АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4778/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Літвінова Л. Ф. Доповідач - Гайдук
В.І. Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського
А.Б., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 28 лютого
2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Зорянської сільської ради Межівського
району Дніпропетровської області,
ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Зорянської сільської ради Межівського
району Дніпропетровської області,
ОСОБА_3, третя особа - Васильківська
державна нотаріальна контора, про
визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом про визнання заповіту
недійсним, в якому зазначала, що 16
листопада 2001 року ОСОБА_4 на випадок
своєї смерті склав заповіт, відповідно
до якого заповів усе своє майно
відповідачу - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року). Цей заповіт
було посвідчено секретарем виконкому
Зорянської сільської ради Межівського
району Дніпропетровської області та
зареєстровано в реєстрі за №97. Цього ж
дня, ОСОБА_4 склав інший заповіт,
відповідно якого заповів усе своє
майно, а також право на власність
земельною ділянкою, посвідчене
державним актом серії IV-ДП №001169,
виданим 24 лютого 1998 року, ОСОБА_3 Цей
заповіт також було посвідчено
секретарем виконкому Зорянської
сільської ради Межівського району
Дніпропетровської області та
зареєстровано в реєстрі за №98.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер та після
його смерті відкрилась спадщина у
вигляді земельної ділянки площею 11,160
га, земельної ділянки площею 0,40 га та
домоволодіння у с. Зоряне, Межівського
району Дніпропетровської області.
Проте, звернувшись до нотаріуса з
приводу отримання свідоцтва про право
на спадщину, ОСОБА_3 отримала відмову, у
зв'язку з відсутністю у неї оригіналів
правовстановлюючих документів на
спадкове майно. Оскільки, такі
документи знаходяться у відповідача
ОСОБА_2 і він не визнає факт нікчемності
свого заповіту, позивач просила суд
визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2, посвідчений 16
листопада 2001 року секретарем виконкому
Зорянської сільської ради Межівського
району Дніпропетровської області та
зареєстрований в реєстрі за №97 (а.с. 2-5).

У листопаді 2012 року, ОСОБА_2 звернувся
до суду із зустрічною позовною заявою,
в якій посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько
ОСОБА_4, який за час життя 16 листопада 2001
року склав заповіт, відповідно до якого
заповів усе своє майно йому та ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Цей
заповіт було зареєстровано в реєстрі
за №97. У червні 2010 року, коли він
звернувся до нотаріуса з приводу
оформлення спадщини після смерті
батька, йому було повідомлено, що той
змінив свій заповіт. Тоді ОСОБА_2
дізнався, що 16 листопада 2001 року ОСОБА_4
склав ще один заповіт на ім'я ОСОБА_3
Даний заповіт було зареєстровано в
реєстрі за №98. Вважаючи, що останній
заповіт складено з порушеннями
положень Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів України, ОСОБА_2
просив суд визнати недійсним заповіт
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, посвідчений 16
листопада 2001 року секретарем виконкому
Зорянської сільської ради Межівського
району Дніпропетровської області та
зареєстрований в реєстрі за №98 (а.с.
56-61).

Рішенням Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 28 лютого
2014 року сторонам було відмовлено у
задоволенні їх позовів (а.с. 201-207).

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_6, посилається на
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні судового рішення, у
зв'язку з чим ставить питання про його
скасування в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову та
прийняття нового рішення, яким
задовольнити позов ОСОБА_2 (а.с. 211-216).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16
листопада 2001 року ОСОБА_4 було складено
заповіт, яким підтверджується, що
останній в с. Зоряне, Межівського
району, Дніпропетровської області на
випадок своєї смерті зробив заповітне
розпорядження, за яким земельну
ділянку, право на власність якою
посвідчена державним актом серії IV-ДП
№015215 від 20 березня 2001 року, заповів у
власність ОСОБА_5 і ОСОБА_2 порівну.
Даний заповіт посвідчено секретарем
виконкому Зорянської сільської ради
Межівського району Дніпропетровської
області Прищепчук С.І. та зареєстровано
в реєстрі за №97 (а.с. 64).

Також, 16 листопада 2001 року ОСОБА_4 було
складено інший заповіт, яким
підтверджується, що останній в с.
Зоряне, Межівського району,
Дніпропетровської області на випадок
своєї смерті зробив заповітне
розпорядження, за яким усе його майно,
де б воно не знаходилося і з чого б воно
не складалося і взагалі все те, що йому
буде належати на день смерті і на що він
за законом матиме право, право на
власність земельною ділянкою,
посвідчене державним актом серії IV-ДП
№001169 від 24 лютого 1998 року, заповів у
власність ОСОБА_3 Даний заповіт
посвідчено секретарем виконкому
Зорянської сільської ради Межівського
району Дніпропетровської області
Прищепчук С.І. та зареєстровано в
реєстрі за №98 (а.с. 11, 65).

Згідно ст. 48 ЦК УРСР недійсною угодою є
та угода, що не відповідає вимогам
закону, в тому числі ущемлює особисті
або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР
(який діяв на момент складання
оскаржуваних сторонами заповітів)
кожний громадянин може залишити за
заповітом усе своє майно або частину
його (не виключаючи предметів
звичайної домашньої обстановки і
вжитку) одній або кільком особам як тим,
що входять, так і тим, що не входять до
кола спадкоємців за законом, а також
державі або окремим державним,
кооперативним та іншим громадським
організаціям.

Згідно до ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен
бути укладений у письмовій формі з
зазначенням місця і часу його
укладення, підписаний особисто
заповідачем і нотаріально посвідчений.

Заповіт, складений пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю або в
частині, в якій він йому суперечить (ч. 2
ст. 544 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України
«Про нотаріат», п. 2 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 25 серпня 1994 року
№22/5 (далі - Інструкція), у населених
пунктах, де немає нотаріусів,
нотаріальні дії, передбачені статтею 38
цього Закону, вчиняються
уповноваженими на це посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів, на яких за рішенням
виконавчого комітету відповідної Ради
народних депутатів покладено вчинення
цих дій.

Згідно п. 19 Інструкції всі нотаріальні
дії, які вчиняються посадовими особами
виконавчих комітетів, реєструються в
реєстрах для реєстрації нотаріальних
дій. Кожній нотаріальній дії
присвоюється окремий порядковий номер.
Номер, під яким нотаріальна дія
зареєстрована в реєстрі, позначається
в посвідчувальному написі документа,
що посвідчується чи засвідчується
посадовою особою виконавчого комітету.

На час складання заповітів нотаріальні
дії виконувала секретар виконкому
Зорянської сільської ради Межівського
району Дніпропетровської області
Прищепчук С.І., однак розпорядження чи
рішення про покладання обов'язків щодо
виконання таких дій на конкретну особу,
в сільській раді не збереглося (а.с. 180).

Та обставина, що заповіти
підписувалися саме ОСОБА_4,
підтверджується висновком судової
почеркознавчої експертизи, яка
призначалась судом першої інстанції.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що висновок суду про
відмову у задоволенні вимог позивачів
про визнання заповіту недійсним
відповідає обставинам справи та
закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
висновків місцевого суду в цій частині
не спростовують.

Рішення суду в частині відмови у позові
ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним
апелянт не оскаржує, тому колегія
суддів, керуючись положеннями ст.303 ЦПК
України перевіряє судове рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 28 лютого
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: