АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:22-ц/790/1555/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2033/9259/12
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного

суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді
Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі Маковецькій О.П.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті
Харкові цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі представника
ОСОБА_7 на рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 13 січня 2014
року та додаткове рішення цього ж суду
від 21 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради (ХМР) про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року ОСОБА_8 звернувся
до суду в порядку вимог ст. 589 ЦК України
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, а саме квартири
АДРЕСА_1 шляхом визнання за ним (
позивачем) права власності на вказане
нерухоме майно.

В обґрунтування позову ОСОБА_8
посилався на те, що 31.07.2008 р. між ним та
ОСОБА_3 був укладений договір позики, за
умовами якого останній отримав у борг
484 510 грн. (що за курсом НБУ на 31.07.2008 р.
було еквівалентно 100 000 доларів США)
строком до 31.10.2008р.

Крім того, 31.07.2008 р. між ним, ОСОБА_8, та
ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діяла за себе
особисто та неповнолітніх дітей ОСОБА_6
і ОСОБА_5, був укладений нотаріально
посвідчений договір іпотеки, за
умовами якого з метою забезпечення
зобов'язань за договором позики та за
згодою органу опіки і піклування була
передана в іпотеку належна
відповідачам квартира АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 13.07. 2010р., яке набуло чинності,
встановлений факт порушення
позичальником умов договору позики,
який стягнуто на його користь, однак
відмовлено у задоволенні позову в
частині звернення стягнення на
предмет іпотеки, оскільки ним не
надсилалася письмова вимога про
усунення порушень зобов'язання.

30 березня 2011 року цей недолік ним був
усунутий і ОСОБА_3 було направлене
повідомлення відповідно до вимог ст.. 35
Закону України «Про іпотеку», тому
звернення до суду з цим позовом має
інші підстави.

Під час розгляду справи ухвалою
районного суду були залучені до участі
у справі як співвідповідачі ОСОБА_6 і
ОСОБА_5, які є співвласниками квартири,
на яке звертається стягнення та
іпотекодавцями.

Представник відповідачів позов не
визнав, посилаючись на його
необгрунтованість оскільки ОСОБА_8 не
виконані всі необхідні дії,
передбачені іпотечним договором.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 13 січня 2014 року
вищевказаний позов ОСОБА_8 задоволено.
Звернуто стягнення на передану в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, з якої
виселені відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 і ОСОБА_5.

Додаткове рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 21 лютого
2014 року з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 і
ОСОБА_5 стягнуто на користь ОСОБА_8
понесені останнім судові витрати по
справі у вигляді судового збору в сумі
по 109,76 грн. з кожного.

На ці рішення районного суду
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в
особі їх представника ОСОБА_7 подані
апеляційні скарги, в яких з посиланням
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність тих
обставин, які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального та
процесуального права, міститься
прохання про скасування цих рішень та
відмову у задоволенні позову ОСОБА_8
про виселення, а в частині позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та визнання права власності на спірну
квартиру за ОСОБА_8 - про закриття
провадження у справі на підставі п.2 ч.1
ст. 205 ЦПК України.

Апелянти посилаються на те, що
районним судом не враховано, що ОСОБА_8
вже звертався до суду з аналогічним
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом визнання на неї
права власності, і рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 13.07.2010 р. було відмовлено у
задоволенні цих вимог. Крім того
ОСОБА_8 не надано як доказ виконання
умов договору іпотеки та вимог ст.. 35
Закону України «Про іпотеку» копії
вимоги про усунення порушень, а надані
тільки листи та попередження у разі
невиконання вимоги щодо вчинення
виконавчого напису.

Зазначають, що районним судом не
враховано, що ОСОБА_8 не дотриманий
порядок звернення стягнення на
квартиру, визначений договором
іпотеки, а рішення суду щодо виселення
відповідачів з спірної квартири
ухвалено з порушенням вимог ст. 11 ЦПК
України, оскільки таких позовних вимог
не заявлялося.

Вислухавши пояснення
учасників процесу, що з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши в
порядку вимог ст.. 303 ЦПК України
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, судова колегія вважає, що скарга
на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 13 січня 2014 року
підлягає частковому задоволенню, а
скарга на додаткове рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 21 лютого 2014 року -
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом (ч.2). Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у засіданні (ч.3).

Між тим оскаржуване рішення суду
першої інстанції не відповідає
вказаним вимогам ст. 213 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову ОСОБА_8, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
довів обставини невиконання
відповідачем ОСОБА_3 своїх боргових
зобов'язань, забезпечених заставою,
тому відповідно до ст.. 589 ЦК України та
договору іпотеки нерухомого майна
набув права звернення на предмет
застави - спірної квартири, та виконав
вимоги ст.. 35 Закону України «Про
іпотеку», а відповідно до ч.1 ст.40 цього
Закону звернення стягнення на передані
в іпотеку житлове приміщення є
підставою для виселення з нього всіх
мешканців.

Судова колегія не може погодитися
з такими висновками районного суду,
оскільки вони не відповідають
обставинам справи та зроблені без
урахування вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та
не оспорюється учасниками процесу й у
суді апеляційної інстанції, 31.07.2008 р.
між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 був укладений
договір позики, за умовами якого
останній отримав у борг 484 510 грн. (що за
курсом НБУ на 31.07.2008 р. було
еквівалентно 100 000 доларів США) строком
до 31.10.2008 р.

Зазначений договір позики був
забезпечений договором поруки,
укладеним 31.07.2008 р. між ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, який в повному обсязі поручився
за виконання ОСОБА_3 свого обов'язку за
договором повики.

Крім того, 31.07.2008 р. між ОСОБА_8 та
ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діяла за себе
особисто та неповнолітніх дітей ОСОБА_6
і ОСОБА_5, був укладений нотаріально
посвідчений договір іпотеки, за
умовами якого з метою забезпечення
зобов'язань за договором позики та за
згодою органу опіки і піклування була
передана в іпотеку належна
відповідачам на праві спільної
сумісної власності квартира АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 13.07.2010 р. з
ОСОБА_3 і ОСОБА_9 стягнуто солідарно на
користь ОСОБА_8 497 571,86 грн. боргу та 3%
річних та відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_8 про звернення стягнення
на предмет іпотеки - вищезазначеної
квартири. Також відмовлено у
задоволенні інших вимог ОСОБА_8 та
позову ОСОБА_3

Оскільки це рішення суду не виконано,
ОСОБА_8 знову звернувся до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
30.03.2011 р. ним відповідно до ст.. 35 Закону
України «Про іпотеку» було направлено
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Однак в задоволенні вказаного позову
ОСОБА_8 слід відмовити у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» ( в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 35 цього Закону у
разі порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В
цьому документі зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога
про виконання порушеного зобов'язання
у не менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Положення частини першої цієї
статті не є перешкодою для реалізації
права іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

Зазначені вимоги Закону
кореспондуються з вимогами пунктів 5.1
та 5.2 договору іпотеки від 31.07.2008 р.,
відповідно до яких задоволення вимог
іпотекодержателя ОСОБА_8 у випадку
невиконання ( часткового невиконання)
ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором
позики та в інших випадках,
передбачених договором іпотеки,
здійснюється: шляхом добровільної
передачі предмета іпотеки у власність
іпотекодержателя ОСОБА_8 або шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

При цьому відповідно до пунктів
5.3, 5.3.1, 5.3.2 договору іпотеки передбачає
порядок добровільної передачі
предмета іпотеки у власність
іпотекодержателя.

У випадку невиконання (або
часткового невиконання) ОСОБА_3 своїх
зобов'язань перед іпотекодержателем
останній здійснює виконавчий напис
нотаріуса на цьому договорі і
направляє повідомлення про перехід
права власності, і з цього часу набуває
право власності на предмет іпотеки(п.
5.3.3)

Відповідно до пункту 5.4 договору
іпотеки звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється за
рішенням суду, чи на підставі
виконавчого напису нотаріуса після
невиконання іпотекодавцями у 30- ти
денний строк вимоги, згідно до
повідомлення, надісланого у порядку
ст.. 35 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з матеріалів
справи та не заперечувалося позивачем
та його представником й у суді
апеляційної інстанції ОСОБА_8 не
реалізував передбачених в пунктах 5.3,
5.3.1, 5.3.2 договору іпотеки способів
позасудового врегулювання звернення
стягнення на предмет іпотеки та не
звертав стягнення на нього й у порядку,
визначеному пунктом 5.3.3 цього договору.

Статті 38,39 Закону України «Про
іпотеку» передбачають процедуру
задоволення вимог кредитора за рахунок
іпотечного майна на підставі рішення
суду тільки шляхом продажу предмету
іпотеки.

У зв'язку з чим задоволення вимог
кредитора за рахунок іпотечного майна
у судовому порядку шляхом визнання
права власності на нерухоме іпотечне
майно не передбачено вказаним Законом
та змістом іпотечного договору.

Вищезазначеним вимогам закону
надано роз'яснення в пункті 38 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин».

У зв'язку з чим не можуть бути
застосовані до виниклих правовідносин
і вимоги ст.. 40 Закону України «Про
іпотеку».

Посилання суду першої інстанції
в своєму рішенні на роз'яснення, що
надані в пунктах 37 та 39 цієї постанови,
як на підставу для задоволення позову
ОСОБА_8, є безпідставними, оскільки
спростовуються вищезазначеними
доказами щодо відсутності в договорі
іпотеки підстав та порядку набуття
права власності на спірну квартиру
шляхом звернення до суду з зазначеним
позовом.

Відповідно до ч.2 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку»
іпотекодержатель вправі звернутися до
суду за захистом своїх прав лише у
встановленому законом порядку.

На підставі наведеного судова
колегія вважає, що ОСОБА_8 всупереч
вимогам ч.1 та 2 ст. 16 ЦК України обраний
спосіб захисту свого цивільного права,
який не передбачений Законом України
«Про іпотеку» та іпотечним договором,
що є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги на
необхідність застосування до позовних
вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки вимог п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК
України, оскільки існує чинне рішення
апеляційного суду Харківської області
від 13.07.2010 р., яким вирішений спір між
тими ж самими сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав, судова
колегія вважає такими, що не підлягають
задоволенню, оскільки підстави, на які
послався ОСОБА_8 в даній справі є
іншими, ніж зазначені у вказаному
рішенні суду.

Оскільки в позові ОСОБА_8 слід
відмовити, відповідно до вимог ст.. 88
ЦПК України судові витрати, понесені
ним по сплаті судового збору, на його
користь з відповідачів не стягуються.

У зв'язку з зазначеним
додаткове рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 21 лютого
2014 року також підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.
307, ст.ст. 309, 313, 314,316, 317, 319, 324 ЦПК
України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 13 січня 2014 року
задовольнити частково, а апеляційну
скаргу на додаткове рішення цього ж
суду - задовольнити.

Скасувати рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 13 січня 2014 року та
додаткове рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 21 лютого
2014 року.

Відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання права власності та
виселення.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: