Справа №591/6078/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Грищенко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/16/14 Суддя-доповідач -
Таран С. А. Категорія - 41
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Таран С. А.,

суддів - Левченко Т. А., Собини О. І.,

за участю секретаря - з участю
секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 09 жовтня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Сумська міська рада,

про усунення перешкод в користуванні
власністю,-

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 09 жовтня 2013 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено у
зв'язку з необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивача
зазначено, що прийняте рішення суду
першої інстанції є незаконним та
необґрунтованим та таким, що підлягає
скасуванню.

Зазначено, що висновок суду першої
інстанції про те, що вона не надала
районному суду жодних доказів на
підтвердження того, що відповідач
створює для неї перешкоди у здійсненні
нею права користування та
розпорядження її майном, не відповідає
дійсності, оскільки в судовому
засіданні ці обставини були
підтверджені її власними поясненнями,
а факт розміщення сінника та вбиральні
на відстані 1,2 м. та 0,3 м. від межі її
земельної ділянки та відповідача
підтверджується письмовими доказами
по справі.

Також вказано, що суд першої інстанції
необґрунтовано послався на технічний
паспорт на домоволодіння відповідача
АДРЕСА_2 від 28 грудня 1989 року, вказавши,
що споруди, на які позивач посилалась в
позові, як такі, що чинять їй перешкоди,
не вказані у технічному паспорті, як
побудовані самочинно, оскільки ці
споруди відповідачем збудовані
пізніше. Та судом першої інстанції не
були враховані її пояснення, з яких
вбачається, що вбиральня, навіс та
сінник в домоволодінні відповідача
були збудовані в період з 2000 по 2003 рік, а
тому не містяться в технічному
паспорті відповідача від 1989 року є вже
давно знесеною і не є спірною.

Просить суд скасувати рішення суду
першої інстанції від 09 жовтня 2013 року
по даній справі і постановити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
апелянта , її представника ,
відповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що позивачкою не надано жодних доказів
на підтвердження того, що відповідач
створює їй перешкоди у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що позивач є власником
домоволодіння АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
державним актом на право власності на
земельну ділянку та даними технічного
паспорту на дане домоволодіння (а.с.18-25).

Відповідачу належить домоволодіння
АДРЕСА_2, що підтверджується державним
актом на право власності на земельну
ділянку та даними технічного паспорту
на домоволодіння (а.с.18-25).

Як вбачається з державних актів на
право власності на земельну ділянку,
наданих сторонами, їхні земельні
ділянки є суміжними.

Позивачка звертаючись до суду з
позовом про знесення надвірних
будівель, а саме сінника та вбиральні,
які розташовані на земельній ділянці
відповідача, вказувала, що ці будівлі
побудовані з порушенням будівельних ,
санітарних по пожежних норм, порушують
її права як власника.

У силу положень статей 21, 24, 41
Конституції України та статей 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав.

За правилами ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном
на свій розсуд.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

З технічного паспорту на жилий будинок
відповідача ОСОБА_4 ( а.с. 20-25) за адресою
АДРЕСА_2, вбачається, що сінник, який
знаходиться на території його
земельної ділянки, не включено в
експлікацію земельної ділянки.
Доказів на те, що вказана споруда є не
самочинно збудованою і її будівництво
відповідає вимогам будівельних ,
санітарних , пожежних норм
відповідачем не надано.

З відповіді начальника ВП НПД
Сумського відділу ГУ МНС України в
Сумській області вбачається, що між
сінником домоволодіння за адресою
АДРЕСА_2 та житловим будинком АДРЕСА_1
не витримано протипожежну відстань,
що суперечить вимогам п. 3.25 додатку 3.1,
ДБН 360-92** « Планування і забудова
міських і сільських поселень» ( а.с. 10).

З відповіді начальника управління
архітектури та містобудування СМР від
16 листопада 2006 року видно, що на садибі
АДРЕСА_2 сіннник та вбиральня
збудовані з порушенням ДБН 360-92 **
«Планування і забудова міських і
сільських поселень» , пунктом 3.25* якого
передбачено , що відстань від
конструкцій стіни до межі сусідньої
ділянки повинна бути не менше 1 м.»
(а.с.13).

Відповідно до роз'яснення головного
санітарного лікаря м. Суми на
території приватних домоволодінь
відстань від дворових вбиралень до
домоволодінь визначається самими
домовласниками і може бути скорочена
до 8-10метрів.

З плану земельної ділянки , яка
належить відповідачу вбачається, що
на даній земельній ділянці
розташована вбиральня Е, яка була
побудована до 1989 року з дотриманням
санітарних норм. Разом з тим ,
позивачка вказує , що дана споруда була
знесена та нова вбиральня побудована
на іншому місті, на межі земельних
ділянок, з порушенням санітарних норм
. Ці обставини підтверджуються листом
начальника Зарічної районної і місті
адміністрації ( а.с. 32) , з якого
вбачається , що представниками
архітектури та містобудування
Сумської міської ради та міського
управління Держсанепідемслужби в
Сумській області з виходом на місце,
встановлено, що надвірні будівлі (
вбиральня та навіс) на території
домоволодіння АДРЕСА_2 збудовані з
порушенням будівельних та санітарних
норм. Вбиральня розташована з
порушенням не менше 8-10метрів , при
обмеженій земельній ділянці , від
віконного пройому. Запаху і протікань
не виявлено.

Таким чином надвірні споруди, а саме
сінник та вбиральня побудовані без
дотримання будівельних, санітарних та
пожежних норм , є самочинно
збудованими.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України
правом на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудови
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають як органи державної
влади , так і органи місцевого
самоврядування . У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови ,
що вони доведуть наявність порушеного
права ( ст.. 391ЦК ) , а також власнику (
користувачу) земельної ділянки, якщо
він заперечує проти визнання за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
права власності на самочинне
збудоване нерухоме майно ( частина 1
статті 376 та ст. 391ЦК )

З пояснень самої позивачки в судовому
засіданні вбачається, що перешкоди, на
її думку, полягають у порушенні ДБН,
санітарних норм та правил відповідачем
при будівництві сінника і вбиральні.
Позивачка послалася на те, що ці
порушення встановлені компетентними
органами, і пояснила в судовому
засіданні, що від вбиральні відчуває
неприємний запах. В той же час з
висновку комісії у складі
представників управління архітектури
та містобудування СМР та міського
управління Держсанепідемслужби у
Сумській області, наданого позивачкою,
вбачається, що запаху і протікань від
вбиральні не виявлено.

Відповідач пояснив в судовому
засіданні апеляційної інстанції , що
сінник ніяким чином не порушує права
позивачки на володіння та користування
своїм май1ном, це тимчасова споруда ,
без фундаменту , в якій він зберігає
велосипед від дощу.

Позивачкою не доведено, яким чином ці
споруди, а саме сінник та вбиральня,
порушують її права на користування,
володіння її власністю.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою лише тоді , коли використані усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Крім того, згідно п. 5 вказаної
Постанови суди повинні встановити, чи
можлива перебудова об'єкту та чи
відмовляється особа . яка здійснила
самочинне будівництво , від такої
перебудови.

З пояснень сторін та з матеріалів
справи не вбачається , що відносно
вказаних споруд, відповідачу
надавався припис про усунення
порушень вимог будівельних норм ,
державних стандартів і правил з
визначенням строку для добровільного
виконання припису .

Відповідач в судовому засіданні
апеляційної інстанції підтвердив , що
він згоден переобладнати , перенести
вбиральню на необхідну відстань від
будинку позивачки і має намір
виконати ці роботи навесні 2014 року.
Позивачка також погоджується з мирним
врегулюванням даного спору.

З урахуванням вказаних обставин та
згоди відповідача на перебудову
вбиральні , судова колегія вважає, що
на даний час вирішення питання зносу
самочинних будівель є передчасним.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.314,
ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 09 жовтня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -