інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/3837/14 Доповідач у 2
інстанції Данілов О.М.Категорія 42
УХВАЛА

Іменем України

02 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Малорода О.І.,
Суханової Є.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 07 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа: Відділення у справах
громадянства, міграції і реєстрації
фізичних осіб Києво-Святошинського
районного відділу внутрішніх справ МВС
України в Київській області про
виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області із позовом до ОСОБА_2
про виселення, мотивуючи свої вимоги
тим, що вона є власником житлового
будинку АДРЕСА_1

У зазначеному будинку прописані: вона,
її син ОСОБА_4, її батько ОСОБА_5 та її
брат ОСОБА_2

Згоди на проживання відповідача вона
не надавала, договору найму не
укладала, всі комунальні послуги по
утриманню будинку сплачує позивачка,
спільне господарства з відповідачем
вона не веде.

З відповідачем у неї склалися
неприязні стосунки, так як він
зловживає спиртними напоями, постійно
псує майно позивачки, не несе витрат по
комунальним послугам, порушує
санітарні норми, вчиняє сварки,
брутально лається та висловлює
погрози.

Просила суд, виселити ОСОБА_2 з
житлового будинку, який належить
ОСОБА_3 та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 Київської області без надання
іншого жилого приміщення; Зобов'язати
відділ громадянства, імміграції і
реєстрації фізичних осіб
Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України
в Київській області зняти з реєстрації
ОСОБА_2 з житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
травня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено
частково та виселено ОСОБА_2 з
житлового будинку №10, який належить на
праві приватної власності ОСОБА_3 та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення. В
задоволенні решти позовних вимог було
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, ухваленого з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
травня 2014 року та ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи, в порядку, передбаченому
статтею 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
дарування 4/5 частин житлового будинку
від 04 серпня 2006 року (а.с. 8), договором
дарування 1/5 частин житлового будинку
від 05 листопада 2011 року (а.с. 10), та
витягами про державну реєстрацію прав
(а.с. 9, 11).

На спірній житловій площі
зареєстрований та проживає відповідач
у справі, який є братом позивача.

ОСОБА_3 чиняться перешкоди з боку
відповідача в користуванні, вільному
володінні та розпорядженні своєю
власністю, оскільки останній
зареєстрований в будинку та проживає в
ньому, добровільно залишити спірну
житлову площу та знятися з реєстрації
за вказаною адресою не бажає.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що вимоги
позивачки про виселення передбачені
ст. 391 ЦК України.

Разом з цим, суд відмовив у задоволенні
позову в частині зняття відповідача з
реєстрації, оскільки позивачем не
доведено порушення її прав з боку
третьої особи, не надано відмови
третьої особи у знятті відповідача з
реєстрації.

З такими висновками колегія суддів
погоджується, оскільки вони
ґрунтуються на матеріалах справи та
узгоджуються з вимогами чинного
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до висновку перевірки за
матеріалами заяви ОСОБА_3 від 29 травня
2013 року, Києво-Святошинським РВ ГУ МВС
України в Київській області
встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
існують неприязні відносини із-за
розподілу їх будинку, між ними бувають
інколи конфлікти. Крім цього, ОСОБА_2
пояснив, що ніколи не погрожував
розправою ні сестрі, ні будь-кому з її
сім'ї (а.с. 13).

ОСОБА_2 на підставі ст. 10 Закону України
«Про попередження насильства в сім'ї»
отримав офіційне попередження про
неприпустимість учинення насильства в
сім'ї, що підтверджується матеріалами
перевірки за заявою ОСОБА_3

Згідно з протоколом комісії по
соцзахисту, охороні здоров'я, освіти,
культури, фізкультури і спорту від 06
червня 2013 року, було проведено
обстеження житлових умов ОСОБА_3, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
встановлено, що ОСОБА_3 не веде
спільного господарства з ОСОБА_2

В свою чергу, ОСОБА_2, проживаючи за
вищезазначеною адресою, веде себе
агресивно по відношенні до сестри та
членів її родини, не несе витрат по
комунальним послугам, систематично
псує житлове приміщення, порушує
санітарні норми, постійно вчиняє
сварки, брутально лається, висловлює
погрози. Неодноразові звернення
заявниці в органи міліції на
протиправні дії ОСОБА_2 позитивних
результатів не дали (а.с. 6).

За таких обставин, оскільки ОСОБА_2
після застосування до нього офіційного
попередження про неприпустимість
учинення насильства продовжує вести
антигромадську поведінку, а вжиті
заходи попередження не дали позитивних
результатів, таким чином суд дійшов
обґрунтованого висновку про виселення,
оскільки відповідач вчиняє перешкоди у
здійсненні користування та
розпорядження майном, тому колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

За правилами ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

З урахуванням наведеного суд зробив
правильний висновок про часткове
задоволення позову.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам
справи, які судом установлені
відповідно до вимог процесуального
закону, а також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає обставинам справи,
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: