Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/5593/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Заполовська
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді:
Гансецької І.А.

суддів:
Товянської О.В.

Павицької Т.М.

при секретарі:
Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання
недійсним договору іпотеки

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 27.03. 2014 року,

в с т а н о в и
л а :

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 28.09.2007 року уклав з ПАТ КБ
"ПриватБанк" кредитний договір та з
метою забезпечення його виконання
договір іпотеки, згідно умов якого
передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. У
вказаній квартирі зареєстровані його
малолітні діти, донька
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та син
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, однак всупереч
вказаному факту, договір іпотеки не був
погоджений у встановленому законом
порядку з органом опіки та піклування.
Просив визнати недійсним договір
іпотеки від 28.09.2007 року, укладений між
ним та ПАТ КБ "ПриватБанк".

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 27.03. 2014 року ОСОБА_2 в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення
Новоград-Волинського міськрайонного
суду Житомирської області від 27.03. 2014
року та ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги.
Посилається на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.
Зазначає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Розглянувши справу в межах доводів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що вона не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
28.09.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ
"ПриватБанк" укладено кредитний
договір в забезпечення виконання якого
в цей же день між цими ж сторонами
укладено договір іпотеки.

Згідно п.35.3. зазначеного договору
предметом іпотеки визначено
чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
належну на праві власності
іпотекодавцю-Адерейку П.М.

У п.14.7 договору іпотеки зазначено, що
відносно предмету іпотеки відсутні
вимоги третіх осіб, в тому числі ті, що
не зареєстровані у встановленому
законом порядку.

Із нотаріально посвідченої заяви
ОСОБА_5 від 28.09.2007 року вбачається, що
вона дала згоду чоловіку ОСОБА_2 на
укладення іпотечного договору і
передачу під заставу належної їм
квартири АДРЕСА_1 та повідомила, що у
даній квартирі малолітні чи
неповнолітні діти не зареєстровані та
не мають права на проживання. На 28.09.2007
року, ОСОБА_5 була зареєстрована в
АДРЕСА_3. У квартирі АДРЕСА_1 на час
укладення іпотечного договору були
зареєстровані попередні власники
даної квартири: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_9.(а.с.22-23).

Відповідно до змісту ч.4 ст.29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків або одного з них,
з ким вона проживає. Відтак, квартира,
яка є предметом іпотеки не могла на час
укладення договору іпотеки бути місцем
проживання малолітньої
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки її батьки
в цій квартирі на той час не проживали і
не були зареєстровані. ОСОБА_4
народився ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто майже
через три роки після укладення
іпотечного договору.

У пункті 44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що згідно зі статтею
32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону
України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що оспорюваним
договором житлові права дітей позивача
не порушені, оскільки на момент
укладення договору іпотеки вони не
мали права власності на предмет
іпотеки та не мали права користування
предметом іпотеки, а тому визнати
оспорюваний договір недійсним із
підстави невиконання вимог закону про
отримання згоди органу опіки та
піклування не можна.

Разом з тим, обгрунтованими є доводи
апелянта щодо безпідставного
посилання суду в мотивувальній частині
рішення на пропуск строку позовної
давності, як на підставу для відмови у
позові.

Так, в абзаці 3 п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення» роз'яснено
наступне: встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Тобто суд зобов'язаний розглянути
позов по суті позовних вимог і лише за
умов його обгрунтованості та за
наявності для того підстав ухвалити
рішення про відмову в задоволенні
позову за спливом строку позовної
давності.

Оскільки в резолютивній частині
рішення відсутнє посилання на відмову
у задоволенні позову в зв'язку з
пропуском строку позовної давності,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для зміни чи
скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 27.03. 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: