У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Демянчук С.В., Ковалевич С.П.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю ОСОБА_1 та представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „Приватбанк" на рішення
Костопільського районного суду від 7
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
„Приватбанк" в особі Костопільського
відділення Рівненської філії про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Костопільського районного
суду від 7 листопада 2013 року вимоги
ОСОБА_2 задоволено:

- визнано неправомірними дії
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку „Приватбанк" (далі -
ПАТ КБ „Приватбанк" або Банк) щодо
нарахування позивачу суми винагороди
за резервування ресурсів за кредитним
договором № ROTOGK від 01.12.2009 року в
розмірі 32410,77 гривень за період після
дострокового погашення кредиту;

- зобов'язано ПАТ КБ „Приватбанк" в
особі Костопільського відділення
Рівненської філії видати ОСОБА_2
довідку про одержання банком в повному
обсязі виконання зобов'язання
позичальника за кредитним договором №
ROTOGK від 01.12.2009 року;

- зобов'язано відповідача повернути
позивачу оригінал договору купівлі
продажу нерухомого майна від 01.12.2009
року, посвідченого нотаріусом
Костопільського нотаріального округу
ОСОБА_3 за № 2836, та оригінал технічного
паспорту на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з Банку 229,40 гривень судового
збору.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі відповідач покликався на його
незаконність та необґрунтованість
через недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи і
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

На її обґрунтування зазначалось про
неврахування судом першої інстанції
того, що винагорода за резервування
кредитних ресурсів нараховується в
момент видачі кредитних коштів, після
чого розподіляється у графіку
погашення кредиту протягом усього
строку, на який наданий кредит. Тому,
достроково сплативши кредит, позивач
був зобов'язаний сплатити ще не тільки
щомісячні платежі за тілом кредиту, які
були розподілені на частини, а й разом з
тим сплатити всі щомісячні платежі по
винагороді за резервування ресурсів,
що були розподілені на окремі суми у
графіку погашення заборгованості.

Вважав недодержаними вимоги ст.ст. 212-213
ЦПК України щодо законності та
обґрунтованості оскаржуваного
рішення, ухвалення його без повного і
об'єктивного з'ясування обставин, що
мають значення для справи, а також без
належної оцінки доказів у справі, з
урахуванням роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 року №14 „Про судове рішення у
цивільній справі".

З цих підстав просить рішення
Костопільського районного суду від 7
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове - про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
ПАТ КБ „Приватбанк", колегія суддів
прийшла до висновку про відхилення
апеляційної скарги.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції правильно виходив з факту
виконання позичальником своїх
кредитних зобов'язань перед ПАТ КБ
„Приватбанк", повернувши одержані
грошові кошти і сплативши на користь
кредитора всі передбачені договором
платежі, в т.ч. і винагороду за
резервування ресурсів, яка сплачується
одночасно з останнім платежем за
кредитом.

Матеріалами справи встановлено, що 1
грудня 2009 року між ПАТ „Приватбанк" в
особі Костопільського відділення
Рівненської філії та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №ROTOGK, за
умовами якого кредитодавець надав
позивачу 73 580 гривень кредиту з
остаточним терміном повернення коштів
до 1 грудня 2024 року зі сплатою 1, 67
відсотків за користування кредитом на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом; 6, 6 відсотків винагороди за
резервування ресурсів від суми
зарезервованих ресурсів. Кредит
надано на споживчі цілі (а.с. 9-12).

Позичальник зобов'язалася сплачувати
банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1
362,75 гривень відповідно до графіку
погашення кредиту для погашення
заборгованості за договором, що
складається із заборгованості по
кредиту, відсотках, винагороди згідно
з додатком № 2 до кредитного договору
(а.с. 14-16).

22 березня 2013 року вона зробила останній
платіж на користь кредитора, сплативши
обумовлену договором суму кредиту з
урахуванням суми відсотків за
користування кредитом та винагороди за
резервування ресурсів по час
користування кредитом, а 28 березня 2013
року - сплативши 294, 52 гривень
заборгованості за відсотками.

Вважаючи, що набуті кредитні
зобов'язання вона виконала повністю, а
кредитор не погоджується з цією
обставиною, посилаючись на існування 32
410, 77 гривень заборгованості з
винагороди за резервування ресурсів,
ОСОБА_2 звернулася до суду, вимагаючи
визнати неправомірними дії
відповідача щодо нарахування до сплати
суми зазначеної винагороди після
дострокового погашення кредиту,
зобов'язати видати їй довідку про
виконання зобов'язання в повному
обсязі, зобов'язати повернути оригінал
договору купівлі-продажу нерухомого
майна і оригінал технічного паспорту
на квартиру АДРЕСА_1.

Повно і правильно з'ясувавши обставини
справи та застосувавши до спірних
відносин норми матеріального права,
які підлягали застосуванню, суд першої
інстанції зробив вірний висновок про
обґрунтованість вимог позивача.

Так, норми ст.ст. 1054, 1049 ЦК України
визначають, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові
у розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Позичальник
зобов'язаний повернути кредитодавцеві
кредит (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
кредитодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Пункт 2.4.1 кредитного договору надає
ОСОБА_2 право достроково сплатити
кредитні кошти з урахуванням сплати
суми відсотків, суми винагороди
відповідно до п. 8.1. та п. 8.5. кредитного
договору, неустойку (штраф, пеню), якщо
на момент дострокового погашення
кредиту у Банку виникли підстави для
стягнення неустойки згідно з п. 5.1.
цього договору (а.с. 10, зв.).

Таке ж право позичальника передбачене
і вимогами ст. 531 ЦК України.

Згідно зі ст. 599, ч. 1 ст. 545 цього Кодексу
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. Прийнявши
виконання зобов'язання, кредитор
повинен на вимогу боржника видати йому
розписку про одержання виконання
частково або в повному обсязі.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, необґрунтовано
відмовившись визнати факт повного
виконання позичальником своїх
кредитних зобов'язань, ПАТ КБ
„Приватбанк" порушив суб'єктивні
цивільні права ОСОБА_2, які підлягають
судовому захисту.

З пунктів 4.4. і 4.5. кредитного договору
вбачається, що при останньому
погашенні винагорода за резервування
ресурсів нараховується за весь час
резервування (до дати погашення
кредиту). У випадку повного погашення
кредиту винагорода сплачується
одночасно з останнім платежем за
кредитом.

У засіданні апеляційного суду
представник відповідача пояснив, що
винагородою за резервування ресурсів є
передбачувана матеріальна вигода за
весь час дії кредитного договору, на
отримання якої Банк розраховує. Щодо
дати погашення кредиту, то такою вважав
як дату погашення кредиту за договором
згідно з графіком платежів, так і дату
дострокової сплати всієї суми за
кредитним договором.

За таких обставин нарахування Банком
винагороди за резервування ресурсів
після дострокового погашення кредиту є
неправомірним, а тому незаконною є і
його відмова видати позивачу довідку
про виконання зобов'язання в повному
обсязі та повернути оригінали договору
купівлі-продажу нерухомого майна і
технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про
існування суми заборгованості по
винагороді за резервування ресурсів,
що обчислена виходячи зі всього строку,
на який надавався кредит, тобто до 1
грудня 2024 року, не заслуговують на
увагу, оскільки продовження
правовідносин з цього приводу
унеможливлюється припиненням
кредитних зобов'язань через їх повне
виконання.

Умов, які б безпосередньо вказували про
обов'язок позичальника в разі
дострокового погашення кредиту
сплатити на користь кредитора суму
винагороди за резервування ресурсів на
весь час дії угоди, в кредитному
договорі не міститься.

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення відповідно до ч.
1 ст. 308 ЦПК України є ухвалення судом
першої інстанції рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуального
закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „Приватбанк" відхилити, а
рішення Костопільського районного
суду від 7 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: