Сколівський районний суд Львівської
Справа № 453/394/14-ц
№ провадження
14.04.2014 року Сколівський
районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді
з участю секретаря Корнута
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з
участю третьої особи - Сколівського
районного сектора Державної
міграційної служби України у
Львівській області про усунення
перешкоду у користуванні квартирою
шляхом виселення та заняття з
Позивач ОСОБА_1 19.03.2014 року звернувся у
суд з позовом, в якому просить усунути
перешкоди у користуванні власністю
шляхом виселення відповідачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та шляхом
зняття їх з реєстрації за вказаною
адресою. В обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що відповідачі
фактично не проживають у вказаній
квартирі, а до цього проживали і були
зареєстровані там, як її колишні
співвласники. На даний час він є
одноосібним власником квартири
АДРЕСА_1. Він, як власник такої квартири
договір найму з відповідачами, що не
являється членами його сім'ї, не
укладав. Таким чином зазначає, що
відповідачі чинять йому перешкоди,
зокрема порушують його право власності
щодо вказаної квартири, тобто право
вільно нею володіти, користуватись і
розпоряджатись, так як добровільно не
можуть звільнити житлове приміщення,
знятися з реєстрації. Оскільки
відповідачі добровільно не можуть
виселитись та знятися з реєстрації із
належної йому на праві власності
квартири і тим самим усунути йому
перешкоди щодо вільного володіння,
користування та розпорядження таким
майном, він був змушений звертатись до
суду із даним позовом.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явився, однак до початку розгляду
справи судом по суті подав заяву вх. №
1622 від 14.04.2014 року (а. с. 25), в якій позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив позов задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві (а. с. 3-4), а
справу розглянути у його відсутності
за наявними у ній доказами. Не
заперечував щодо проведення заочного
розгляду справи та ухвалення заочного
рішення за результатами розгляду.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним
чином повідомлялися про знаходження на
розгляді у суді даної цивільної справи,
а також про дату, час та місце судового
засідання у такій справі, про що
свідчить оголошення у пресі - газеті
«Високий замок» (а. с. 23). Вони у судове
засідання не з'явилися, про причини
своєї неявки не повідомили, заяви про
розгляд справи у їх відсутності не
подали.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору Сколівський районний
сектор ДМС України у Львівській
області явку компетентного
представника у судове засідання не
забезпечила, хоча була належним чином
повідомленою про дату, час та місце
судового засідання у справі. На адресу
суду під вх. № 1608 11.04.2014 року надійшло
клопотання (а. с. 24), в якому згадана
третя особа просить проводити розгляд
справи у відсутності її належним чином
уповноваженого представника, а при
вирішенні спору покладається на розсуд
суду.

З огляду на вказане, у відповідності
до ч. 1 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ЦПК України, з
урахуванням позиції позивача ОСОБА_1,
викладеної у згаданій вище заяві,
ухвалив проводити заочний розгляд
справи на підставі наявних у ній
доказів.

Таким чином, у судове засідання не
з'явилися всі особи, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи у
разі, якщо відповідно до положень
вказаного Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутністю осіб, які
беруть участь у справі, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Відтак, фіксування судового процесу
даної цивільної справи за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи та давши
належну оцінку доказам по справі, суд
вважає, що позовні вимоги є підставними
та підлягають до задоволення, виходячи
з наступного.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що позивач ОСОБА_1 є власником квартири
АДРЕСА_1 що підтверджується копією
свідоцтва про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів серії ВТО №
732514, посвідченого 12.03.2014 року державним
нотаріусом Сколівської державної
нотаріальної контори Львівської
області ОСОБА_4, реєстр № 108 (а. с. 6) та
копією витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності № 18862544 від
12.03.2014 року (а. с. 7).

У вказаній квартирі ще до набуття
права власності на неї позивачем і по
даний час зареєстровані, однак не
проживають фактично відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Так, згідно
інформації Сколівського районного
сектора ДМС України у Львівській
області вих. № 298, 299 від 21.03.2014 року (а. с.
11, 12) останні зареєстровані у АДРЕСА_1.
Як вбачається з рекомендованих
повідомлень, що повернулися на адресу
суду із довідками відділення поштамту
про причини невручення поштового
відправлення (а. с. 15, 17), відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зазначеною вище
адресою не проживають.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК Української РСР із змінами та
доповненнями власник має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
сім'ї та інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону №
475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року» та
Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Про зазначене також йдеться у ст. ст.
316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належить
право володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. ст. 16, 386, 387 та 391
вказаного Кодексу власник, який має
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню. Власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.
Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української
РСР із змінами та доповненнями, з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються житловим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником. З огляду на вказане,
право члена сім'ї власника будинку
(квартири) користуватися цим житлом
існує лише за наявності у власника
права приватної власності на це майно,
а тому виникнення права членів сім'ї
власника житла на користування ним та
обсяг цього права залежить від
виникнення у власника житла права
власності на нього. Таким чином, права
членів сім'ї власника будинку
(квартири) на об'єкт власності є
похідним від права самого власника.

Як встановлено судом, відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не є членами сім'ї
(дружиною, дочкою тощо) позивача ОСОБА_1,
який став власником квартири на
підставі свідоцтва про придбання
нерухомого майна з прилюдних торгів
від 12.03.2014 року і таке його право
зареєстроване у встановленому законом
порядку. Відповідачі не оспорювали
право власності позивача на підставі
зазначеного свідоцтва і таке не
визнане недійсним у визначеному
законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1, як власник квартири
АДРЕСА_1, позбавлений можливості вільно
володіти, користуватися та
розпоряджатися нею.

Виходячи із заявлених позовних вимог,
аналізу матеріалів справи та
враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що вимоги позивача ОСОБА_1 є
підставними та обґрунтованими,
доведені матеріалами справи і
підлягають до задоволення у повному
обсязі. Зокрема, відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 слід зобов'язати усунути
перешкоди у користуванні позивачем
ОСОБА_1 належною йому на праві
власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення відповідачів та зняття їх з
реєстрації за вказаною адресою.

Керуючись ст. ст. 10-11, 62, 64, 88, 197, 209, 212-215,
218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_1
належною йому на праві власності
квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з
вказаної квартири із зняттям з
реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте Сколівським районним
судом Львівської області за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути
оскаржене позивачем у загальному
порядку шляхом подання до апеляційного
суду Львівської області через
Сколівський районний суд Львівської
області апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя
В.Я. Микитин