У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

19 березня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: служба у справах
дітей Приморської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, Друга маріупольська державна
нотаріальна контора, про виділ частки з
майна подружжя у зв'язку зі смертю,
визнання договору дарування будинку
недійсним, визнання права власності на
будинок в порядку спадкування за
законом, за касаційною скаргою ОСОБА_1,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, на
рішення Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 22
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 18 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, звернулися до
суду з указаним позовом, у якому
просили виділити частку із сумісної
власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
після смерті останньої; визнати
недійсним договір дарування, укладений
1 серпня 1995 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_2 право власності на будинок
АДРЕСА_1 по 1/3 частки за кожним. Свої
вимоги обґрунтовували тим, що спірний
будинок збудовано подружжям ОСОБА_5 під
час шлюбу та є спільною сумісною
власністю подружжя. ОСОБА_6 померла у
ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно рішення
виконавчого комітету від 28 червня 1995
року зазначений вище будинок введено в
експлуатацію та надано
правовстановлюючі документи на ім'я
ОСОБА_5 Як стало відомо позивачам у 2012
році, 1 серпня 1995 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 було укладено договір дарування
спірного будинку. Вважають, що ОСОБА_5
не мав права розпоряджатися усім
будинком, оскільки йому належить Ѕ
частка. Крім того, будинок фактично не
передано ОСОБА_4, оскільки вона в
спірному будинку не проживала, у ньому
продовжував проживати дарувальник та
залишився його власником, у зв'язку з
чим договір дарування вважається
неукладеним, а позивачі є спадкоємцями
по закону в рівних частках.

Рішенням Приморського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 22
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 18 грудня 2013 року, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_2
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, просить
скасувати зазначені судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, дослідивши докази у
справі про визнання договору дарування
недійсним та визнання права власності
на будинок у порядку спадкування,
дійшов правильного висновку, що
позивачами не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог, що спірний
будинок побудовано за життя ОСОБА_6,
тому підстави вважати його об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
відсутні.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження суду
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні апеляційним судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанці1, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 22
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 18 грудня 2013
року2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова