Справа № 569/2051/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
Рівненський міський суд Рівненської
області

в особі судді
Музичук Н.Ю.

при секретарі
Швець А.Л.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням в
квартирі,

в
с т а н о в и в:

В лютому 2014 року до Рівненського
міського суду надійшов на розгляд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до договору дарування
нерухомого майна від 18.07.2006 року серії
ВСХ № 917976 позивач ОСОБА_1 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1, в якому по
сьогоднішній день проживає та
зареєстрована. У вищевказаному будинку
зареєстрований відповідач ОСОБА_2,
батько позивача. Понад два роки, після
розірванню шлюбу з матір'ю позивача,
відповідач в будинку не проживає, 20.02.2012
року виїхав з нього та вивіз всі свої
речі. За якою адресою відповідач
проживає зараз позивачу не відомо,
оскільки вони між собою не спілкуються.
Будь - яких витрат щодо утримання
будинку та сплати комунальних
платежів, які нараховуються згідно
кількості зареєстрованих осіб,
відповідач не несе, житлом не
користується.

З огляду на вищевикладене позивач
просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця села Карпилівка
Рівненського району Рівненської
області, таким, що втратив право
користування жилим приміщенням в
житловому будинку АДРЕСА_1, на усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_1
житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом
зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку
в даному житловому будинку.

Заперечення відповідача на позовну
заяву не надано.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала в повному обсязі в межах
доводів позовної заяви. Пояснила, що у
зв'язку із реєстрацією ОСОБА_2 в
квартирі змушена тривалий час нести
додаткові витрати по оплаті
комунальних послуг, що змусило
позивача звернутись до суду. Вказала,
що відповідач самостійно, добровільно,
вибув на інше постійне місце
проживання, будь - яких перешкод в
користуванні вказаним житлом ніхто
йому не чинив. Просив позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 був повідомлений про
час і місце судового розгляду справи у
встановленому порядку судовою
повісткою, за адресою його місця
реєстрації, зареєстрованою у
встановленому законом порядку, та
шляхом поміщення оголошення в
друкованому ЗМІ, відповідно до ст. 74 ЦПК
України, що підтверджено доказами,
наявними у справі, а тому суд вважає, що
сторона належним чином повідомлена про
день судового засідання. В судове
засідання відповідач не з'явився,
причину неявки суду не повідомив.
Заперечень до позову не надавав.

Суд прийшов до висновку про
доцільність розгляду справи у
відсутність відповідача, який
вважається належно повідомленим,
згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України за згодою
позивача, з винесенням заочного
рішення в порядку ст. 224 - 228 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, свідків
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши письмові
матеріали справи та оцінивши в
сукупності встановлені обставини, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, доведені, підлягають до
задоволення.

Судом встановлено, що відповідно
до договору дарування нерухомого майна
від 18.07.2006 року серії ВСХ № 917976 позивач
ОСОБА_1 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1, площею 72,0 кв.м.

Згідно будинкової книжки на
житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається,
що відповідач ОСОБА_2, рідний батько
позивача, зареєстрований у
вищевказаному будинку з 23 січня 2002
року.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст.
60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

З дослідженого в судовому засіданні
акту від 17.01.2014 року, складеного та
підписаного членами комісії
вбачається, що ОСОБА_2 в житловому
будинку АДРЕСА_1 не проживає з 20 лютого
2012 року.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_4, яка є сусідкою позивача,
підтвердила, що із квітня 2012 року вона
відповідача по місцю реєстрації не
бачила, хоча заходила в будинок кілька
разів на тиждень, відомо, що відповідач
в будинку не живе понад два роки.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка матір позивача ОСОБА_3,
підтвердила, що із 02.11.2010 року вони з
відповідачем розлучились, з лютого 2012
року він остаточно добровільно пішов і
не повернувся з метою проживання в
будинок, питання вселення чи усунення
перешкод не порушував, його особистого
майна в будинку немає.

Згідно ст. 405 ЦК України встановлено, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право користування цим житлом
у разі відсутності члена сім'ї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними і власником житла або законом.

Відповідно ст. 72 ЖК України, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2, член
сім'ї власника, добровільно вибув зі
спірного будинку на інше місце
проживання, а факт його відсутності
понад один рік в приміщенні будинку,
який є власністю позивача, за
відсутності будь-яких угод чи
домовленості знайшов своє
підтвердження, суд прийшов до висновку,
що слід визнати його таким, що втратив
право на користування жилим
приміщенням в будинку АДРЕСА_1, площею
72,0 кв.м., належному на праві власності
ОСОБА_1 на підставі договору дарування
від 18.07.2006 року, посвідченого приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за р. № 1862,
зареєстрованим у встановленому
порядку.

Питання про стягнення з відповідача
судових витрат по оплату судового
збору позивачем не ставилось.

На підставі викладеного. ст.405 ЦК
України, ст. 72 ЖК України, Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" № 1382-ІУ від 11.12.2003 року,
керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218, 224-228,
223, 292, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
села Карпилівка Радивилівського
району Рівненської області, таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням в житловому будинку
АДРЕСА_1, на усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_1 житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_2 з
реєстраційного обліку в даному
житловому будинку.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський місцевий суд
поданням апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення, а для осіб, якій брали участь
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення рішення
- протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду

Н.Ю.Музичук