22-ц/795/143/2014 Головуючий у I інстанції
-Гордійко Ю. Г. Доповідач - Бечко Є.
М.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка
Є.М.,суддів:Горобець Т.В., Острянського
В.І.при секретарі:Рудик І.І.,за
участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, їх
представника ОСОБА_8, представників
відповідача ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_11 на рішення
Новозаводського районного суду
м.Чернігова від 05 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_11 про визнання права
користування, вселення, зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 05 грудня 2013 року
задоволено частково позовні вимоги
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, визнано за ними
право користування житловим будинком з
надвірними будівлями та спорудами, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
вселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в даний
будинок. Зобов'язано ОСОБА_11 передати
позивачам ключі від вхідних дверей та
внутрішніх дверей спірного будинку.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням
ОСОБА_11 подав до суду апеляційну скаргу
в якій просить рішення суду від 05
грудня 2013 року скасувати.

Доводи скарги зводяться до того, що
рішення суду винесено без обґрунтувань
та в розріз з нормами діючого
законодавства, без зазначення норми
права, на підставі якої може бути
поновлено право користування його
будинком позивачами. Зокрема, апелянт
вважає, що право користування майном є
складовою права власності, при втраті
права власності, втрачається право
користування майном та оскільки ОСОБА_5
продала спірний будинок, вона втратила
на нього право власності та право
користування даним будинком. Крім того,
підписуючи договір купівлі-продажу
ОСОБА_5 погоджувалась з вимогами даного
договору та мала звільнити даний
житловий будинок до 28 травня 2013 року.

Також апелянт зазначає, що висновок
суду про незаконне зняття з реєстрації
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 нічим не
підтверджено, зокрема не залучено в
якості свідка УДМС України в
Чернігівській області.

Апелянт вказує, що позивачі самостійно
звільнили спірний будинок, він лише
змінив вхідні замки, що не порушує ст.19
ЦК України, а тому суд дійшов до
невірного висновку, що ОСОБА_11 було
примусово виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити з таких
підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачі не у встановленому законом
порядку, без рішення суду, діями
відповідача позбавлені права
користування житловим будинком
АДРЕСА_1, а саме виселені з даного
будинку, також відповідач змінив замки
від вхідних дверей та внутрішніх
дверей спірного будинку, а згідно ст.47
Конституції України ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду. В
задоволенні вимог про вселення в
житловий будинок із господарськими
будівлями відмовлено, оскільки
вселення може проводитись лише в жиле
приміщення.

Такий висновок суду є обґрунтованим і
відповідає обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 була
власником будинку АДРЕСА_1 на підставі
Свідоцтва про право власності від
27.07.1995 року №4-2822 та Свідоцтва про право
на спадщину від 27.07.1995 року №4-2824, що
підтверджується довідкою КП «ЧМБТІ»
(а.с.22).

Також встановлено, що станом на 10
жовтня 2013 року, згідно довідки
вуличного комітету, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 були зареєстровані та проживали
в даному будинку (а.с.23).

Відповідно до ч.2 ст. 65 Житлового
кодексу України особи, що вселилися в
жиле приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 набули
право користування спірним будинком на
законних підставах.

Вбачається, що 28 лютого 2013 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_11 було укладено договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1
(а.с.29-30). На підставі вказаного договору
ОСОБА_11 зареєстрував право власності
на земельну ділянку АДРЕСА_1 за
вказаною адресою (а.с.102).

Умовами договору купівлі-продажу
передбачено, що ОСОБА_5 мала звільнити
приміщення до 28 травня 2013 року, проте, з
матеріалів справи вбачається, що
остання будинок не звільнила,
продовжувала проживати разом з дочкою
та онукою в спірному домоволодінні.

Крім того, матеріалами справи,
поясненнями сторін підтверджується, що
12-14 жовтня 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом про визнання недійсним
договору купівлі-продажу житла і
судовою ухвалою від 15.10.2013 року
відкрито провадження за вказаним
позовом.

Матеріалами справи підтверджується, що
16 жовтня 2013 року ОСОБА_11 виселив
позивачів зі спірного домоволодіння
без дотримання судового порядку
виселення мешканців з житла.

За вказаних обставин вбачається, що
ОСОБА_5 подала позовну заяву до ОСОБА_11
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу вищезазначеного
будинку ще до виселення ОСОБА_11 їх з
будинку, тобто, не мала наміру
виселятися з будинку добровільно.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині висновків суду не
спростовують.

З відомостей адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС УДМС України в
Чернігівській області ОСОБА_7, ОСОБА_6
та ОСОБА_5 були зняті з реєстрації 17.04.2013
року невідомо куди (а.с.47-49).

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
житлового приміщення, або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку
передбаченому законом.

Стаття 109 ЖК України передбачає
виселення із займаного жилого
приміщення лише з підстав,
установлених законом, зокрема
виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку. Допускається
виселення в адміністративному порядку
з санкції прокурора лише осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення або
проживають у будинках, що загрожують
обвалом.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
необхідність захисту порушених
житлових прав позивачів та про
задоволення позову.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, його висновки відповідають
фактичним обставинам справи, а тому
підстави для його скасування в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 05 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: