У Х В А Л А іменем україни22 жовтня 2014
рокум. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючого Луспеника
Д.Д., суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В., Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення коштів за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 25
березня 2014 року та ухвалу Апеляційного
суду м. Києва від 10 червня 2014
року,в с т а н о в и л а: У листопаді
2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
коштів. Вимоги мотивував тим, що 03
березня 2008 року ним передано
відповідачу аванс у розмірі 200 тис.
доларів США на придбання нежитлового
приміщення у м. Києві для ЗАТ «Вента» за
договором комісії від 14 січня 2008 року
між ОСОБА_3 та ЗАТ «Вента». Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 01 жовтня 2013 року у справі
№ 761/13026/13-ц установлено, що
розрахунок між ОСОБА_3 та ЗАТ «Вента»
щодо передавання авансу не відбувся,
оскільки аванс був отриманий не
підприємством, а його директором
ОСОБА_4 як фізичною особою. Крім того,
стверджував, що йому саме з рішення
суду стало відомо про знаходження його
коштів у володінні відповідача, як
фізичної особи, а тому просив визнати
причини пропуску ним строку позовної
давності поважними та стягнути з
відповідача суму коштів, з урахуванням
уточнених позовних вимог, у розмірі 2 075
240 грн, як безпідставно набуте майно.
Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 25 березня
2014 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
10 червня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить вказані
судові рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення
позову.Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що спірні грошові
кошти передавались у результаті
здійснення сторонами спільної
діяльності, що свідчить про наявність
між ними договірних правовідносин, що
унеможливлює застосування положень ст.
1212 ЦК України, так як вказані кошти не є
безпідставно набутими. Такі
висновки апеляційного суду
відповідають вимогам закону та
ґрунтуються на матеріалах
справи.Судами встановлено, що станом на
2008 рік ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були
засновниками ЗАТ «Вента» у рівних
частках, що підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
(а. с. 44-45). ОСОБА_4 займала посаду
директора, а ОСОБА_3 - заступника
директора з фінансових питань цього
підприємства (а. с. 46, 56, 80-90). Також, вони
опосередковано володіли та управляли
ТОВ «Консулткомм», ДП «Кентавр» та
Спільним україно-болгарським ТОВ
«ХМЕСІЛ лтд» (а. с.
136-139). 14 січня 2008 між ОСОБА_3 та ЗАТ
«Вента» в особі ОСОБА_4 був укладений
договір комісії № 1 на придбання
нежитлового приміщення у
м. Києві (а. с. 5-6). Рішенням від 29 лютого
2008 ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як засновники ЗАТ
«Вента», ТОВ «ХМЕСІЛ лтд» визначили
необхідність придбання нежитлових
приміщень через участь у конкурсі
приватизації в інтересах ЗАТ «Вента»
та ДП «Кентавр ВТХ», з внесенням за
організацію такого придбання
відповідно 200 тис. та 150 тис. доларів США.
ОСОБА_3 визначено забезпечити
фінансові кошти у сумі 1 767 500 грн., що
відповідає 350 тис. доларам США, для
сплати авансових платежів за
договорами-доручення (а. с
76-77). Згідно розписки від 03 березня 2008
року директор ЗАТ «Вента»
ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 грошові
кошти у сумі 200 тис. доларів США для
виконання зобов'язань за договором
комісії № 1 від 14 січня 2008
року між ОСОБА_3 та ЗАТ «Вента» (а. с. 7). 03
березня 2008 року між ЗАТ «Вента», в особі
ОСОБА_5, та ОСОБА_6 був укладений договір
доручення на придбання за конкурсом
нежитлового приміщення у Києві (а. с.
91-93). У порядку виконання даного
договору 03 березня 2008 року ОСОБА_5 від
імені ЗАТ «Вента» передав ОСОБА_6 200 тис.
доларів США, що підтверджується
нотаріально завіреною заявою ОСОБА_6 (а.
с. 99). Вказані обставини також
встановлені вироком Шевченківського
районного суду м. Києва від 09 лютого 2012
року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 190
КК України до семи років позбавлення
волі з конфіскацією всього належного
їй майна. Даним вироком також
встановлено, що отриманими від
представника ЗАТ «Вента»
ОСОБА_5 200 тис. доларів США, вона
заволоділа шляхом обману і використала
їх на свій розсуд. Вказані кошти були
стягнуті з ОСОБА_6 на користь ЗАТ
«Вента» при вирішенні цивільного
позову в рамках даної кримінальної
справи (а. с. 115-121). Вирок набрав законної
сили 21 грудня 2012 року після
перегляду апеляційним судом м. Києва (а.
с. 122-133).Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Зобов'язання з безпідставного
набуття (придбання) майна виникають за
наявності трьох умов: 1) має місце
набуття або збереження майна; 2) вказане
набуття або збереження майна здійснено
за рахунок іншої особи; 3) має місце
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи (відсутність
положень закону, адміністративного
акта, правочину або інших підстав,
передбачених ст. 11 ЦК України).Суди,
посилаючись на вищевказані норми
матеріального права та надані
сторонами докази, дійшли правильного
висновку, що між сторонами існують
договірні зобов'язання, факт отримання
ОСОБА_4 грошових коштів як фізичною
особою не свідчить про відсутність
таких правовідносин, тому не можна
вважати спірні кошти безпідставно
набутими. Такий висновок судів
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України у справі № 6-122
цс14 від 24 вересня 2014 року. Враховуючи
наведене, судова колегія дійшла
висновку, що судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводами
касаційної скарги не спростовуються,
тому підстав для їх зміни чи скасування
не має. Керуючись ст. ст. 333,
337, 345 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а : Касаційну скаргу
ОСОБА_3 відхилити. Рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 25 березня 2014 року та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10
червня 2014 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Д.Д. Луспеник
Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта