Справа № 450/1190/13
Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський
Провадження № 22-ц/783/791/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю:представника Сокільницької
сільської ради

Пустомитівського району Львівської
області Шалай В.Я.

ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 15
листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Сокільницька сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області звернулась з позовом до ОСОБА_3,
третя особа відділ Держземагенства у
Пустомитівскому районі Львівської
області про скасування державного акту
серії ЛВ №18685 від 05.02.1998 р. про право
приватної власності на землю для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд площею 0,2500 га, що розташована в
с. Сокільники Сокільницької сільської
ради народних депутатів
Пустомитівського району Львівської
області, виданого ОСОБА_3, внесення
відповідних змін в земельно облікові
документи.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково, визнано недійсним
державний акт серії ЛВ №18685 від 15.11.1999
року про право приватної власності на
землю площею 0,2500 га, що розташована в с.
Сокільники Сокільницької сільської
ради та передана для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
ОСОБА_3 , в іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_3, в апеляційній скарзі
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що в позовній заяві не вказана назва
документу, не зазначено предмет позову,
не долучено матеріалів на
підтвердження порушень вимог
земельного законодавства, судом
безпідставно проігноровано клопотання
відповідача про виклик свідка, а саме,
голови Сокільницької сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області. Крім цього апелянт вказує, що в
позовній заяві позивач просить
скасувати виданий ОСОБА_3 державний акт
про право власності серії ЛВ №18685 від
05.02.1998 року, а тому суд вийшов за межі
заявлених позовних вимог, визнавши
недійсним державний акт серії ЛВ №18685
від 15.11.1999 року. Також вказує, що суд
порушив вимоги ч.4 ст. 267 ЦК України, яка
надає стороні у справі право подати
заяву про сплив строку позовної
давності, як підставу для відмови у
позові, що і було зроблено
представником відповідача. Вважає, що
суд першої інстанції безпідставно
задовольнив позов, не врахувавши заяву
відповідача про застосування спливу
строку позовної давності.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення ОСОБА_3, її представника
ОСОБА_4 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення
представника Сокільницької сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області Шалай В.Я. щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інтонації, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення відповідає
зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
відсутності рішень Сокільницької
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області про надання
ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га,
оскільки згідно з положеннями чинного
на час виникнення спірних відносин
Земельного кодексу України 1990 року
право розпорядження землею належало
Радам народних депутатів, які в межах
своєї компетенції передавали землі у
власність або надавали їх у
користування та вилучали їх.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.3 Земельного кодексу
України 1990 року, який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин,
розпоряджаються землею Ради народних
депутатів, які в межах своєї
компетенції передають землі у
власність або надають у користування
та вилучають їх. Повноваження щодо
передачі, надання та вилучення
земельних ділянок місцеві Ради
народних депутатів можуть передавати
відповідно органам державної
виконавчої влади або виконавчим
органам місцевого самоврядування.

Статтею 6 Земельного кодексу України 1990
р. передбачено право громадян України
на одержання у власність земельних
ділянок для різних потреб. Передача
земельних ділянок у власність громадян
здійснюється Радами народних
депутатів відповідно до їх компетенції
за плату або безоплатно.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.9 Земельного
кодексу України 1990 року до відання
сільських, селищних і міських
районного підпорядкування Рад
народних депутатів у галузі
регулювання земельних відносин на їх
території належить передача земельних
ділянок у власність, надання їх у
користування, в тому числі на умовах
оренди, у порядку, встановленому
статями 17 і 19 цього Кодексу.

Стаття 17 Земельного кодексу України
від 1990 р. визначає порядок прийняття
рішення Радами народних депутатів, на
території яких розташовані земельні
ділянки, про передачу земельних
ділянок у власність громадян.

Статтями 22, 23 Земельного кодексу
України 1990 року передбачено, що право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення , суд
першої інстанції взяв до уваги лист
архівного відділу Пустомитівської
районної державної адміністрації
Львівської області №372 від 25.06.2012 року,
зя кого вбачається, що в протоколах
сесій та засідань виконкомів за лютий
1998 року Сокільницької сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області прізвище ОСОБА_3 не значиться, і
за таких обставин прийшов до висновку
про відсутність рішення Сокільницької
сільської ради народних депутатів про
надання ОСОБА_3 земельної ділянки
площею 0,25 га.

Відповідачкою всупереч вимогам ст. ст.
10, 11, 60 ЦПК України не надано доказів
прийняття сесією Сокільницької
сільської ради чи її виконавчим
комітетом, за умови передання
повноважень по розпорядженню землею на
території сільської ради виконавчому
комітету, рішення про передачу у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд площею 0,2500 га, що розташована в
с. Сокільники Сокільницької сільської
ради народних депутатів
Пустомитівського району Львівської
області та не спростовано належними та
допустимими доказами твердження
позивача про відсутність рішення
повноваженого органу про надання
земельної ділянки площею 0.25 га.

Суд першої інстанції вірно не взяв до
уваги, як доказ надання ОСОБА_3
земельної ділянки площею 0.25 га,
архівний витяг з рішення виконкому
Пустомитівської районної ради
народних депутатів Львівської області
№60 від 14.02.1990 р. про надання дозволу
Всесоюзному
конструкторсько-експериментальному
інституту автобусобудування на
будівництво індивідуальних житлових
будинків, акт №327 державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об»єкта від 12.12.2006 р., оскільки такі за
відсутності рішення Сокільницької
сільської ради чи її виконавчого
комітету про надання ОСОБА_3 земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд площею 0,2500 га, що
розташована в с. Сокільники
Сокільницької сільської ради народних
депутатів Пустомитівського району
Львівської області, не є належними та
допустимими доказами надання у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки
саме такої площі..

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи,
наявність двох державних актів про
право приватної власності на землю з
однаковими реквізитами: серія ЛВ №18685
від 15 листопада 1999 року, видані ОСОБА_3
на підставі рішення Сокільницької
сільської ради б/н від 05.02.1998 року на
земельну ділянку, що розташована в
с.Сокільники Сокільницької сільської
ради і передана для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
проте з різними площами - 0.20 га та 0.25 га.

Задовольняючи позовні вимоги та
визнаючи недійсним державний акт серії
ЛВ №18685 від 15 листопада 1999 року на право
приватної власності на землю площею 0.25
га, що розташована в с.Сокільники
Сокільницької сільської ради і
передана для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, суд
першої інстанції вірно виходив з
принципу диспозитивності, визначеного
ст.11 ЦПК України, тобто в межах
заявлених позовних вимог, оскільки
позовні вимоги про визнання недійсним
державного акту серії ЛВ №18685 від 15
листопада 1999 року про право приватної
власності на землю площею 0,25 га, що
розташована в с.Сокільники
Сокільницької сільської ради і
передана для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
Сокільницькою сільською радою
Пустомитівського району Львівської
області не заявлялись. В прохальній
частині позову Сокільницька сільська
рада просить визнати недійсним
державний акт серії ЛВ №18685 про право
приватної власності на землю площею
саме 0.25 га.

Враховуючи те, що згідно зі ст. ст. 256, 261
ЦК України позовна давність - це строк,
у межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу, перебіг
позовної давності починається від
дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для відмови у
задоволенні позову за пропуском строку
позовної давності, оскільки судом з
пояснень представника позивача Шалай
В.Я., ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 та
матеріалів справи, встановлено, що
оригінал оспорюваного державного акту
серії ЛВ №18685 від 15 листопада 1999 року
про право приватної власності на землю
площею 0.2500 га, що розташована в
с.Сокільники Сокільницької сільської
ради і передана для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
виданого ОСОБА_3 втрачений; копія
такого державного акту, яка підлягала
зберіганню у Сокільницькій сільській
раді, в сільській раді не зберігалась і
така відсутня; копія державного акту
була представлена відповідачкою під
час проведення перевірки Державною
інспекцією сільського господарства у
Львівській області, про що повідомлено
Сокільницьку сільську раду листом за
вих. №4548/3-10-8 від 01.11.2012 року, копія
державного акту надана ОКП ЛОР "БТІ та
ЕО" на запит позивача лише 10.07.2013 року,
що є підтвердженням необізнаності
позивача про існування оспорюваного
документу.

Суд першої інстанції вірно не взяв до
уваги посилання відповідача та його
представника на акт державної
технічної комісії від 12.12.2006 року про
прийняття до експлуатації закінченого
будівництвом об"єкта - житлового
будинку відповідача, як на доказ
обізнаності про існування
оспорюваного державного акту, оскільки
такий не належним та допустимим
доказом зазначеної обставини.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваного
рішення суду. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних
міркувань.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити,
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 15
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.