Справа № 229/153/14-ц
Номер провадження № 2/229/186/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2014 року Дружківський міський
суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Гонтар А.Л

при секретарі Костенко
В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дружківка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
-

В С Т А Н О В И В:

16.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся
до Дружківського міського суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, свої
позовні вимоги обґрунтував тим, що
йому на праві власності належить
квартира, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1. В даної квартирі крім нього
також зареєстрована ОСОБА_2. З 2006 року
року вона у квартирі не мешкає, в
квартирі її речей не має, комунальні
послуги не сплачує, але добровільно
знятись з реєстрації відповідачка не
бажає. Просить захистити його право
на власність та зняти з реєстрації
відповідачку.

В судове засіданні позивач не
з'явився, надав заяву з клопотанням
розглядати справу у його відсутності,
підтримав свої позовні вимоги у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду справи її було повідомлено
належним чином, за місцем реєстрації не
мешкає, місце проживання не невідомо.

3-тя особа: Дружківський відділ
цивільної імміграції фізичних осіб
УМВС України в м. Дружківка в судове
засідання не з'явився, надали заяву з
клопотанням розглядати справу у їх
відсутності, проти задоволення позову
не заперечують.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст.. 224 ЦПК
України.

Судом установлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Квартира, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 належить на праві власності
ОСОБА_1, що підтверджується договором
куплі- продажу від 01 листопаду 2006 року
(а.с. 3-4 ).

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК
України члени сім'ї власника квартири,
які проживають разом з ним у квартирі,
що йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
квартири, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. До членів сім'ї
власника квартири належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки).

З матеріалів справи встановлено,
що відповідачку ОСОБА_2
зареєстровано у спірній квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
довідкою ТОВ "ПЖРП" від 18 грудня 2013 року
(а.с.6).

Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК
України припинення сімейних відносин з
власником квартири не позбавляє членів
сім'ї права користування займаним
приміщенням.

Як вибачається із позовної заяви
відповідачка у квартирі не мешкає,
родичкою позивачу не доводиться, право
власності на спірну квартиру не має .

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Звертаючись до суду з позовом
16.01.2014 року ОСОБА_1 просив визнати
відповідачку ОСОБА_2 , такою, що
втратила право користування житлом,
посилаючись на те, що вона не проживає
у спірній квартирі з 01 листопаду 2006
року, тобто понад сім років.

Виходячи із змісту частин 1 ст. 182,
частини 3 ст. 640 ЦК України право
власності на спірну квартиру у
позивача ОСОБА_1 виникло з моменту
державної реєстрації , тобто з 2006 року.

Тобто на час звернення власника
квартири до суду (16.01.2014 року ) з позовом
про визнання ОСОБА_2, такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
в спірній квартирі, минуло понад сім
років з зазначеного в позові моменту
відсутності ОСОБА_2 в спірному
житловому приміщенні, а тому є усі
правові підстави для визнання ОСОБА_2,
такою, що на час звернення позивача до
суду втратила право користування
жилим приміщенням на підставі частини 2
ст. 405 ЦК України.

Оскільки відповідачка не мешкає у
квартирі АДРЕСА_1, не сплачує
комунальних платежів, не веде ніяких
господарських робіт, не має права
власності на частину вказаної квартири
квартири, позов підлягає задоволенню.

Враховуючи порушення відповідачкою
права власності позивача, суд вважає,
що слід зобов'язати Дружківський
відділ цивільної імміграції фізичних
осіб УМВС України в м. Дружківка
виписати відповідачку.

На підставі викладеного, керуючись ст.
150,156 ЖК України, ст.391,405 ЦК України,
ст..10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування жилим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати Дружківський відділ
цивільної імміграції фізичних осіб
УМВС України в місті Дружківка
ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1
року у Сніжному зняти з реєстрації
за адресою: АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги, рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду Донецької
області через Дружківський міський суд
протягом десяти днів після оголошення
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Дружківського міського
суду А. Л.
Гонтар