінії, за виключення однієї, яка
складається з двох прямих ліній і саме
такі лінії визначено у схемі, яка є
додатком до висновку експертизи. Однак
висновок експертизи щодо
невідповідності конфігурації
земельної ділянки ОСОБА_3, зазначеної в
її державному акті та конфігурації
земельної ділянки в натурі не
виключається, оскільки сучасними
вимірювальними приладами більш точно
встановлюється така конфігурація
порівняно з тими, що існували в 1994 р.
Разом з цим це судом розцінюється як
обставина, що не має значення по справі,
оскільки зміна конфігурації
стосується передньої частини
земельної ділянки ОСОБА_3, а не задньої
її частини, стосовно якої і виник даний
спір.

Що ж стосується експертного
твердження невідповідності площі та
розмірам земельної ділянки, то таке не
відповідає дійсності: в державному
акті ОСОБА_3 площа земельної ділянки
вказана площею 0.1526 га. і це
підтверджується зазначеним висновком
експертизи доданою до нього схемою
земельних ділянок сторін, з якої також
вбачається, що розміри меж земельної
ділянки ОСОБА_3 зазначені в державному
акті відповідають розмірам, які
існують в даний час /а.с.19,110/. Тому
зазначений висновок експертизи не може
тлумачитьсь в користь позивача.

Крім цього, слід відмітити, що
такого захисту порушеного права як
часткового скасування державного акту
про право власності на землю не існує, а
суд не вправі виходити за рамки
заявлених позовних вимог відповідно до
ст.11 ЦПК України.

Інших доводів апеляційна скарга
позивача не містить.

Доводи апеляційної скарги
представника позивача ОСОБА_2 є
аналогічним доводам апеляційної
скарги ОСОБА_1, а тому також не можуть
бути прийняті до уваги на підставі
зазначеного вище.

Тому колегія суддів констатує, що суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, правильно
застосував матеріальний закон,
дотримався процедури розгляду справи
та вирішив спір у відповідності з
чинним законодавством.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України,
судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну
скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Хустського районного суду від
13 червня 2013 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :