Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2385/14
Головуючий у 1 інстанції Крамаренко
Суддя-доповідач Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Савченко О.В.,

Сапун О.А.,

При секретарі Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, що діє в
своїх інтересах і в інтересах
малолітнього ОСОБА_3, на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Запоріжжя від 06 червня 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі ТВБВ №
1007/0265 філії - ЗОУ АТ «Державний ощадний
банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, що діє
в інтересах малолітнього ОСОБА_3,
ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та
піклування Орджонікідзевської
районної адміністрації Запорізької
міської ради, відділ ГІРФО УМВС України
в Запорізькій області, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення з житлового приміщення і
зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И Л А:

27 березня 2012 року ПАТ «Державний
ощадний банк України» звернулось до
суду з позовом, який в процесі розгляду
справи уточнювало, до ОСОБА_4, ОСОБА_2, що
діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3,
треті особи: орган опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Запорізької міської
ради, відділ ГІРФО УМВС України в
Запорізькій області, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення з житлового приміщення і
зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову посилалось на
те, що 26 грудня 2006 року між ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Орджонікідзевське
відділення № 7717 м. Запоріжжя та ОСОБА_4
був укладений договір про іпотечний
кредит № 375, згідно з умовами якого Банк
надав Позичальнику кредит в сумі 59 700,00
доларів США.

26 грудня 2006 року між Банком та ОСОБА_4 з
метою забезпечення виконання умов
Кредитного договору було укладено
іпотечний договір. № 375-іф, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
відповідно до якого в іпотеку була
передана квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням Позичальником
умов Кредитного договору, Банк був
вимушений звернутись до суду з позовом
про стягнення суми заборгованості за
кредитним договором, який задоволено
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 26
листопада 2009 року. З ОСОБА_4 на користь
ВАТ «Державний ощадний банк України»
стягнуто 482 553 грн. 90 коп. боргу по
кредитному договору, 1730 грн. судових
витрат. Зустрічний позов ОСОБА_4 про
розірвання кредитного договору та
припинення дії договору іпотеки
залишено без задоволення.

22 квітня 2011 року було відкрито
виконавче провадження з виконання
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 26
листопада 2009 року.

22 лютого 2012 року Орджонікідзевським
ВДВС Запорізького МУЮ було описано та
арештовано майно боржника - квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві
власності та є предметом іпотеки.

21 лютого 2012 року Банк надіслав ОСОБА_4
вимогу про добровільне звільнення
житлового приміщення, яка була
отримана відповідачкою 24 лютого 2012
року.

Станом на 24 березня 2012 року вимогу про
звільнення квартири ОСОБА_4 не
виконала.

15 березня 2013 року ПАТ «Державний
ощадний банк України» уточнив позовні
вимоги, відповідачами зазначив ОСОБА_4,
ОСОБА_2, який діє і в інтересах
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Просив звернути стягнення на предмет
іпотеки за договором про іпотечний
кредит № 375 від 26 грудня 2006 року -
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на праві
власності, шляхом продажу предмета
іпотеки з прилюдних торгів за
початковою ціною реалізації на рівні,
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій; за рахунок коштів,
отриманих від реалізації предмета
іпотеки задовольнити грошові вимоги
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
особі Територіально відокремленого
без балансового відділення №10007/0265
філії Запорізьке обласне управління AT
«Ощадбанк» в розмірі, встановленому
рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Запоріжжя від 26
листопада 2009 року на суму 484 283 грн. 90
коп.; виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 з вказаної квартири зі зняттям з
реєстраційного обліку у Відділі у
справах громадянства імміграції та
реєстрації фізичних осіб УМВС України
м. Запоріжжя, а також стягнути судові
витрати ( а. с. 58-59 ).

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2013 року
залучено до участі у справі в якості
співвідповідача ОСОБА_5 ( а. с. 87 ).

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 06
червня 2013 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
за договором про іпотечний кредит № 375
від 26 грудня 2006 року - квартиру
(реєстраційний номер 121396), загальною
площею 64.16 кв.м., житловою площею 42,3
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі - продажу від
08 жовтня 1999 року, зареєстрованому
Запорізькою товарною біржею
«Українська» за реєстраційним номером
70572 та договору купівлі-продажу,
посвідченого 26 грудня 2006 року
Приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим номером 7740, шляхом
продажу предмета іпотеки з прилюдних
торгів за початковою ціною реалізації
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій; за рахунок коштів,
отриманих від реалізації предмета
іпотеки; задовольнити вимоги ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі Територіально відокремленого
без балансового відділення №10007/0265
філії - Запорізьке обласне управління AT
«Ощадбанк» у розмірі, встановленому
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 26
листопада 2009 року - 482 553 грн. 90 коп.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ОСОБА_5 з квартири
АДРЕСА_1.

Знято з реєстраційного обліку ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 у квартирі
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Державний ощадний банк
України" в особі ТВБВ № 10007/0265 філії -
ЗОУ AT „Державний ощадний банк України
судовий збір у розмірі 107 грн. 30 коп. у
рівних частках.

ОСОБА_4 судове рішення в апеляційному
порядку не оскаржила.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
допущені порушення норм матеріального
і процесуального права, просить
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 06 червня 2013 року
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

У судове засіданні апеляційного суду
Запорізької області відповідачі не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення поштових
відправлень, про причини неявки суд не
сповістили, тому на підставі положень
статті 305 ЦПК України колегія суддів
вважає за можливе апеляційну скаргу
розглянути за їх відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, вислухавши
пояснення представника позивача за
довіреністю Проходи І.В., перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судове рішення в частині виселення
ОСОБА_2, ОСОБА_5, малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначеним вимогам не
відповідає.

За правилами ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, та
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Встановлено, що 26 грудня 2006 року між ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Орджонікідзевське
відділення № 7717 м. Запоріжжя та ОСОБА_4
був укладений договір про іпотечний
кредит № 375, згідно з умовами якого Банк
надав Позичальнику кредит в сумі 59 700,00
доларів США ( а. с. 2-5 ).

26 грудня 2006 року між Банком та ОСОБА_4 з
метою забезпечення виконання умов
Кредитного договору було укладено
іпотечний договір. № 375-іф, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
відповідно до якого в іпотеку була
передана квартира АДРЕСА_1 (а. с. 6-8 ).

У зв'язку з порушенням Позичальником
умов Кредитного договору, Банк
звернувся до суду з позовом про
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором, який задоволено
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 26
листопада 2009 року. З ОСОБА_4 на користь
ВАТ «Державний ощадний банк України»
стягнуто 482 553 грн. 90 коп. боргу по
кредитному договору, 1730 грн. судових
витрат. Зустрічний позов ОСОБА_4 про
розірвання кредитного договору та
припинення дії договору іпотеки
залишено без задоволення ( а. с. 9-11 ).

22 квітня 2011 року було відкрито
виконавче провадження з виконання
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 26
листопада 2009 року ( а. с. 12-13 ).

22 лютого 2012 року Орджонікідзевським
ВДВС Запорізького МУЮ було описано та
арештовано майно боржника - квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві
власності та є предметом іпотеки (а. с.
14-15).

21 лютого 2012 року Банк надіслав ОСОБА_4
вимогу про добровільне звільнення
житлового приміщення, яка була
отримана відповідачкою 24 лютого 2012
року ( а. с. 16-17 ).

З наявних у справі документів
вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 крім
іпотекодавця ОСОБА_4 зареєстровані та
проживають її син ОСОБА_2 з сім'єю
ОСОБА_5, малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
( а. с. 30,85 ).

Задовольняючи позовні вимоги про
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5, малолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири
АДРЕСА_1, в якій вони зареєстровані та
проживають і на яку звернуто стягнення,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачем дотримана процедура
виселення відповідно до вимог статті 40
Закону України "Про іпотеку" та статті
109 ЖК України.

Такі висновки суперечать здобутим
доказам у справі, обставинам справи та
не відповідають вимогам закону .

Статтею 39 Закону «Про іпотеку»
визначено, що у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд, за
заявою іпотеко держателя, виносить
рішення про виселення мешканців за
наявності підстав, передбачених
законом, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Відповідно до статті 40 Закону «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги.

Частиною 3 статті 109 ЖК України
визначено , що звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Пунктом 43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
№ 5 від 30 березня 2012 року, роз'яснено, що
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про виселення відповідачів із
квартири, що була предметом іпотеки, не
перевірив в повному обсязі, чи була
дотримані всі умови для звернення до
суду з позовом про виселення
відповідачів, а саме: отримання ОСОБА_2,
ОСОБА_5 письмової вимоги
іпотекодержателя про звільнення
спірної квартири разом з малолітнім
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Докази на підтвердження зазначеного
відсутні у матеріалах справи.

У матеріалах справи знаходиться копія
вимоги про виселення з квартири, що є
предметом іпотеки, від 17 лютого 2012 року
за вих. № 2/366/744, яка адресована тільки
ОСОБА_4 ( а. с. 17 ).

Таким чином матеріали справи не
містять у собі доказів і судом фактично
не встановлено дотримання позивачем
умов, передбачених законом, на підставі
яких може бути прийнято рішення про
примусове виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5 з
малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в цій частині не може
вважатись законним та обґрунтованим, у
зв'язку з чим воно на підставі статті 309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 06 червня 2013 року в
частині виселення та зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення про
відмову Публічному акціонерному
товариству «Державний ощадний банк
України» у задоволенні позову про
виселенні і зняття з реєстраційного
обліку ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції не оскаржувалось.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: