Справа № 1329/5291/12
Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/4513/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 30 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія»Інкомстрах» про
відшкодування шкоди та стягнення
упущеної вигоди, -

встановила:

Оскаржуваним рішення Яворівського
районного суду Львівської області від
30 квітня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2000
(дві тисячі) грн. 00 коп в рахунок
відшкодування завданої майнової
шкоди,1200 (одну тисячу двісті) грн. 00 коп
в рахунок упущеної вигоди, 218 грн 89
витрат по оплаті судового збору. Всього
підлягає стягненняю з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_3 3418 (три тисячі чотириста
вісімнадцять) грн. 89 коп.

В решті позовних вимог та в позові до
Приватного акціонерного товариства
«Страхва компанія «Інкомстрах» -
відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що вище
зазначене рішення є незаконним та
необґрунтованим, оскільки висновки
суду не відповідають обставинам справи
та порушує його інтереси. Вказує, що
судом не взято до уваги, що страховик у
встановлений строк не направив свого
представника для визначення причин
настання страхового випадку та розміру
збитків, а тому якщо представник
страховика не з'явився у визначений
строк, потерпілий має право самостійно
обрати аварійного комісара або
експерта для визначення розміру шкоди.
Жодного висновку експерта для
визначення шкоди позивачем не було
подано, а отже не було належно
підтверджено розмір шкоди, а
відповідно і упущену вигоду. Вважає, що
накладна ФОП ОСОБА_4 від 16.08.2012 року не є
належним доказом для визначення
розміру шкоди внаслідок ДТП. Крім того,
звертає увагу суду, на те ДТП з його
участю відбулося 07 травня 2012 року, а
накладна від 16 серпня 2012 року, а отже
від моменту ДТП до моменту виписки
накладної, тобто здачі мяса, минуло
понад три місяці.

Просить рішення суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким в
задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 на підтримання апеляційної
скарги, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що 26.02.2013 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовною заявою,
позовні вимоги по якій під час судового
розгляду уточнив, в якій просив
постановити рішення, яким стягнути
солідарно з відповідачів ЗАТ «Страхова
компанія «Інкомстах» та ОСОБА_2 в його
користь 5000 грн 00 коп завданих збитків
та 3000 грн 00 коп упущеної вигоди. Позовні
вимоги мотивовано тим, що 07 травня 2012
року біля 21 год 00 хв на 45 км - 480 м
автодороги Львів-Краковець біля
с.Чолгині ОСОБА_2, керуючи автомобілем
марки «Фольксваген», порушуючи п.п.1.5,
12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, під час
руху в зоні дії дорожнього знаку 1.35
додатку 1 «Перегін худоби» не вибрав
безпечної швидкості, не врахував
дорожню обстановку та стану
транспортного засобу, щоб мати змогу
безпечно керувати ним, при виникненні
небезпеки для руху у вигляді отари
овець не вжив заходів для зменшення
швидкості аж до зупинки транспортного
засобу, внаслідок чого здійснив
зіткнення з отарою овець, яку він
переганяв разом з батьком ОСОБА_5
Внаслідок наїзду відповідачем він
втратив десять молодих овець, ціна
однієї такої вівці складає 500 гривень, а
ціна дорослої вівці складає від 800 до 1200
гривень. В результаті загибелі десяти
овець йому було завдано збитків на суму
5000 гривень (10 овець х 500 грн) та упущену
вигоду на суму 3000 грн ((800 грн - 500 грн) х 10
овець).

Судом встановлено, що 07 травня 2012 року
біля 21 год 00 хв на 45 км -480 м автодороги
Львів-Краковець біля с.Чолгині
Яворівського району сталася
дорожньо-транспортна пригода, з вини
відповідача ОСОБА_2, керуючи
автомобілем марки «Фольксваген»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, порушуючи
п.п.1.5, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, під
час руху в зоні дії дорожнього знаку 1.35
додатку 1 «Перегін худоби» не вибрав
безпечної швидкості, не врахував
дорожню обстановку та стану
транспортного засобу, щоб мати змогу
безпечно керувати ним, при виникненні
небезпеки для руху у вигляді отари
овець не вжив заходів для зменшення
швидкості аж до зупинки транспортного
засобу, внаслідок чого здійснив
зіткнення з отарою овець, яку
переганяли через проїзну частину
дороги погоничі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 В
результаті дорожньо-транспортної
пригоди загинуло чотири вівці.

Відповідно до постанови Яворівського
районного суду Львівської області від
23.07.2012 року ОСОБА_2 було визнано винним у
вчиненні адмінстративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, та накладено стягнення у виді
штрафу.

Задовольняючи позов частково, районний
суд виходив з того, що відповідач
ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом,
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди спричинив загибель чотирьох
молодих овець, які належали на праві
власності позивачу ОСОБА_3і відповідач
несе цивільну відповідальність за
завдану шкоду.

Визначаючи розмір завданої шкоди, суд
вірно виходив з того, що оскільки одна
вівця коштує 500 гривень, то за втрату
чотирьох овець відповідач повинен
відшкодувати позивачу 2000 гривень.

Визначаючи розмір упущеної вигоди,
районний суд виходив з того, що
вартість дорослої вівці мінімально
перевищує в середньому на 300 гривень
вартість молодої вівці, відповідно
розмір упущеної вигоди суд визначив в
сумі 1200 грн 00 коп ( з розрахунку ((800 грн 00
коп - 500 грн 00 коп) х 4 вівці).

Судова колегія погоджується з
висновками суду з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.1166, 1187 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними діями, майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
шкоду, якщо не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Відповідно до вимог ст.22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є доходи, які б особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

В засідання судової колегії апелянт не
подав доказів на спростування вказаних
висновків суду щодо розмір завданої
шкоди та розмір упущеної вигоди.

Також, під час розгляду справи
встановлено, що на час вчинення
дорожньо-транспортної пригоди у
відповідача був в наявності чинний
поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АВ/5045749 від 07.04.2012 року ПрАТ «СК
«Інкомстрах». Про настання страхового
випадку ОСОБА_2 10.05.2012 року повідомив
страхову компанію.

Разом з тим, судом було встановлено, що
позивач ОСОБА_3, як потерпіла особа, яка
мала право на страхове відшкодування, у
визначений ст.37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в річний строк не звернувся з
заявою про виплату страхового
відшкодування до страхової компанії,
відповідно втратив права на таке
страхове відшкодування.

Посилання апелянта на те, що
відповідальність повинна нести ПрАТ
«СК «Інкомстрах» і суд не врахував, що
страховик у встановлений строк не
направив свого представника для
визначення причин настання страхового
випадку та розміру збитків, судова
колегія не приймає до уваги з таких
підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 10.05.2012 року
повідомив страхову компанію про ДТП,
яке сталося 7.05.5012 року (а.с.21).

Як пояснив представник ПрАТ «СК
«Інкомстрах» на підставі цього було
розпочато формування страхової справи.

В той же час після цього жодних дій ні
ОСОБА_2, ні ПрАТ «СК «Інкомстрах» не
вчинили.

Нормою ст. 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено зобов'язання
учасника дорожньо-транспортної
пригоди повідомити страховика про
дорожньо-транспортну пригоду, зокрема
в підп. 33.1.2 п. 33.1 застережено, що учасник
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язаний вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.35 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" для отримання страхового
відшкодування особа, яка має право на
відшкодування, подає страховику
відповідну заяву.

Отже отриманню позивачем страхового
відшкодування передує виконання ним
обов'язку звернення до страховика із
заявою про отримання страхового
відшкодування, надання транспортного
засобу для огляду страховій компанії і
складання експертного висновку.

В той же час по даній справі
встановлено, що таких дій позивачем
вчинено не було.

Статтею 991 ЦК України та статтею 26
Закону України "Про страхування"
передбачено підстави для відмови
страховика у здійсненні страхових
виплат або страхового відшкодування,
зокрема, несвоєчасне повідомлення
страхувальником без поважних причин
про настання страхового випадку або
створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК,
яким на страхувальника покладено
обов'язок повідомити страховика про
настання страхового випадку у строк,
встановлений договором, правове
значення має повідомлення страховика
про настання страхового випадку у
строк, який дає страховику можливість
дослідити обставини справи та дійти
висновку про визнання його страховим
випадком чи відмову в цьому.

Відмова є можлива, якщо таке порушення
положень договору страхувальником
перешкодило страховику переконатися,
що ця подія є страховим випадком, і має
оцінюватись окремо у кожному випадку.

Неналежне повідомлення страховика про
настання страхового випадку саме по
собі не може бути підставою для відмови
від страхового відшкодування, а лише в
тому випадку, коли воно позбавляє
страховика можливості дізнатися, чи є
ця подія страховим випадком, тобто якщо
буде доведено, що відсутність у
страховика відомостей про це могло
вплинути на його обов'язок виплатити
страхове відшкодування.

В даній справі з тексту заяви ОСОБА_2
від 10.05.2012 року вбачається, що він
повідомив ПрАТ «СК «Інкомстрах» про те,
що він не згідний з діями працівників
ДАІ та просив надати юридичну допомогу
та що він оскаржив адміністративний
протокол.

Оскільки в подальшому він не звертався
до страхової компанії та не повідомляв
її про результати його скарги на дії
працівників ДАІ, тому в ПрАТ «СК
«Інкомстрах» не було можливості
дізнатися, чи є ця подія страховим
випадком.

Відповідно встановлено, що відсутність
у страховика відомостей про те, чи це
був страховий випадок, дає підстави
зробити висновок про те, що в нього не
виник обов'язок виплатити страхове
відшкодування. Страхова компанія була
позбавлена можливості прийняти
рішення про виплату страхового
відшкодування з підстав відсутності
належного волевиявлення потерпілого
на отримання такого відшкодування.

При таких обставинах суд прийшов до
вірного висновку, що позивач ОСОБА_3 не
звернувшись із заявою про виплату
страхового відшкодування до страхової
компанії в річний строк, втратив права
на таке страхове відшкодування.

Погоджуючись з висновками суду, судова
колегія враховує те, що після
вищевказаної заяви від 10.05.2012 року
ОСОБА_2 більше не подавав до ПАТ
«Страхова компанія «Інкомстрах»
жодних інших заяв про отримання
страхового відшкодування.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо стягнення з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 3418 грн. 89 коп, та
відмовою в частині щодо позовних вимог
до ПАТ «Страхова компанія
«Інкомстрах», вважає, що районний суд
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини у справі, подані сторонами
докази.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 30 квітня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.