АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 22ц/796/7587/14
Головуючий у 1 інстанції - Зотько Т.А.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м.Київ

колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
міста Києва у складі:

головуючого судді -
Панченка М.М.

суддів -
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за
дорученням ОСОБА_2, на рішення
Деснянського районного суду м.Києва
від 11 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про захист прав
споживача, стягнення зайво плачених
грошових коштів за кредитним договором
та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н
О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся з позовом до відповідача
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» (далі -
ПАТ-«Приватбанк») і, з урахуванням
уточнень до позову, просив винести
рішення, яким захистити його права як
споживача, стягнувши зайво плачені
кошти за кредитним договором №ZRH0G000150370
про відкриття карткового рахунку
НОМЕР_1 і встановлення кредитного
ліміту «VISA ELECTRON SERVIСE» від 17.09.2003 року у
сумі 20.467 грн.91 коп., а також просив
стягнути на свою користь 2.000 грн., як
вартість проведеного експертного
дослідження, 16.000 грн., як заподіяну
моральну шкоду та 8.000 грн., як витрати
пов»яані з оплатою правової допомоги
адвоката /т.1 а.с.1-4. т.2 а.с.48-51/.

Послався на те, що банк в
односторонньому порядку без
повідомленя на це позивача, починаючи з
22.11.2008 року підвищив відсоткову ставку
з 14,04% річних до 16,08% річних.

Крім того, як зазначив позивач, він
регулярно, без складання банком
графіку повернення кредиту сплачував
завищений щомісячний платіж оплати за
кредит у розмірі 227,82 дол.США, який
вираховувався із суми кредиту, що
складає 14.650 дол.США, в той час, як
позивач отримав кредит в сумі лише 13.000
дол.США, що повинно будло б дорівнювати
щомісячному платежу у розмірі 202,16
дол.США.

У своїх доводах позивач послався на
висновок №10/03-2013-ВЕД від 18.06.2013 року
виконаного спеціалістом ОСОБА_4, за
який позивач сплатив 2.000 грн.

Вважав указані дії банку в силу ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», як незаконну
підприємницьку діяльність, а тому
ппросив повернути на свою користь
зайво переплачену вище зазначену суму
коштів у сумі 20.467 грн.91 коп.

Рішенням Деснянського районного суду
м.Києва від 11 квітня 2014 року у позові
відмовлено /т.2 а.с.92-96/.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
який діє за дорученням ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення Деснянського
районного суду м.Києва від 11 квітня 2014
року та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення скаржника, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу належить відхилити, а рішення
залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що 17.09.2003 року ОСОБА_2
звернувся до ПАТ »Приватбанк» з заявою
на відкриття гривневого карткового
рахунку та обслуговування кредитної
картки. Указана заява позивача є
підтвердженням виникнення між
сторонами кредитних відносин на
основі карткового рахунку у вигляді
встановленого кредитного ліміту,
отриманого позивачем у сумі 14.540 дол.США
на термін до 14.09.2013 року під 14,04% річних
/а.с.5-8/.

Таким чином, між ОСОБА_2 та
ПАТ-«Приватбанк» виникли відносини
договору кредиту, які, відповідно до
ст.1054 ЦК України полягають в тому, що
банк (кредитодавець) зобов"язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов"язується повернути кредит та
сплатити проценти.

На час розгляду справи кредитні
відносини сторін не припинені.

Відповідно до п.5.1.6. кредитного
договору від 17.09.2003 року сторонами
передбачено, що банк має право в
односторонньому порядку при зміні
кон»юнктури ринку грошових ресурсів в
Україні переглядати відсоткову ставку
за платежі в рахунок кредитного ліміту,
за умови надіслання позичальнику
повідомлення про підвищення
відсоткової ставки за 20 днів.

У відповідності з указаною договірною
умовою, банком, починаючи з 22.11.2008 року,
підвищена відсоткова ставка з 14.04%
річних до 16.08% річних, про що,
позичальнику надіслане домлення від
3.10.2008 року /т.1а.с.85/.

При цьому, указане повідомлення банком
надіслене позичальнику за адресою
АДРЕСА_1, яка відповідає адресі
проживання позивальника, указаної ним
при зверненні до банку 8.10.2009 року, у
зв»язку з чим, суд відхиляє доводи
скаржника в тій частині, що банк
надіслав повідомлення боржнику не за
адресою його проживання /т.1а.с.16/.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
правомірності підвищення банком в
односторонньому порядку відсоткової
ставки за кредитом, починаючи з 22.11.2008
року, з посиланням на Закон України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку» від 12.12.2008 року, який набрав
чинності з 10.01.2009 року, і яким
передбачено, що до набрання чинності
цим Законом, банки мали право в
односторнньому порядку підвищувати
відсоткову ставку, якщо ця умова
передбачена сторонами в кредитній
угоді.

На підставі викладеного, суд відхиляє,
як безпідставні доводи скаржника
відносно безпідставності збільшення
банком відсоткової ставки з 22.11.2008
року.

У зв»язку з тим, що позивач не в повному
розмірі погашав відсотки по кредиту,
банк направив 21.09.2012 року поштове
повідомлення позичальнику про
необхідність погашення
заборгованості, що викликало
безпідставне оскарження позивачем в
судовом у порядку вимог банку про
сплату боргу/т.1а.с.18/.

Указане також свідчить про відсутність
підстав вважати указані дії банку як
незаконну підприємницьку діяльність,
що на думку позивача, є підставою, в
силу Закону України «Про захист прав
споживачів», для задоволення позову.

Суд першої інстанції правомірно не
взяв до уваги висновк спеціаліста,
наданий суду позивачем, оскільки,
указаний висновок не узгоджується з
обставинами, встановленими у судовому
засіданні, а також з урахуванням того,
що дослідження виконане без
використання оригіналів документів та
без залучення банку /т.1а.с.19-37/.

При цьому, на підтвердження
заборгованості перед банком, останнім
надано суду документальні електронні
виписки руху коштів на картковому
рахунку позивача та меморіальні
ордери, фактичні дані яких позивачем не
спростовано.

З урахуванням викладеного, позивачем
не наведено суду доказів переплати ним
на користь банка коштів у сумі 20.467 грн.91
коп., у зв»язку з чим суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про відмову у позові.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції
ухвалене на повно з»ясованих
обставинах з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
а доводи, викладені в апеляційній
скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючичсь ст.ст.307,308 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за
дорученням ОСОБА_2, відхилити, а
рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 11 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді