АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Бондарьова Г.М. Доповідач -
Дерев'янко О.Г.Категорія 37
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі :

головуючого - Дерев'янка О.Г.

суддів - Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Філіній Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

по апеляційній скарзі ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3

на рішення Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 06
листопада 2013 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа приватний нотаріус
Петропавлівського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання заповіту
недійсним, -

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2011 року ОСОБА_3
звернулась до суду з відповідним
позовом до ОСОБА_4, вказуючи на те, що
вона є єдиним спадкоємцем після смерті
двоюрідного брата - ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Спадщина відкрилась
на квартиру АДРЕСА_1. У лютому 2009 року їй
стало відомо, що спадкову квартиру
разом з іншим майном ОСОБА_6 заповів
ОСОБА_4 Ознайомившись із заповітом у
неї виникли сумніви щодо дійсності
правочину, оскільки заповіт складено
за декілька днів до смерті брата, який
дуже сильно хворів, перебував на
стаціонарному лікуванні, зловживав
наркотичними засобами та був
наркозалежним. Вважає, що
волевиявлення заповідача не було
вільним та не відповідало його
внутрішній волі, тому з урахуванням
викладеного позивачка просила суд
задовольнити її позов, визнавши
заповіт недійсним.

Рішенням Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 06
листопада 2013 року ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог відмовлено. (а.с.193-200)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 -
представник ОСОБА_3 вказує на те, що
рішення суду прийнято з порушенням
норм процесуального та матеріального
права, є необґрунтованим, тому просив
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що проведеною повторною
посмертною судово-психіатричною
експертизою не зроблено висновку про
абсолютну неспроможність ОСОБА_6 в
момент складання ним заповіту розуміти
значення своїх дій та керувати ними, а
лише стверджено, що існуючі в той час
порушення його психічної діяльності
істотно впливали на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними, що само по собі не є
підставою для визначення складеного в
такому стані заповіту недійсним, тому
підстави для задоволення позову
відсутні.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено, та
не оспорюється сторонами, що ОСОБА_6 на
час складання заповіту - 14.10.2008 року
неодноразово перебував на лікуванні в
Першотравенській ЦМЛ, в тому числі на
стаціонарному з 12.10.2008 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ці обставини, а також належність
спірної квартири ОСОБА_6 відповідно до
вимог ч.1 ст.. 61 ЦПК України доказуванню
не підлягають, хоча відповідні
документи в матеріалах справи
відсутні. Відомості щодо часу
знаходження ОСОБА_6 у лікарні містяться
у акті № 31 від 13.10.2011 року, та № 644 від
06.07.2012 року.(а.с.50-52,78-82)

Матеріалами справи, зокрема копією
спадкової справи № 23 підтверджується,
що 14 жовтня 2008 року ОСОБА_6, який
проживав за адресою АДРЕСА_2 уклав
заповіт, який посвідчений приватним
нотаріусом Петропавлівського
районного нотаріального округу
Дніпропетровської області, за яким на
випадок своєї смерті усе належне йому
майно, де б воно не знаходилось та з
чого б воно не складалось, усі майнові
права та обов'язки, які належать йому на
час посвідчення заповіту, а також ті
майнові права та обов'язки, які
належатимуть йому на день смерті
заповів ОСОБА_4. Оформлення спадщини
ОСОБА_4 зупинено, до вирішення
цивільної справи в суді, на підставі
ухвали Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 17.03.
2011 року. (а.с.6,166,173)

Згідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. (а.с.163)

Після смерті ОСОБА_6 із заявою про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори звернувся ОСОБА_4(а.с.162)

Відповідно до п. 16. Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

Відповідно до висновку, зазначеному в
акті повторної посмертної
судово-психіатричної експертизи № 644
від 06.07.2012 року, складеного Київським
міським центром судово-психіатричної
експертизи, комісією встановлено, що
ОСОБА_6 на момент складання ним
заповіту - 14.10.2008 року стійким
хронічним психічним захворюванням не
страждав, в нього виявлялись ознаки
психічного розладу: стан вираженої
(глибокої) астенії соматогенно
обумовленої (поза госпітальна
правобічна верхньодольова пневмонія з
синдромом дисемінації, гепатит «С».) на
фоні психічних та поведінкових
розладів внаслідок вживання
наркотичної речовини групи опіоїдів,
активна залежність (F 11.24; R 53.0) який
істотно впливав на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, суттєво обмежуючи цю
здатність.

ОСОБА_6 з урахуванням зазначених
обставин не міг у повній мірі
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними на момент складання
заповіту 14.10.2008 р. Не міг у повній мірі
усвідомлено приймати рішення
адекватно ситуації та реалізувати
його.(а.с.78-82)

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні данні, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показано свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

Допитана судом першої інстанції свідок
ОСОБА_7, яка працює лікарем терапевтом в
лікарні де перебував на лікуванні
ОСОБА_6 пояснила суду про те, що стан
хворого був тяжкий. Лікар також
пояснила, що в історії хвороби
записано, що ОСОБА_6 являвся наркоманом
і продовжував приймати наркотики під
час лікування, зокрема 12.10.2008 року.
Поєднання опійної наркоманії та
інтоксикації на підґрунті поза
госпітальної правобічної пневмонії на
фоні СНІД-інфекції привели до гіпоксії
мозку, тобто до голоду мозку. У ОСОБА_6,
як хворого страждаючого опійною
наркоманією проявлялись симптоми
психічних та поведінкових розладів,
які викликані внаслідок зловживанням
наркотиків.(а.с.46-47)

Заперечуючи проти позову відповідачем
заявлялось клопотання, щодо проведення
повторної посмертної
судово-психіатричної експертизи,
оскільки він не згоден з висновками
комісії, зазначеними в акті № 644
від.06.07.2012 року, проте призначена судом
повторна експертиза не проведена у
зв'язку з несплатою відповідачем
коштів та відмовою ОСОБА_4 у її
проведенні. В апеляційній інстанції
відповідач такого клопотання не
заявляв. (а.с.101-104,111)

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Колегія суддів вважає, що враховуючи
надані суду документи, пояснення
свідка ОСОБА_7, обставини при яких
ОСОБА_6 14.10.2008 року укладав на користь
відповідача заповіт, а саме наявність
тяжкого захворювання, слабкість та
недомагання, неконтрольоване вживання
заповідачем до укладання заповіту
наркотичних засобів, його безпорадний
стан, оскільки як пояснювала
зазначений свідок ОСОБА_6 сам себе не
міг обслуговувати, не міг адекватно
надати відповідь на питання лікаря.
Тяжкий стан хворого ОСОБА_6
відображений у медичні карті, в якій
лікар на 18,00 час.14.10.2008 року підтверджує
його тяжкий стан. (пояснення свідка
а.с.47)

Для визначення правочину таким, що має
дефекти волі і волевиявлення, а врешті
і недійсним необхідно встановити
наявність хоча б одного з двох
факторів, які мали місце в момент
вчинення правочину, а саме: а) щоб вона
не усвідомлювала значення своїх дій
або б) не могла керувати своїми діями.

Проведеною експертизою встановлено, що
ОСОБА_6 а) не міг у повній мірі
усвідомлювати значення своїх дій та б)
керувати ними на момент складання ним
заповіту 14.10.2008р. Комісією встановлено,
що хвороба заповідача виникла на фоні
психічних та поведінкових розладів
внаслідок вживання наркотичних
речовин істотно впливали на його
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, суттєво
обмежуючи цю здатність. ОСОБА_6 з
урахуванням зазначених обставин не міг
у повній мірі усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними на момент
складання заповіту 14.10.2008 р. Не міг
ОСОБА_6 у повній мірі усвідомлено
приймати рішення адекватно ситуації та
реалізувати його, тому з урахуванням
зазначених обставин колегія суддів
вважає, що ОСОБА_6 не міг усвідомлено
приймати рішення адекватно ситуації, і
ці суттєві обмеження його здатності не
дозволяли йому у повній мірі
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними на момент складання
заповіту, тому вимоги позивачки щодо
визнання заповіту недійсним
підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції у своєму рішення
не навів мотивів за якими він вважав
встановленим те, що на час укладення
заповіту ОСОБА_6 в якійсь мірі
усвідомлював значення своїх дій,
оскільки тяжко хвору людину, яка мала
на час укладення заповіту ознаки
«психічного розладу на фоні психічних
та поведінкових розладів внаслідок
вживання наркотичних речовин», яка не
могла підписати заповіт в силу
фізичної слабкості, не можна вважати
такою, яка в повній мірі усвідомлювала
свої дії. Матеріали справи не містять
данні про те, в якій мірі та об'єму
ОСОБА_6 міг усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, а в якій не
міг.

Норми матеріального права, зокрема ст..
225 ЦК України не містить такого поняття,
як «абсолютна неспроможність»,
оскільки для застосування зазначеної
правової норми достатньою є наявність
обставини, коли фізична особа «не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними», що
підтверджено експертизою, та а ні
відповідачем, а ні допитаними іншими
свідками не спростовано.

Посилання суду першої інстанції на
зазначену в рішенні практику розгляду
аналогічних питань прийняти не можна,
оскільки вона стосується обставин,
коли при вирішенні спору наявні
суперечливі висновки щодо психічного
стану фізичної особи. Матеріали справи,
що розглядається, не містить таких
суперечливостей.

За таких обставин рішення
Першотравенського міського суду
Дніпропетровської області від 06
листопада 2013 року підлягає скасуванню,
з постановою нового рішення, яким позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_6
від 14 жовтня 2008 року на користь ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Петропавлівського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_9,
зареєстрований у реєстрі за № 1970.

Керуючись ст.ст.209,218, 307,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Першотравенського
міського суду Дніпропетровської
області від 06 листопада 2013 року
скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний
нотаріус Петропавлівського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання заповіту недійсним
задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_6
від 14 жовтня 2008 року на користь ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Птропавлівського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_9,
зареєстрований у реєстрі за № 1970.

Рішення апеляційного суду
набуває законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :