Провадження номер 2/522/4528/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року Приморський районний
суд м Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування збитків внаслідок
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, що
був уточнений, у якому просить суд
стягнути з відповідача 9 548 682 гривень в
якості компенсації збитків завданих
приховуванням інформації, що стала
підставою для визнання недійсним
частини договору купівлі-продажу, а
також стягнути з відповідача судові
витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
01.11.2004р. ОСОБА_2 продав позивач нежилу
двоповерхову будівлю АДРЕСА_1.
Оформлення переходу права власності на
будівлю здійснено шляхом укладання
нотаріального договору
купівлі-продажу.

Після купівлі вказаної будівлі, до
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як власника будівлі,
звернулась ОСОБА_3 із позовними
вимогами щодо визнання за нею права
власності на 1/3 частини придбаної
будівлі. В якості правового
обґрунтування власних вимог ОСОБА_3
посилалась на договір сумісної
діяльності укладений між нею та ОСОБА_2
ще у 2002 році. За ОСОБА_3 в ході судового
розгляду було визнано право власності
на 1/3 будівлі.

Враховуючи, що ОСОБА_2 був прихований
факт існування договору сумісної
діяльності перед укладенням договору
купівлі-продажу спірної будівлі,
позивач просить стягнути ринкову
вартість 1/3 частини будівлі у розмірі 9
548 682,00 гривень, що встановлена у
урахуванням проведеної реконструкції
будівлі АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив їх
задовльнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представники
відповідача позов не визнали просили у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що ОСОБА_1
намагається ввести суд в оману з
приводу наявності підстав для подачі
та задоволення позову. Це
підтверджується висновками судів,
апеляційної та касаційної інстанцій по
справі № 22ц- 3783/09 , де зазначається, що
набувач за договором купівлі-продажу
будівлі - ОСОБА_4 є недобросовісним
набувачем, тобто посилання на введення
в оману з боку ОСОБА_2 є нікчемними. Крім
того, ОСОБА_4 раніше сам зазначав, що
ОСОБА_2 вів себе порядно у
взаємовідносинах як з ОСОБА_3 так і з
ОСОБА_4, а сам став жертвою обману з боку
ОСОБА_3 До того ж, як зазначається у
вищевказаному листі, ОСОБА_4 сам
безпосередньо вів попередні
переговори до підписання договору
купівлі-продажу будівлі з ОСОБА_3 і був
обізнаний про всі обставини, які
стосуються об'єкту купівлі-продажу.
Таким чином, заявлені вимоги ОСОБА_4 є
безпідставними і необґрунтованими, на
підставі чого просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 недоведений,
необґрунтований та такий, що не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що нежитлова
будівля за адресою: АДРЕСА_1 літ. «Г»
належить на праві власності 1/3 частина
ОСОБА_3, 2/3 частини ОСОБА_1

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 01.11.2004 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1
придбав нежитлову будівлю АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 15 травня 2009 року визнано за
ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину
спірної будівлі, визнано недійним
договір 1/3 частини спірного будинку.

Правочином, згідно до ч. 1 ст. 202 ЦК
України, є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено,
зокрема, що зміст правочину не може
суперечити актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

У відповідності з вимогами ст. 230 ЦК
України під обманом розуміється
навмисне введення в оману однією
стороною правочину іншої сторони з
метою вчинення правочину. Обман, це
певні винні, навмисні дії сторони, яка
намагається запевнити іншу сторони про
такі властивості та наслідки
правочину, які насправді наступити не
можуть.

Частинами 2,3 статті 10 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивачем не
надано жодного доказу в обґрунтування
своїх вимог.

За таких обставин, суд робить висновок,
що представлені суду матеріали ні яким
чином не доказують обґрунтованості
позовних вимог позивача.

Відповідно до норм ч.1ст.58 ЦПК України:
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Вимоги ч.2 ст.59 ЦПК України зазначає, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:

23.06.2014