АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3699/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/164/14
Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.
Доповідач Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Карнауха П.М.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

за участю: представника банку -
Колеснікова В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 11 жовтня 2013 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
у якому просило стягнути із
відповідачки заборгованість за
кредитним догвором №б/н від 23 листопда
2006 року у розмірі 4309,05 доларів США, що за
курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 31 грудня 2012 року
складає 34 442,23 грн., та судові витрати у
розмірі 344,42.

В обґрунтування позову банк зазначав,
що 23 листопада 2006 року ОСОБА_2 отримала
кредит у розмірі 1 500,00 доларів США у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 43,92% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Оскільки боржник порушувала умови
кредитного договору щодо його
повернення, станом на 31 грудня 2012 року
утворився борг на загальну суму 4 309,05
доларів США.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 11 жовтня 2013 року у позові
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Вказує, що позовна заява подана до суду
у межах строку позовної давності, який
за письмовою домовленістю сторін
збільшено до строку дії картрахунку.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 23
листопада 2006 року між сторонами
укладено кредитний договір б/н, який
складається із заяви, умов надання
банківських послуг та правил
користування платіжною карткою.
Відповідно до вказаного договору
ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1 500,00
доларів США у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків у розмірі 43,92% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Факт отримання кредиту та використання
кредитної картки НОМЕР_1 відповідачем
не оспорюється.

Як убачається з виписки по картковому
рахунку ОСОБА_2 останнє збільшення
кредитного ліміту до 1 475,88 доларів США
банком проведено 29 жовтня 2010 року.

Пунктом 2 Умов та правил надання
банківських послуг визначено терміни
та поняття, відповідно до яких,
мінімальний обов'язковий платіж - це
розмір боргових зобов'язань Держателя,
які щомісячно належать сплаті
Держателем протягом строку дії Карти.
Мінімальний обов'язковий платіж є
обов'язковим для Держателя платіжних
карт, здійснюючих операції по
кредитній схемі.

Строки і порядок погашення по Кредиту
(кредитний ліміт, кредитна лінія) по
платіжним картам з встановленим
Мінімальним обов'язковим платежом
визначений в Пам'ятці Клієнта, яка є
невід'ємною частиною договору. Платіж
включає плату за користування
Кредитом, передбачену Тарифами, та
частину заборгованості по Кредиту (п.5.3.
Правил користування платіжною картою).

Клієнт зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом та
відсоткам за користування ним,
перевитратами платіжного ліміту, а
також сплачувати комісію на умовах,
передбачених договором. В разі
виникнення заборгованості держатель
по Картрахунку зобов'язаний погасити
заборгованість протягом 30 днів з
моменту її виникнення. За порушення
строків платежу за будь-яким грошовим
зобов'язанням згідно кредитного
договору більше ніж на 30 днів, Клієнт
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 250,00 грн. та 5 % від суми позову
(п.п.6.5,6.9.,8.6. Умов та правил надання
банківських послуг).

Встановлено, що відповідачка належним
чином не виконала обов'язків щодо
повернення кредитних ресурсів та
сплати відсотків.

З наданого банком розрахунку
вбачається, що станом на 31 січня 2013 року
ОСОБА_2 мала заборгованість перед
банком у загальному розмірі 4 309,05
доларів США, з яких:

- 1 475,88 доларів США- заборгованість
за кредитом;

- 2 568,40 доларів США - заборгованість
по процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 8,6
Умов та правил надання банківських
послуг:

- 62,55 доларів США - штраф (фіксована
частина);

- 202,21 доларів США - штраф (процентна
складова).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2
звернулася до суду першої інстанції із
заявою про застосування правових
наслідків пропуску відповідачем
строків позоіної давності.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що оскільки відповідачем було заявлено
вимогу про застосування строку
позовної давності до вказаного позову
і з моменту закінчення терміну дії
кредитного договору пройшло більше як
три роки, то в позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду першої інстанції не спростовують,
спрямовані на переоцінку доказів,
фактично зводяться до незгоди з
оцінкою обставин справи, наданою
районним судом.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як «строк дії договору»,
так і «строк (термін) виконання
зобов'язання» (ст.ст.530,631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1
ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст.1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2
ст.1050 ЦК України).

Пунктом 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг визначено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк.

Однак, поряд зі встановленням порядку
пролонгації строку дії договору
сторони встановили порядок і строки
виконання боржником зобов'язань
(внесення щомісячних мінімальних
обов'язкових платежів), що входять до
змісту зобов'язання, яке виникло на
основі договору (п.п.6.5.,8.6. Умов і Правил
надання банківських послуг та п.5.3.
Правил користування платіжною картою).

В разі виникнення заборгованості,
клієнт зобов'язаний її погасити
протягом 30 днів з моменту її
виникнення. У випадках порушення
держателем умов даного договору банк
має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань в
цілому чи у визначеній банком частині
(п.п.6.9.,5.2. Умов і Правил надання
банківських послуг).

Відповідно до визначеного в заяві
порядку проведення повернення
кредитних коштів таке повернення може
здійснюватися шляхом внесення коштів
на карту клієнтом або шляхом списання
коштів з інших карт.

Встановлено, що останнє перерахування
особистих коштів платника ОСОБА_2 на
погашення кредитної заборгованості
відбулося 30 січня 2009 року.

В подальшому, починаючи з 31 січня 2009
року будь-яке погашення або шляхом
внесення коштів ОСОБА_2, або шляхом
перерахування банком коштів з інших
карт не здійснювалося.

Із позовними вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом позивач
звернувся до суду 26 березня 2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

По справі відсутні докази щодо
існування погодженої сторонами іншої
тривалості строку позовної давності
відповідно до ст.259 ЦК України.

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.261
ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та
зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

Зазначена правова позиція
сформульована в постанові Верховного
Суду України від 06 листопада 2013 року по
справі № 6-116цс13.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
право вимоги у банку на пред'явлення
позову щодо примусового стягнення в
судовому порядку заборгованості за
кредитним договором виникло з 30 лютого
2009 року та існувало в межах загального
строку позовної давності до 30 лютого 2012
року. До суду позивач звернувся 26
березня 2013 року, тобто за межами
встановленого законом строку позовної
давності.

У зв'язку з наведеним, доводи
апеляційної скарги банку про те, що,
враховуючи пролонгацію строку дії
кредитного договору, ним дотримано
строк позовної давності ґрунтується на
довільному тлумаченні норм
матеріального права.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 11 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
П.М. Карнаух

СУДДІ:
/підпис/ Т.О. Кривчун

/підпис/
Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
П.М. Карнаух