Справа № 373/2549/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
Переяслав-Хмельницький міськрайонний
суд Київської області в складі:

головуючого - судді Опанасюка І.О.,

при секретарі Товстій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Переяслав-Хмельницький
цивільну справу за позовом Первинної
профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки
"Захист справедливості" працівників
Національного історико-етнографічного
заповідника "Переяслав" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про захист честі, гідності,
ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ:

Первинна профспілкова організація
Всеукраїнська професійна спілка
"Захист справедливості" працівників
Національного історико-етнографічного
заповідника "Переяслав"звернулась до
суду з позовом, в якому, просить
визнати недостовірною, інформацію:
оголошену 28.08.2014 року громадянками
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на пленарному
засіданні Переяслав - Хмельницької
міської ради Київської області та
спростувати недостовірну інформацію у
спосіб, в який вона була розповсюджена.

В судовому засіданні представник
позивача Васюхно В.О. підтримав
заявлені позовні вимоги та просив їх
задовольнити повністю. При цьому
представник позивач пояснив, що 28
серпня 2014 року відбулося пленарне
засідання сесії
Переяслав-Хмельницької міської ради,
Київської області.

В ході сесійного засідання було надано
слово відповідачці по справі, ОСОБА_1,
яка є головою однієї з профспілкових
організацій НІЕЗ «Переяслав», та яка
мала намір оголосити якісь рішення
щодо підбору особи на посаду директора
НІЕЗ «Переяслав».

У своєму виступі ОСОБА_1 наголосила про
недопустимість міської влади
втручатися у роботу НІЕЗ «Переяслав»,
та заявила що Первинна профспілкова
організація Всеукраїнської
професійної спілки «Захист
справедливості», яка створена у 2011 році
з числа працівників НІЕЗ «Переяслав» є
не легітимною. При цьому ОСОБА_1 на
підтвердження своїх висновків
звернулася до присутньої у сесійному
залі керівника кадрової служби
Заповідника ОСОБА_2, яка у своїх
репліках також заявила про не
легітимність первинної профспілкової
організації «Захист справедливості».

На запитання учасників зібрання, а
також присутніх представників засобів
масової інформації ОСОБА_1 постійно
повторювала, що у НІЕЗ «Переяслав» є
єдина профспілкова організація, яку
вона очолює, іншої професійної спілки
не існує. ОСОБА_2 на вказаному виступі
додатково заявила, що вона навіть
списків членів ППО ВПС «Захист
справедливості» не бачила.

Відтак представник відповідача ОСОБА_3
вважає, що розповсюджена ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 інформація є неправдивою, такою,
що не відповідає дійсності та повинна
бути спростована у спосіб, у який вона
була поширена.

В своєму виступі, представник позивача
зазначив, що відповідачі своїм
виступом про не легітимність позивача,
фактично ствердили, що Первинна
профспілкова організація
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості» є неіснуючою,
тобто фактично незареєстрованою чим
підірвали ділову репутацію вказаної
профспілки.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 заперечила проти позову та
зазначила, що вказані позовні вимоги є
абсурдними, що ОСОБА_2 не поширювала
недостовірну інформацію.

Дійсно, ОСОБА_2 була присутня 28.08.2014 року
на пленарному засідання сесії
Переяслав-Хмельницької міської ради,
Київської області з метою обговорення
кандидатури генерального директора
НІЕЗ «Переяслав» та висловлення думки
представників Первинної профспілкової
організації Національного історико -
етнографічного заповідника
«Переяслав», головою якого являється
ОСОБА_1

Представник відповідача зазначила, що
позивачем невірно трактується
значення слова «легітимність»,
оскільки дане поняття є
загальновідомим та визначено в
Вікіпедії (Інтернет енциклопедії) та
словниках (Дворецкий И. X.
Латинско-русский словарь; изд. 2-е,
переработ. и доп. - М.: Русский язык, 1976. -
С.584,588). Виходячи із вказаного,
визначення Легітимніть - це широке та
складне явище, яке виражає зв'язок
інтересів людей з їх внутрішньою
оцінкою, яке залежить від їх
стверджень, світосприйняття та
повсякденного життя. Легітимність може
бути частковою та навіть неузгодженою,
оскільки в суспільстві існують різні
прошарки населення з різними
інтересами. Відтак, позивачем невірно
тлумачено вислів відповідача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_2.

Відповідачі, на думку представника
ОСОБА_4 в жодному разі не висловили
твердження, щодо фактичного не
існування позивача, як юридичної особи.
У спірних висловах зазначено лише
позиція, щодо визнання працівниками
НІЕЗ «Переяслав» Первинної
профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості», як
профспілкової організації, яка є
стороною у відносинах між працівниками
та роботодавцем. При цьому ОСОБА_4
підкреслила, що на даний час
працівників НІЕЗ «Переяслав» у
трудових відносинах перед
керівництвом НІЕЗ «Переяслав»
представляє Первинноа профспілкова
організація Національного історико -
етнографічного заповідника
«Переяслав», на підставі колективного
договіру від 08.02.13 року, сторонами якого
є генеральний директор Заповідника та
ППО НІЕЗ "Переяслав".

Під час його прийняття відбулись
загальні збори трудового колективу, на
яких були присутні 149 з 185 працівників
Заповідника. Представники позивача -
ППО ВПС "Захист справедливості"
працівників НІЕЗ "Переяслав" - на
вказаних зборах вимагали укласти з
ними колективний договір. Однак,
трудовий колектив не підтримав
позивача і майже одноголосно
проголосував за те, щоб інтереси
трудового колективу представляла
профспілка на чолі з ОСОБА_1 і щоб саме
ця профспілка стала стороною
колективного договору.

Копії колективного договору (частково)
і протоколу загальних зборів трудового
колективу від 08.02.13 року представник
відповідача долучила до матеріалів
справи.

Крім того, ОСОБА_4 зазначила, що
профспілка на чолі зі ОСОБА_1
відповідає критеріям
репрезентативності, що
підтверджується копією відповідного
свідоцтва від 05.10.11 року, згідно з
Законом України «Про соціальний діалог
в Україні». Це свідоцтво є
підтвердженням того, що дана
профспілкова організація є
Всеукраїнською і представляє інтереси
не менше 3% працівників відповідної
галузі (в нашому випадку - культури).
Профспілки, що не мають свідоцтва про
репрезентативність, не можуть
виступати стороною колективного
договору - ст.ст.6-8 Законом України «Про
соціальний діалог в Україні».

Представник зауважила, що особа, яку
вона представляє - ОСОБА_2 не заперечує
того, що вона висловлювала публічно
тезу про те, що остання не отримувала
списків членів Первинної
профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки
"Захист справедливості" та не бачила їх.
Однак, ОСОБА_6 і не повинна була їх
отримувати, або ж бачити, виходячи із
цього відповідач ОСОБА_2 та її
представник не розуміють внаслідок
яких саме дій відповідача постраждала
ділова репутація.

Відповідач ОСОБА_1 проти позовних вимог
заперечила в повному обсязі та
пояснила суду, що дійсно вона була
присутня 28.08.2014 року на пленарному
засідання сесії
Переяслав-Хмельницької міської ради,
Київської області з метою обговорення
кандидатури генерального директора
НІЕЗ «Переяслав» та висловлення думки
представників Первинної профспілкової
організації Національного історико -
етнографічного заповідника
«Переяслав», головою якого вона
являється на даний час. З доводами
викладеними в позовній заяві не
погоджується, вважає їх надуманими.
ОСОБА_1 пояснила суду, що вона є головою
профспілки ППО НІЕЗ «Переяслав», яка
представляє працівників у відносинах з
роботодавцем НІЕЗ «Переяслав» з 2008
року. ЇЇ діяльність регламентується
Законом України « Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності» від 15.09.1999 року. Також
відповідач ОСОБА_1 зазначила, що ніяким
чином принижувала честь, гідність та
ділову репутацію позивача, а в своєму
виступі лише вказала на те, що
правовідносини між роботодавцем в
особі НІЕЗ «Переяслав» та трудовим
колективом даного підприємства
представляє ППО НІЕЗ «Переяслав». Та
зазначила, що висловлювання, яке на
думку позивача принизило його ділову
репутацію не було висловлене в ході
засідання Переяслав - Хмельницької
міської ради, тому що її виступ
відбувався під час перерви між
засіданнями ради.

Заслухавши представника позивача
ОСОБА_3, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4,
відповідача ОСОБА_1 свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, прослухавши аудіозапис
засідання сесії
Переяслав-Хмельницької міської ради,
Київської област від 28.08.2014 року який
надав суду позивач, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Допитана в суді як свідок ОСОБА_7
повідомила суд про те, що 28.08.2014 р. вона
була присутня на вказаному вище
засіданні міської ради, на якому
виступала ОСОБА_1, яка зверталась до
депутатів в підтримку кандидатури
директора НІЕЗ «Переяслав» ОСОБА_9. На
запитання із залу чи одна профспілка
існує в НІЕЗ «Переяслав», ОСОБА_1
відповіла, що одна - ППО НІЕЗ
«Переяслав». Висловів про легітимність
чи легальність інших профспілок НІЕЗ
«Переяслав» свідок ОСОБА_7 не чула.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що 28.08.2014
року на пленарному засідання сесії
Переяслав-Хмельницької міської ради,
Київської області відбувалась зустріч
з головою міської ради з питання
підтримки депутатським корпусом
кандидатури директора НІЕЗ
«Переяслав», та думки з цього приводу
працівників даної установи яких
представляла ОСОБА_1. При цьому свідок
ОСОБА_8 зазначив, що висловлювань з
приводу не легітимності ППО ВПС
«Захист Справедливості» він не чув.
Весь час знаходився в сесійній залі.
Зазначив, що на питання із залу:
«Скільки профспілок в НІЕЗ?», ОСОБА_1
відповіла, що : «єдина професійна
спілка, яка представляє працівників в
НІЕЗ «Переяслав» - є ППО «Переяслав».
Відповідач ОСОБА_2 не виступала.

Теж саме встановлено судом при
дослідженні диску із звукозаписом який
надав позивач в порядку ст. 188 ЦПК
України. Будь яких пояснень після
прослуховування запису сторони не
надали.

З відповіді секретаря міської ради
Бочаріна П.П. від 08.12.2014 року за № 07-22-2696
на лист звернення ППО ВПС «Захист
справедливості» працівників НІЕЗ
«Переяслав» на лист - звернення від 05
грудня 2014 року №224, вбачається, що 28
серпня 2014 року стенограма засідання 62
сесії міської ради не проводилась. Та
одночасно із цим в даній відповіді
повідомляється, що стенограми сесій
під час засідань міської ради не
ведуться, а відтак, суд критично
сприймає даний диск із звукозаписом з
огляду на положення ст. 59 ЦПК України.

Суд вважає, що інформація, висловлена
відповідачами не є відомостями про
особу позивача, а тому не може бути
предметом оскарження в даній справі.

Вказана інформація носить
суб'єктивно - оціночний характер.
Достовірність змісту таких
висловлювань не може бути перевірена
судом та доведена позивачем в інших
спосіб, окрім давання показань в якості
свідка, а тому суд бере їх за основу при
вирішенні спору сторін. При цьому суд
враховує те, що після висловлювання,
яке стало підставою виникнення спірних
правовідносин, позивач, який за
правилами ст. 277 ЦК України має право на
відповідь, не скористався цим правом.
На запитання суду, чому позивач не
скористався правом на відповідь,
представник позивача ОСОБА_3 відповів,
що бажає відновити порушене право в
судовому порядку.

Позивач не довів суду, що саме
внаслідок висловлювань відповідачів,
якимись чином постраждала його ділова
репутація, честь та гідність.

Висловлювання ОСОБА_1, які стали
предметом розгляду в судовому
засіданні, суд не вважає фактичним
твердженням та розповсюдженням
недостовірної інформації про особу
позивача, чи неправдивим повідомленням
про вчиненні ним негативні дії та
поступки. А тому, суд не находить
порушень особистих немайнових прав
позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
керується наступним.

За змістом ст. 277 ЦК України, ст. 32
Конституції України, ст.10 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожному гарантується право на
захист честі, гідності та ділової
репутації та спростування
недостовірної інформації особою, яка
поширила таку інформацію. Разом з тим
за змістом зазначеного законодавства.
Кожному гарантується право на свободу
висловлювання поглядів, в тому числі
право поширювати інформацію без
втручання органів державної влади, за
умови, що вони діють добросовісно і
надають правильну і достовірну
інформацію, не завдаючи при цьому шкоди
репутації окремих осіб і не порушуючи
їхні особисті немайнові права.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто
доведення її до відома хоча б одній
особі у будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується позивача;
в)поширена інформація є недостовірною,
тобто такою, що не відповідає
дійсності; г) поширена інформація
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували але
відомості про них не відповідають
дійсності.

За змістом п. 21 цього вказаної
Постанови Пленуму ВСУ, межа допустимої
критики щодо політичного діяча чи
іншої публічної особи є значно ширшою
ніж окремої пересічної особи, публічні
особи неминуче відкриваються для
прискіпливого висвітлення їх слів та
вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно із ч.1 ст. 10 Європейської
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, що відповідно
до ст. 9 Конституції України є частиною
національного законодавства, кожен має
право на свободу вираження поглядів. Це
право містить свободу дотримуватись
своїх поглядів, одержувати і
передавати інформацію та ідеї без
втручання органів державної влади і
незалежно від кордонів.

Керуючись усталеною практикою
Європейського суду з прав людини, суд
вважає, що сфера для обмеження
політичних висловлювань чи дебатів
щодо питань, які становлять загальний
інтерес, є дуже малою відповідно до ч.2
ст.10 Конвенції.

Європейський суд з прав людини окремо
наголосив, що ст. 10 захищає не тільки
зміст ідей, що виражаються та
інформації, але і форму їх поширення
(рішення у справі and johnsen v. Norway, заява 3
23118/93. ECHR 1999-VІІІ).

Крім того, статтею 34 Конституції
України кожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати,
зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

На підставі вищевикладеного,
враховуючи встановлені в суді
обставини, суд прийшов висновку, що
позивачем не обґрунтовано наявність
шкоди внаслідок інформація
висловленої відповідачами та вказані
висловлення не вважається
неправомірним посяганням на його честь
і гідність та ділову репутацію, а тому
не підлягає спростуванню на підставах,
визначених Законом.

Керуючись ст.ст. 3, 32, 34 Конституції
України, ст. 10 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод ст.ст.
269-271,277,297, 299 ЦК України, та керуючись
ст.ст.10, 57-64, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позову Первинної
профспілкової організації
Всеукраїниської професійної спілки
"Захист справедливості" працівників
Національного історико-етнографічного
заповідника "Переяслав" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про захист честі, гідності,
ділової репутації - відмовити.

Повний текст рішення складено 18.12.2014
року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ:
І.О. Опанасюк