АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3041/14
інстанції - Діденко С А.
Справа № 640/7652/13-ц
Категорія - договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П.,
Крилової Т.Г.

при секретарях: Асєєвій В.В.
, Костенко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє
в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 06 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів, що утримуються без достатніх
правових підстав, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 та просив суд
визнати угоду купівлі-продажу частки
відповідача, у корпоративних правах
ТОВ «Перший Гольф-Клуб» такою, що
відбулася та такою, що підлягає
передачі ОСОБА_3 та покласти на
відповідача зобов'язання здійснити дії
щодо зміни складу учасників товариства
та перереєстрації установчих
документів.

У подальшому позивач змінив позовні
вимоги та просив стягнути з
відповідача грошові кошти у розмірі
108871,74грн., що утримуються без достатніх
правових підстав та проценти за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 2713,24грн., а всього 111584,98 грн.

Під час судового засідання позивач
відмовився від вимог щодо стягнення
процентів за час затримки виконання
грошового забов'язання та сум
переданих в якості орендної плати і
залишив лише вимоги про повернення
коштів отриманих в якості авансу за
придбання корпоративних прав на ТОВ
«Перший Гольф-Клуб» за розпискою від
26.06.2012р. та за договорами завдатку від
05.03.2012р. та від 14.08.2012р., у загальній сумі
84750 грн.

Свої позовні вимоги він обгрунтував
тим, що відповідач, як співвласник ТОВ
«Перший Гольф-Клуб», запропонував
продати позивачу корпоративні права та
свою частку у статутному капіталі
цього господарського товариства, яка
складає 44804грн. або 32% . За згодою сторін
05.03.2012р. ними було укладено договір
завдатку, за умовами якого позивач
передав відповідачу в якості авансу 4000
грн, як еквівалент 500 доларів США в
рахунок вартості об'єкту продажу, та
досягнуто домовленість про
представлення відповідачем і
правовстановлюючих документів на
землю, а саме державного акту на землю
або договору довгострокової оренди. В
подальшому за розпискою від 26.06.2012 р.
він в якості авансу передав
відповідачу еквівалент суми 2500 доларів
США. У визначені договором строки
правовстановлюючі документи на землю
відповідачем не було надано. Порядок
введення позивача у склад учасників
господарчого товариства не було
визначено та проведено. У зв'язку з
невиконанням своїх зобов'язань за
договором, відповідач запропонувала
укладення іншого договору «задатку» ,
за яким умовила його для округлення
суми до еквіваленту 10000 доларів США
добавити суму, еквівалент 585 доларів
США, що було зроблено ним до підписання
договору від 14.08.2012р. На звороті цього
договору відповідач власноруч зробила
записи про дати та суми отриманих
грошей та поставила свій підпис В
цілому, у рахунок оплати вартості
об'єкта нерухомості ним було передано
відповідачу сума, еквівалент 10000
доларів США. Відповідач свої
забов'язання щодо представлення
правовстановлюючих документів не
виконав, договір купівлі продажу
господарчого товариства укладено не
було. З іншими співвласниками ТОВ
«Перший Гольф-Клуб» перемови про
продаж їх корпоративних прав не велося.
Позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогою про повернення
отриманої суми, проте вона ухиляється
від цього.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що 05.03.2012р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
укладено договір завдатку, відповідно
до якого останній взяв на себе
зобов'язаня придбати до 07.06.2012р.
нежитлове приміщення ТОВ «Перший
Гольф-Клуб» за адресою: АДРЕСА_1. В
забезпечення виконання своїх
зобов'язань ОСОБА_3 передав ОСОБА_2
завдаток у розмірі еквівалент 2500
доларів США по курсу НБУ, але ОСОБА_3 не
виконав взятих на себе зобов'язань і
ухилявся від укладання договору
купівлі-продажу у призначений день.
Фактично до березня 2013р. ОСОБА_3 не
приходив до офісу ТОВ «Перший Гольф
Клуб», а наприкінці березня 2013р. з ним
було відновлено контракт і спільно
вирішено передати документи для
підготовки проекту договору
купівлі-продажу до приватного
нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 ТОВ «Перший
Гольф Клуб» подало нотаріусу всі
необхідні документи для укладення
договору купівлі-продажу. Нотаріус
підготувала проект договору
купівлі-продажу вищевказаного
нежитлового приміщення. Було
призначено дату підписання договору. В
цей день до нотаріуса ОСОБА_5 з'явилися
всі учасники ТОВ «Перший Гольф Клуб» та
їх подружжя, а ОСОБА_3 не з'явився до
нотаріуса для укладання договору
купівлі-продажу, тобто з боку ОСОБА_2
було виконано всі прийняті на себе
зобов'язання. Після того як почалися
вестись переговори з ОСОБА_3 щодо
продажу йому корпоративних прав у
статутному капіталі ТОВ «Перший Гольф
Клуб», іншим потенційним покупцям
ОСОБА_2 відмовляла. ОСОБА_2 виконала
взяті зобов'язання і дотримувалася
всіх домовленостей з ОСОБА_3 Договір
купівлі-продажу з ОСОБА_3 не було
укладено з його вини, у зв'язку з чим
ОСОБА_2 спричинено значні матеріальні
збитки. На теперішній час договір
задатку від 05.03.2012р. не розірвано між
сторонами договору, в судовому порядку
договір не визнано недійсним, не
скасовано, тому у позивача немає жодних
підстав стверджувати, що такий договор
є недійсним або таким, що не відповідає
нормам діючого законодавства, а
відповідно до умов вказаного договору
у разі, якщо покупець відмовиться від
укладання договору купівлі-продажу, то
грошові кошти, отримані продавцем
залишаться у останнього. Позивач не
надав суду письмових доказів того, що
договір позики скасовано, чи визнано
недійсним, а також доказів того, що
ОСОБА_2 отримала завдаток у розмірі
еквівалент 10000 доларів США по курсу НБУ.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 06 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 суму 84750 грн. та судовий
збір за подачу позову у розмірі 1394,70
грн.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2,
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вказане рішення та
ухвалити нове рішення про відмову
позивачу в задоволенні позовних вимог.
В обгрунтування апеляційної скарги
посилається на незаконність та
неогрунтованість рішення суду,
порушення норм матеріального та
процесуального права . Вказує на те, що
ОСОБА_3ухилявся від підписання
договору, а ОСОБА_2 отримала лише суму у
розмірі, який еквівалентний 2500 доларів
США по курсу НБУ. Будь-яких інших
грошових коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_3 не
отримувала, написи на договорі
завдатку не робила. Нагалошувала, що
саме з вини ОСОБА_3 договір не було
укладено.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Проте на порушення вимог ст. 212, 213, 214 ЦПК
України суд належним чином доводів
сторін не перевірив, не встановив
характер правовідносин, що виникли між
сторонами, норми права, якими вони
регулюються, не дав належної правової
оцінки зібраним доказам.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду слід змінити та
задовольнити позовні вимоги частково.

До такого висновку судова колегія
прийшла виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 84750
грн. та судового збору за подачу позову
у розмірі 1394,70 грн. суд першої інстанції
, посилаючись на ст. 570,1212 ЦК України
виходив з того, що ОСОБА_2 отримала від
позивача в рахунок майбутнього
оформлення купівлі-продажу
корпоративних прав ТОВ «Перший
Гольф-Клуб» аванс у розмірі 84750 грн. Але
ОСОБА_2 не передала позивачу у
передбачений законом спосіб своєї
частки корпоративних прав на ТОВ. У
відповідності до умов Договору від
14.08.2012р. ОСОБА_2 не отримала від
співзасновників повноважень на
вчинення дій з відчуження
корпоративних прав в їх інтересах.
Умови та порядок передачі
корпоративних прав від засновників
товариства до ОСОБА_3 як можливого
набувача в договорі задатку не
визначено. Тому суд визнав, що
відповідний договір не можна вважати
договором задатку, а отримані за них
кошти фактично є авансом і мають бути
повернуті ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що
відповідач не створилаумов для
оформлення договору купівлі -продажу
корпоративних прав у визначені строки.

Доводи відповідача про те, що
оформлення Договору купівлі-продажу не
відбулося з вини ОСОБА_3 не доведено.
Тому посилаючись на ст. 1212 ЦК України
районний суд визнав, що сума отриманих
грошей в розмірі 84750 грн. має бути
повернута ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_2

Судова колегія не може в повному обсязі
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки такий
висновок суперечить матеріалам справи
та не ґрунтується на законі.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є
засновниками ТОВ «Перший Гольф-Клуб», а
ОСОБА_3 був орендатором цього кафе.
Протягом близько 2-х років велися
переговори щодо продажу кафе ,
займалася цим ОСОБА_2, як директор
товариства. У 2011 році ОСОБА_2 за згодою
з іншими учасниками товариства (ОСОБА_7
та ОСОБА_8) прийняла рішення продати
свої корпоративні права у статутному
капіталі ТОВ. Про що ОСОБА_2 подала до
засобів масової інформації відповідне
оголошення. І після того, як оголошення
було опубліковано, до неї звернувся
ОСОБА_3 з пропозицією придбати її
корпоративні права.

Вказані обставини були підтверджені в
ході розгляду справи показаннями
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були
допитані в судовому засіданні суду
першої інстанції.

05 березня 2012 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було укладено договір завдатку (
а.с.39). Відповідно до цього договору
останній взяв на себе зобов»язання
придбати до 07 червня 2012 року нежитлове
приміщення за адресою АДРЕСА_1. В
забезпечення виконання своїх
зобов»язань ОСОБА_3 в подальшому
передав ОСОБА_2 завдаток у розмірі, який
еквівалентний 2500 (дві тисячі п»ятсот)
доларів США по курсу НБУ, про що
складена розписка від 26.06.2012 року( а. с,
21) .

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком
є грошова сума, що видається
кредиторові боржником у рахунок
належних з нього за договором платежів
на підтвердження зобов»язання і на
забезпечення його виконання Якщо не
буде встановлено, що сума сплачена в
рахунок належних боржника платежів є
завдатком, вона вважається авансом.

Суд першої інстанції обгрунтовано
визнав, що відповідач не передала
позивачу у передбачений законом спосіб
своєї частки корпоративних прав на ТОВ.
У відповідності до умов Договору від
14.08.2012р. ОСОБА_2 не отримала від
співзасновників повноважень на
вчинення дій з відчуження
корпоративних прав в їх інтересах.
Умови та порядок передачі
корпоративних прав від засновників
товариства до ОСОБА_3 як можливого
набувача в договорі задатку не
визначено. Тому районний суд визнав, що
відповідний договір не можна вважати
договором задатку, а отримані за них
кошти фактично є авансом і мають бути
повернуті ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що
відповідач не створилаумов для
оформлення договору купівлі - продажу
корпоративних прав у визначені строки.

Доводи представника відповідача про
те, що оформлення Договору
купівлі-продажу Товариства не
відбулося з вини ОСОБА_3 об'єктивно
нічим не доведено та суперечать даним,
які встановлено під час судового
розгляду. Такі докази відсутні в
матеріалах справи та не надані
представником позивача суду першої та
апеляційної інстанції.

Підстав для застосування наслідків,
передбачених ст. 571 ЦК України , а саме
залишення ОСОБА_2 у себе отриманих як
завдаток за продаж корпоративних прав
на господарче товариство не
встановлено.

Згідно з ч.І, 4 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія вважає
безпідставними посилання ОСОБА_3, про
передачу ОСОБА_2 завдатку у розмірі,
еквівалентного 10 000 доларів США по
курсу НБУ. Матеріали справи не містять
будь-яких доказів передачі цих коштів .
З вказаної вище розписки вбачається
передача тільки 2500 дол.США., про що не
заперечувала в суді апеляційної
інстанції представник ОСОБА_2.

Посилання ОСОБА_3 про те, що
підтвердженням отримання відповідачем
ОСОБА_2 від нього завдатку в сумі 10000
дол. США є написи на зворотній стороні
договору завдатку від 14.08.2012 року( а. с.
38) є не обґрунтованими. ОСОБА_2 та її
представник заперечують, що вказанів
записи робила саме ОСОБА_2

Вказані записи не можуть бути
належним доказом того, що це писала
ОСОБА_2 на підтвердження факту
отримання завдатку від позивача в сумі
10000 дол. США та не можуть бути доказом
отримання грошей нею. ОСОБА_2 та її
представник заперечують, що вказані
записи робила саме ОСОБА_2 з метою
отримання від ОСОБА_3 суми 10000 дол. США.
Матеріали справи також не містять
таких доказів.

Відповідно до ч.І ст. 1212 ЦК України
особа зобов'язана повернути майно тоді,
коли підстава на якій воно було набуте
згодом відпала.

Виходячи з наведеного колегія
суддів, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для його зміни.

За таких обставин судова колегія
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, рішення районного суду
змінити, позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити частково, стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму 2500 дол.
США, що по курсу НБУ становить 29704,79 грн.(
2500 дол. США х 11,88 ).

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути судовий збір
за подачу позову у розмірі 297 грн.

В іншій частині позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.3 ч. 1 ст. 307, 309, 313,
317, 319, 323, 324 ЦПК України колегія
суддів,-

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 06 березня 2014 року змінити.
Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму 29704 грн. 79 коп. та судовий збір за
подачу позову у розмірі 297 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
СУДДІ: