У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - комунальне
підприємство Білоцерківської міської
ради житлово-експлуатаційна контора №
7, про визнання особи такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 14 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що в квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані: вона, її син -
ОСОБА_7, та відповідачі. Дане житло в
жовтні 1974 року було надано їй
виконавчим комітетом Білоцерківської
міської ради Київської області.
Зазначала, що шлюб між її сином та
відповідачкою ОСОБА_5 розірвано ще в 1991
році, після чого остання разом з дочкою
- ОСОБА_6, виїхала з квартири. Оскільки
відповідачі більше півроку не
проживають в квартирі за вищевказаною
адресою позивач на підставі ст. ст. 71, 72
ЖК України просила суд визнати
відповідачів такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1 та
стягнути з них судові витрати.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 січня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 14 квітня 2014 року,
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1.
У решті позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суди на підставі
належним чином оцінених доказів,
поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України),
дійшли до правильного висновку про те,
що ОСОБА_4 не надала безспірних,
допустимих і належних доказів не
проживання відповідачки у спірному
житлі більше встановленого строку без
поважних причин, що є її процесуальним
обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Крім того, доводи касаційної скарги
стосуються в основному переоцінки
доказів, що знаходиться поза межами
повноваження суду касаційної
інстанції, а порушення норм
матеріального чи процесуального права
не встановлено.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 14 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта