АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-й інстанції -
Доповідач - Міхеєва В.Ю.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів Красвітної
Т.П., Макарова М.О.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
ОСОБА_6

на рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 травня 2013 року по справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«БІЗНЕСФІНАНС» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Фінансова компанія
«БІЗНЕСФІНАНС», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укркредит» та
публічного акціонерного товариства
«Банк Восток» про визнання договорів
недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року Публічне
акціонерне товариство «Хоум Кредит
Банк», яке в подальшому було замінено
його правонаступником Товариством з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «БІЗНЕСФІНАНС» (далі - ТОВ
«Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС»),
звернулося з позовом до ОСОБА_1,
змінивши свої вимоги у червні 2012 року
про звернення стягнення на предмет
іпотеки - домоволодіння, розташоване за
адресою Дніпропетровська область,
Новомосковський район, АДРЕСА_1
(загальна площа - 465,9 кв.м, житлова площа
- 238,7 кв.м,), земельну ділянку площею 2101
кв.м, розташовану на території АДРЕСА_1,
що належать на праві власності гр.
ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за
Договором про надання кредитної лінії
№ 170-05/в (далі - Кредитний договір) в сумі
10458234,22 грн., шляхом реалізації з
прилюдних торгів, зазначивши спосіб
реалізації предмета іпотеки, шляхом
проведення прилюдних торгів з продажу
вищезазначеного предмета іпотеки, а
також судові витрати по сплаті
судового збору у сумі 3219 грн. (т.1,
а.с.103-105).

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 подала
зустрічний позов до ТОВ «Фінансова
компанія «БІЗНЕСФІНАНС», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укркредит» (далі - ТОВ «Укркредит») та
Публічного акціонерного товариства
«Банк Восток» (далі - ПАТ «Банк Восток»),
уточнивши остаточно вимоги у листопаді
2012 року та просила визнати недійсними
Договір відступлення права вимоги № 8
від 29 вересня 2011 року, укладений між ПАТ
«Банк Восток» (первісний кредитор) та
ТОВ «Укркредит» (новий кредитор) в
частині відступлення права вимоги за
Договором про надання кредитної лінії
№ 170-05/в від 29 липня 2005 року, укладеного
між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_1; Договір
відступлення права вимоги № 20110929-Г від
29 вересня 2011 року, укладений між ТОВ
«Укркредит» (первісний кредитор) та ТОВ
«Фінансова Компанія «Фемілі Кредит»
(новий кредитор) в частині відступлення
права вимоги за Договором про надання
кредитної лінії № 170-05/в від 29 липня 2005
року, укладеного між ЗАТ «Агробанк» та
ОСОБА_1; Договір відступлення права
вимоги за іпотечними договорами від 29
вересня 2011 року (посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за № 2301),
укладений між ПАТ «Банк Восток»
(первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова
Компанія «Фемілі Кредит» (новий
кредитор) в частині відступлення права
вимоги за іпотечним договором № 170-05/в/1
від 29 липня 2005 року, укладеного між ЗАТ
«Агробанк» та ОСОБА_1 (т.1, а.с.151-156).

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 травня 2013 року позовні
вимоги ТОВ «Фінансова компанія
«БІЗНЕСФІНАНС» були задоволені
частково. Звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме: домоволодіння,
розташоване за адресою
Дніпропетровська область,
Новомосковський район, АДРЕСА_1
(загальна площа - 465,9 кв.м, житлова площа
- 238,7 кв.м,), земельну ділянку площею 2101
кв.м, розташовану на території АДРЕСА_1,
що належать на праві власності гр.
ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за
кредитним договором в сумі 5854558,09 грн., з
яких: 3795986,8 грн. - сума заборгованості за
тілом кредиту; 2053571,29 грн. - сума
заборгованості за відсотками; 5000 грн. -
пеня за несвоєчасне погашення кредиту,
шляхом реалізації з прилюдних торгів,
зазначивши спосіб реалізації предмета
іпотеки, шляхом проведення прилюдних
торгів з продажу вищезазначеного
предмета іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
позивача судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 3219 грн.

В іншій частині позовних вимог ТОВ
«Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС»
відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено.

З апеляційною скаргою звернувся
представник ОСОБА_1 ОСОБА_6, який,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні первісного позову та
задоволення зустрічних позовних
вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а рішення суду - зміні з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено
та підтверджується матеріалами справи,
що 29 липня 2005 року між ЗАТ «Агробанк» та
ОСОБА_1 було укладено Договір про
надання кредитної лінії № 170-05/в зі
змінами та доповненнями, внесеними
Додатковою угодою № 1 від 18 липня 2007
року (далі - Додаткова угода №1).

Відповідно до умов п.1.1 Кредитного
договору з урахуванням Додаткової
угоди №1 Банк надає Позичальнику
грошові кошти у вигляді не
поновлювальної відкличної кредитної
лінії окремими траншами з лімітом
кредитування 476860,00 доларів США строком
з 29 липня 2005 року по 28 липня 2015 року зі
сплатою 15,0 % річних в розмірі та
порядку, визначеними даним договором.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3
Кредитного договору відповідачка
зобов'язувалася використовувати
кредитні кошти на вказані в договорі
цілі і забезпечити повернення
одержаного кредиту і сплату
нарахованих процентів у встановлені
договором строки: починаючи з місяця,
наступного за датою видачі кредиту,
щомісячно, в період з 1 по 16 число
вносити грошові кошти в сумі 1917,00
доларів США для погашення
заборгованості за кредитом, в сумі,
достатній для погашення
заборгованості по нарахованих
відсотках за користування кредитом в
попередньому місяці.

За порушення строків повернення
заборгованості по кредиту та/чи
процентів за його використання, та/чи
комісії, відповідно до п.4.6 Кредитного
договору відповідачка зобов'язувалася
сплачувати пеню в розмірі 0,5 відсотка
від суми прострочених грошових
зобов'язань, розрахованої за кожний
день прострочення платежу, включаючи
день сплати заборгованості (т.1,
а.с.12-14).

Банк відповідно до умов Кредитного
договору свої зобов'язання виконав та
надав ОСОБА_1 грошові кошти, що
підтверджується копіями заяв на видачу
готівки № 433783 від 29 липня 2005 року, № 155292
від 04 серпня 2005 року, № 151743 від 08
лютого2007 року, № 475881 від 18 липня 2007 року
(т.1, а.с.15-18).

У забезпечення виконання
Позичальником своїх зобов'язань по
цьому договору між Банком та ОСОБА_1
було укладено Іпотечний договір №
170-05/в/1 від 29 липня 2005 року зі змінами та
доповненнями, внесеними згідно
Договору про внесення змін та
доповнень № 1 від 18 липня 2007 року (далі -
Договір іпотеки), предметом якого є
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та
земельна ділянка площею 0.0.2101 га,
розташована за тією ж адресою (т.1, а.с.
19-21, 22).

На адресу відповідачки Банком 05
травня 2009 року була направлена
письмова вимога про усунення порушень
умов Кредитного договору , яка нею
отримана 12 травня 2009 року, однак не
виконана (т. 1, а.с.23-25).

Як убачається з матеріалів справи,
правонаступником ЗАТ «Агробанк» є ЗАТ
«Хоум Кредит Банк, правонаступником
якого є ВАТ «Хоум Кредит Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Хоум
Кредит Банк», правонаступником якого є
ПАТ «Банк Восток» (т.1, а.с.42-45).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок: 1)
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
2) правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою.

Відповідно до Договору
відступлення права вимоги за
іпотечними договорами від 29 вересня 2011
року, укладеного між ПАТ «Банк Восток»
та ТОВ «Фінансова Компанія «Фемілі
Кредит», ПАТ «Банк Восток» відступив
вказаному товариству права вимоги до
іпотекодавця ОСОБА_1 за Іпотечним
договором № 170-05/в/1 від 29 липня 2005 року
(т.1, а.с.59-61).

Між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ
«Укркредит» 29 вересня 2011 року було
укладено Договір відступлення права
вимоги № 8, відповідно до умов якого
Банк відступив, а товариство прийняло
право вимоги за Кредитним договором №
170-05/в від 29 липня 2005 року (т.1, а.с.62-64).

У свою чергу, ТОВ «Укркредит»
відповідно до Договору відступлення
права вимоги № 20110929-Г від 29 вересня 2011
року відступило, а ТОВ «Фінансова
Компанія «Фемілі Кредит» прийняло
право вимоги за Кредитним договором №
170-05/в від 29 липня 2005 року (т.1, а.с.65-67).

На підставі рішення Позачергових
зборів учасників ТОВ «Фінансова
Компанія «Фемілі Кредит» від 15
листопада 2011 року, це товариство
змінило свою назву на ТОВ «Фінансова
компанія «БІЗНЕСФІНАНС» (т.1, а.с.68-70).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного

кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно із ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом, а у
разі відсутності письмового
повідомлення боржника про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції правильно
виходив з тих обставин, що ОСОБА_1
належним чином не виконувала взяті на
себе зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредиту та нарахованих
процентів, у зв'язку з чим виникла
заборгованість, яка складається із
заборгованості за тілом кредиту в
розмірі 474943 доларів США, що
еквівалентно 3795986,8 грн.; заборгованості
за відсотками в розмірі 256937,29 доларів
США, що еквівалентно 2053571,29 грн.

Також суд, виходячи з положень ч.3 ст.
551 ЦК України, враховуючи часткове
погашення відповідачкою
заборгованості та значне перевищення
суми нарахованої позивачем пені
розміру збитків, зменшив її розмір до
5000 грн.

Встановивши наявність
заборгованості за Кредитним договором,
суд першої інстанції керуючись
положеннями ст.ст. 512, 514, 516, 526, 589, ч.2 ст.
590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» та п. 4.1.1, 4.1.2 Іпотечного
договору, дійшов правильного висновку
про наявність підстав для задоволення
вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

У той же час, колегія суддів звертає
увагу на наступне.

Ст. 38 Закону України «Про іпотеку»
передбачено право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки та згідно з ч. 1
ст. 39 Закону у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначається спосіб застосування
процедури продажу, встановленої
статтею 38 цього Закону.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п.
42 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(далі - Постанова пленуму) резолютивна
частина рішення суду в разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати як статті 39 Закону України
«Про іпотеку», так і положенням п.4 ч.1
ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права іпотеко
держателю на продаж предмета іпотеки;
початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації (при цьому
суд може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

Задовольняючи частково первісні
позовні вимоги та звертаючи стягнення
на предмет іпотеки, суд першої
інстанції на зазначені вимоги уваги не
звернув та помилково не зазначив
початкову ціну предмета іпотеки для
його подальшої реалізації.

У зв'язку з цим, апеляційна скарга в цій
частині підлягає задоволенню, а
рішення суду першої інстанції - зміні
із доповненням його резолютивної
частини після слів «шляхом проведення
публічних торгів з продажу
вищезазначеного предмета іпотеки»
словами «з початковою ціною,
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій».

Відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з тих обставин, що відсутні
правові підстави для визнання
договорів відступлення права вимоги
недійсними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду та відхиляє доводи
апеляційної скарги в цій частині,
виходячи з наступного.

Як на підстави для визнання спірних
договорів недійсними, позивачка за
зустрічним позовом посилалася на ч.1 ст.
215, ст.ст. 227, 228, ч.1 ст. 230, ст. 234 ЦК
України, ч.1 ст. 207 Господарського
кодексу України (далі - ГК України) та
зазначала, що договори укладені з
порушенням норм чинного законодавства,
оскільки відступлення основного
зобов'язання по кредитному договору
відбувалося не одночасно з похідним
зобов'язанням (по іпотеці); ТОВ
«Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС» не
надано законодавством України право
самостійно змінювати валюту
зобов'язання; при укладенні
оспорюваних договорів було порушено
публічний порядок та Договори
відступлення права вимоги № 8 від 29
вересня 2011 року та № 20110929-Г від 29
вересня 2011 року є фіктивними
договорами, так як вчинені без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цими правочинами та з
метою, яка суперечить інтересам
держави і суспільства.

Твердження позивачки за зустрічним
позовом про неодночасність укладення
договорів відступлення права вимоги за
основним зобов'язанням та за іпотечним
договором, що на її думку, є підставою
для визнання їх недійсними відповідно
до ч.1 ст. 215 ЦК України, є недоведеними
та спростовуються матеріалами справи,
з яких убачається, що всі спірні
договори укладалися в один день - 29
вересня 2011 року.

Посилання ОСОБА_1 як на підставу
недійсності оспорюваних договорів на
ст. 227 ЦК України - вчинення правочину
юридичною особою без відповідного
дозволу (ліцензії), оскільки Договори
відступлення права вимоги № 8 від 29
вересня 2011 року та № 20110929-Г від 29
вересня 2011 року укладені ТОВ
«Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС» за
відсутністю індивідуальної ліцензії,
виданої НБУ, не спростовують висновків
суду про відмову у задоволенні
зустрічних позовних вимог з цих
підстав, оскільки відповідно до умов
цих договорів, у них зазначено грошовий
еквівалент зобов'язання у гривні
України та відповідно до п.1.1 глави 1
Положення про порядок надання
небанківським фінансовим установам,
національному оператору поштового
зв'язку генеральних ліцензій на
здійснення валютних операцій,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 09
серпня 2002 року № 297, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 29 серпня
2002 року за № 712/7000 (зі змінами), якщо
операції за відповідними договорами
факторингу здійснюватимуться виключно
за участю резидентів та у валюті
України, такі операції не
потребуватимуть одержання генеральної
ліцензії.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 234 ЦК України фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.

Колегія суддів вважає безпідставними
посилання ОСОБА_1 на фіктивність
договорів, оскільки правовими
наслідками їх укладення є перехід
права вимоги у зобов'язанні.

Відсутні також правові підстави для
визнання договорів недійсними
відповідно до положень ст. 228 ЦК України
та ч.1 ст. 207 ГК України, оскільки докази,
що сторони цих договорів порушили
публічний порядок при їх укладанні,
відсутні, а також ОСОБА_1 не є стороною
цих договорів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
в частині відмови у задоволенні
зустрічних позовних вимог ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Посилання апелянта на відсутність
доказів правонаступництва прав та
обов'язків ПАТ «Банк Восток» на
укладання Договору відступлення права
вимоги № 8 від 29 вересня 2011 року та
Договору відступлення права вимоги за
іпотечними договорами від 29 вересня 2011
року, спростовуються матеріалами
справи - випискою із Статуту ПАТ «Банк
Восток», зі ст. 1.2 якого убачається, що
зазначений Банк є правонаступником
усіх прав та зобов'язань, коштів та
майна ПАТ «Хоум Кредит Банк», що згідно
протоколу Загальних зборів акціонерів
від 01 лютого 2011 року змінило назву, є
правонаступником ВАТ «Хоум Кредит
Банк», що згідно протоколу Установчих
зборів акціонерів № 1 від 16 грудня 2008
року реорганізовано шляхом
перетворення, є правонаступником усіх
прав та зобов'язань, коштів та майна ЗАТ
«Хоум Кредит Банк», є правонаступником
усіх прав, зобов'язань, коштів та майна
ЗАТ «Агробанк» (т.1, а.с.42).

Доводи апеляційної скарги, що
позивач не надав суду оригінали
документів на підтвердження своїх
позовних вимог та не довів певними
засобами доказування, що дійсно
відбулося відступлення права вимоги та
що у нього є процесуальне право
вимагати виконання обов'язків по
Кредитному та Іпотечному договорам не
є підставою для скасування рішення
суду, оскільки відповідачка не
заявляла про фальшивість наявних у
справі копій документів, не оспорювала
факт підписання Кредитного та
Іпотечного договорів.

Посилання апелянта на те, що
позивач не обґрунтував наявність
боргу за Кредитним договором
спростовується матеріалами справи, з
яких убачається, що разом із заявою про
зміну позовних вимог, позивач надав
розрахунок заборгованості за період з
01 жовтня 2011 року по 06 червня 2012 року,
тобто з моменту, коли до нього перейшло
право вимоги, до звернення з позовом до
суду (т.1, а.с.107,108).

Доводи апелянта, що суд першої
інстанції залишив поза увагою
наявність у матеріалах справи акту
обстеження від 09 квітня 2013 року
належного на праві власності ОСОБА_1
житлового будинку АДРЕСА_1, яким
зафіксовано повне зруйнування
предмета іпотеки та всупереч
положенням ч.1 ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» звернув стягнення на
припинену іпотеку, колегією суддів не
можуть бути взяті до уваги як підстави
для скасування рішення суду, виходячи з
наступного.

Відповідно до положень ст. 5 Закону
України «Про іпотеку» ризик
випадкового знищення, випадкового
пошкодження або псування предмета
іпотеки несе іпотекодавець, якщо
інше не встановлено іпотечним
договором.

Як убачається з умов п.п. 3.2.1, 3.2.2
Іпотечного договору, обов'язок вжиття
за власний кошт всіх необхідних
заходів для збереження предмета
іпотеки, включаючи своєчасне
проведення поточного ремонту,
відновлення незначних пошкоджень,
раціональну експлуатацію та захист
предмета іпотеки від незаконних
посягань та вимог інших осіб; своєчасне
повідомлення іпотекодержателя про
будь - яку загрозу знищення,
пошкодження, псування чи погіршення
стану предмета іпотеки, покладено на
іпотекодавця, тобто, на відповідачку
ОСОБА_1

Відповідно до п. 3.2.5 Іпотечного
договору у разі пошкодження, втрати
або псування предмету іпотеки
іпотекодавець зобов'язаний надати
іпотекодержателю аналогічне за
вартістю та якістю майно у строк не
пізніше трьох днів з дня, коли це
сталося, а у випадку ненадання такого
майна, незалежно від настання строку
погашення кредиту іпотекодавцем,
виконати забезпечені цим договором
зобов'язання у повному обсязі.

Крім того, виходячи з положень ст. 17
Закону України «Про іпотеку» якщо
предметом іпотечного договору є
земельна ділянка і розташована на ній
будівля (споруда), в разі знищення
(втрати) будівлі (споруди) іпотека
земельної ділянки не припиняється.

Доводи апелянта щодо невідповідності
розміру земельної ділянки, зазначеної
у рішенні суду - 2101 кв.м розміру,
вказаному у п.п.2 п.1.2 Іпотечного
договору - 0.0.2101 гектарів, не є
підставою для скасування правильного
по суті рішення та не спростовують
висновків суду, оскільки і квадратний
метр і гектар є одиницями вимірювання
площі та 1 кв.м дорівнює 0,0001 га
(відповідно, 2101 кв.м х 0,0001 га = 0,2101 га).

Посилання апелянта на передачу
земельної ділянки в іпотеку з
порушенням вимог Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо посилення контролю
за укладенням договорів застави та
іпотеки земельних ділянок та прав на
них» (далі - Закон), згідно з яким було
доповнено ч.1 ст. 133 Земельного кодексу
України та змінено редакцію п.3.ч.1 ст.18
Закону України «Про іпотеку» щодо
обов'язкового зазначення кадастрового
номеру земельної ділянки, яка
передається в іпотеку, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки
зазначені зміни діють з 20 грудня 2011
року, тобто, з дня набрання чинності
зазначеним Законом.

На час укладання Іпотечного договору
діяла редакція Закону України «Про
іпотеку» від 05 червня 2003 року,
відповідно до п.3 ст. 18 якого іпотечний
договір повинен був містити такі
істотні умови: опис предмета іпотеки,
достатній для його ідентифікації,
та/або його реєстраційні дані. При
іпотеці земельної ділянки має
зазначатися її цільове призначення.

Відповідно до ст. 133 Земельного кодексу
України у редакції, яка діяла на час
укладення Іпотечного договору,
передбачалася передача у заставу
земельних ділянок, які належать
громадянам та юридичним особам на
праві власності.

Як убачається з тексту Іпотечного
договору, він містить всі істотні
умови, передбачені чинним на момент
його укладання законодавством.

Отже, з урахуванням наведеного
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а рішення суду - зміні в частині
зазначення початкової ціни предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.

В іншій частині доводи апеляційної
скарги не заслуговують на увагу,
оскільки вони не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 травня 2013 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення
після слів «шляхом проведення
публічних торгів з продажу
вищезазначеного предмета іпотеки»
словами «з початковою ціною,
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій».

В іншій частині рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 14 травня
2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді