Ухвала

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І.,
Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» та ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 12 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ
«Родовід Банк») звернулося до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що 03 листопада 2006 року з ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір, за
умовами якого банк відкрив останньому
відновлювальну кредитну лінію на
споживчі цілі в розмірі 155 тис. євро на
строк до 3 листопада 2009 року з
процентною ставкою 14 % річних.

З метою забезпечення виконання
вказаного кредитного зобов'язання між
ПАТ «Родовід Банк» і відповідачем 03
листопада 2006 був укладений договір
іпотеки.

Додатковою угодою від 10 листопада 2008
року процентна ставка була змінена на 17
% річних.

Відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконував
й допустив заборгованість в розмірі 3 896
734 грн 15 коп., яку позивач просив
стягнути.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 27 березня 2013 року в
задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк»
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м.Києва від
12 лютого 2014 року скасовано рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове, яким
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Родовід Банк» 155 000 євро простроченої
заборгованості за кредитом, 2454,53 євро
простроченої заборгованості за
процентами, 41111,41 євро пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
та 13772,89 євро - 3% річних від простроченої
суми, всього 2 482 240 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційних скаргах ПАТ «Родовід
Банк» та ОСОБА_3 через представника
ОСОБА_4 просять скасувати рішення
апеляційного суду, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

При цьому, ПАТ «Родовід Банк» просить
ухвалити нове про задоволення позову у
повному обсязі, а ОСОБА_3 - залишити в
силі рішення місцевого суду від 27
березня 2013 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає
задоволенню, а скарга ПАТ «Родовід
Банк» - частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що 03 листопада
2006 року ПАТ «Родовід Банк» уклало з
ОСОБА_3 договір, за умовами якого
останньому було відкрито
відновлювальну кредитну лінію на
споживчі цілі в розмірі 155 тис. євро на
строк до 03 листопада 2009 року з
процентною ставкою 14 % річних, яка
додатковою угодою від 10 листопада 2008
року була збільшена до 17 %.

Відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконував
й допустив заборгованість в розмірі 3
896 734 грн 15 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«Родовід Банк», суд першої інстанції
виходив із того, що позивач звернувся
до суду з позовом після спливу строку
позовної давності.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
місцевого суду та ухвалюючи рішення
про часткове задоволення позову,
виходив із того, що банк не пропустив
строк звернення до суду, оскільки своє
право на позов реалізував у жовтні 2012
року, коли позовна заява була повернута
йому з підстав, передбачених п. 4 ч. 3 ст.
121 ЦПК України.

З такими висновками апеляційного суду
погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з пп. 1.1. кредитного договору
відповідач зобов'язаний повністю
повернути одержані за договором суми
кредитів не пізніше 03 листопада 2009
року.

Відповідно до банківської виписки від
25 грудня 2012 року №
18.1-11-6.6/8489 остання оплата була здійснена
ним 10 листопада 2008 року.

Законодавство встановлює строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Так, статтею 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України
визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
якщо кредитодавець у позасудовому
порядку або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або погашення
іншого боргового зобов'язання
споживача, кредитодавець не може у
будь-який спосіб вимагати будь-якої
плати або винагороди від споживача за
таке звернення. При цьому кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Згідно з правовим висновком Верховного
Суду України, який викладено у
постанові від 20 листопада 2013 року
(справа № 6-126 цс 13), який є обов'язковим
для застосування судами України
відповідно до ч. 1 ст. 360-7
ЦПК України, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Отже банк мав право звернутися до суду
з позовом про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за кредитним договором
до 04 листопада 2012 року.

З даним позовом ПАТ «Родовід Банк»
звернулося у січні 2013 року.

Відповідач заявив про застосування
строку позовної давності, що
відповідно до чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є
підставою для відмови у позові.

За таких обставин, установивши, що банк
пропустив строк позовної давності на
звернення до суду, суд першої
інстанції, давши згідно з вимогами ст.
212 ЦПК України належну правову оцінку
доказам у їх сукупності та правильно
застосувавши норми матеріального
права у спірних правовідносинах,
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Встановлені судом обставини
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовані сторонами під час
апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції
вищевказаних обставин та зазначених
норм матеріального права не врахував.

Так, обґрунтовуючи поважність причин
пропуску строку звернення до суду, ПАТ
«Родовід Банк» зазначало, що
зверталося з аналогічним позовом про
стягнення з ОСОБА_3 кредитної
заборгованості у жовтні 2012 року, який
ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва був повернутий позивачу з
підстав, передбачених п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК
України.

Апеляційний суд, визнавши вказані
причини пропуску поважними, не звернув
уваги на те, що ухвала про повернення
позовної заяви банку не перериває
строк позовної давності й безпідставно
скасував законне та обґрунтоване
рішення суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
12 лютого 2014 року скасувати.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 27 березня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

О.В. Попович