Справа
№329/891/13-ц
Провадження№2/329/10/2014
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2014 року
смт.
Чернігівка

Чернігівський районний суд
Запорізької області

в складі: головуючого -судді:
Поди Н.М.

при секретарі
Сивак В.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Чернігівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на своє
утримання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
вищевказаною позовною заявою, в якій
вказала, що перебуває з відповідачем з
02.12.1978р. у шлюбі, від якого мають двох
повнолітніх дітей. 11.09.2013р. відповідач
пішов із сім'ї, припинивши сімейні
відносини. Вона за віком є
пенсіонеркою, тобто непрацездатною,
страждає на низку хвороб: варикозною
хворобою нижніх кінцівок, хронічним
тромбофлебітом, хронічною венозною
недостатністю, гіпертонічною хворобою
2 стадії ступені ризику, перебуває на
диспансерному обліку та потребує
постійного профілактичного лікування
та прийому медичних препаратів, що
підтверджується відповідною довідкою
з Чернігівської ЦРЛ. Під час сумісного
проживання за взаємною згодою з
відповідачем на її ім'я було укладено
договір позики на суму 9300 грн. на 36
місяців, які вони витратили разом на
потреби сім'ї. Щомісячний платіж для
погашення кредиту з урахуванням
процентів складає 650 грн., її пенсія
щомісячно становить 934,70 грн. Таким
чином, залишивши сім'ю відповідач лишив
її без матеріальної підтримки,
оскільки їй на життя залишається 254
грн., що є мізерною сумою. Син, який
проживає разом з нею не працює, тому не
може надавати їй матеріальну допомогу.
Старший син, який проживає окремо,
допомагає лише продуктами харчування,
бо має на утриманні двох неповнолітніх
дітей. В зв'язку з чим просила суд
стягнути з ОСОБА_2 на її користь
аліменти на своє утримання у розмірі 500
грн. щомісячно, оскільки відповідач
працює і має можливість надавати
матеріальну допомогу.

Позивачка, ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги змінила та просила
стягнути з відповідача на її користь
250грн., щомісячно. Вказала, що кредит
вона взяла для придбання одягу,
продуктів харчування для них та сина,
якому щомісячно в місця позбавлення
волі відсилали всього на 1000грн.
Відповідач сплачував кредит до часу
коли пішов до іншої жінки. На даний
час вона потребує медичної допомоги.
Син, який повернувся з місць
позбавлення волі проживає з нею, не
працює в зв»язку із відсутністю
роботи. На пропозицію чоловіка про
працевлаштування його за місцем
роботи, син відмовився із-за
небезпечних умов роботи.

Відповідач, ОСОБА_2 в судовому
засіданні проти позову позивачки
заперечував посилаючись на те, що він є
незаконним. У своєму позові позивачка
посилається на те, що вона має низку
хвороб, є пенсіонеркою і отримує пенсію
у розмірі 934,70 грн. Однак, отримувана нею
пенсія перевищує встановлений Законом
прожитковий мінімум на 44,70 грн.,
оскільки на момент подачі позову до
суду він становив 894 грн. Крім того,
позивачка посилається на той факт, що
вона виплачує кредит у розмірі 9300 грн.,
який вони нібито брали на власні
потреби, але він також виплачує разом
взятий ними кредит у сумі 10000 грн., який
був витрачений на ремонт квартири, в
якій залишилась проживати саме
позивачка, а він залишився без житла.
Вказав, що позивачка має пенсію, яка
забезпечує її проживання. У нього на
даний час заробіток менший чим у
неї пенсія. Син відмовляється
працювати. Просив в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі.

Свідок, ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснила, що у позивачки хворі ноги,
один раз вона надавала їй допомогу,
також надавала їй ліки.

Суд заслухавши пояснення позивача,
відповідача, свідка, вивчивши
матеріали справи вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
сторони проживали однією сім"єю в
зареєстрованому шлюбі з 02.12.1978р.

Відповідно до довідки Чернігівської
ЦРЛ від 27.09.2013р. позивачка хворіє на
варикозну хворобу нижніх кінцівок,
хронічний тромбофлебіт, хронічну
венозну недостатність, гіпертонічну
хворобу 2 стадії ступені ризику,
перебуває на диспансерному обліку та
потребує постійного профілактичного
лікування та прийому медичних
препаратів(а.с.14).

Однак, до суду позивачкою не надано
жодних доказів про необхідність
придбання тих чи інших медичних
препаратів та підтвердження дійсних
витрат позивачкою на їх придбання на
час подання позову.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони мають двох повнолітніх
працездатних синів, ОСОБА_6 1978 року
народження та ОСОБА_5, 1986року
народження.

Позивачка проживає із повнолітнім
працездатним сином ОСОБА_5, 1986року
народження, який звільнився з місць
позбавлення волі в квітні 2013р., не
працює. Доказів про неможливість його
працевлаштування до суду не надано.

Відповідно до вимог частин 1-5 ст.75 СК
України - дружина, чоловік повинні
матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має
той із подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із
подружжя, який досяг пенсійного віку,
встановленого законом, або є інвалідом
I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що
потребує матеріальної допомоги, якщо
заробітна плата, пенсія, доходи від
використання його майна, інші доходи не
забезпечують йому прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що позивачка є
непрацездатною - пенсіонеркою і
отримує пенсію у розмірі 934,70 грн., що
підтверджується пенсійним
посвідченням від 26.09.2012р. та довідкою
виданою Управлінням пенсійного фонду
України у Чернігівському районі
Запорізької області ( а.с.6,12).

Відповідно до ст. 7 Закону України
«Про державний бюджет на 2013 рік»
прожитковий мінімум на одну особу, яка
втратила працездатність, в розрахунку
на місяць на момент подачі позивачкою
позову до суду становив 894 грн.

В судовому засіданні позивачка
вказала, що на даний час її розмір
пенсії збільшився на 50грн., тобто
складає 984,70грн.

Таким чином, вбачається, що позивач
ОСОБА_1 отримує пенсію, яка забезпечує
їй прожитковий мінімум, встановлений
законом.

Крім того, позивачка в позові вказала,
що 26.04.2013р. між ПАТ «Платинум Банк» та
нею було укладено кредитний договір
№2057/2631CLBPS з кінцевим терміном його
повернення 02.05.2016р. (а.с.8-9).

Щомісячний платіж по кредиту з
урахуванням відсотків складає 650 грн.
(а.с.10-11).

Згідно ст. 11 ЦПК України цивільні
справи розглядаються судом в межах
заявлених фізичними чи юридичними
особами вимог.

Будь-яких вимог, які б випливали з
кредитних правовідносин, позивачкою
заявлено не було.

Наявність боргових зобов'язань
позивача за кредитним договором не
позбавляє його права пред'явити позов
про стягнення частки боргових
зобов'язань із відповідача.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень, таких доказів
позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10.11, 15, 60, 209,213- 215 ЦПК
України, ст. ст. 75 Сімейного кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позову до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на своє утримання.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької
області протягом 10 днів з дня його
проголошення

Суддя