Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом
Комунального
лікувально-профілактичного закладу
«Семенівська центральна районна
лікарня» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Управління Державної казначейської
служби України у Семенівському районі
Чернігівської області, Фінансове
управління Семенівської районної
державної адміністрації Чернігівської
області, ОСОБА_5, про стягнення грошових
коштів в порядку регресу,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4,
подану представником ОСОБА_6, на
рішення Семенівського районного суду
Чернігівської області від 14 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 23 грудня

2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Комунальний
лікувально-профілактичний заклад
«Семенівська центральна районна
лікарня» звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Управління
Державної казначейської служби
України у Семенівському районі
Чернігівської області, Фінансове
управління Семенівської районної
державної адміністрації Чернігівської
області, ОСОБА_5, про стягнення грошових
коштів в порядку регресу.

Посилався на те, що згідно рішення
Семенівського районного суду
Чернігівської області від 16 січня 2013
року у справі за позовом

ОСОБА_5 до Комунального
лікувально-профілактичного закладу
«Семенівська центральна районна
лікарня» Чернігівської області,

ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди
заподіяної внаслідок злочину з
Комунального
лікувально-профілактичного закладу
«Семенівська центральна районна
лікарня» на користь ОСОБА_5 стягнуто на
відшкодування понесених нею витрат на
поховання ОСОБА_7 в розмірі

7 810 грн, відшкодування моральної шкоди
в розмірі 200 000 грн, та судові витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги в
розмірі 1 236 грн, а також стягнуто на
користь держави судовий збір в розмірі
2 078 грн 10 коп. Вказані стягнення за
позовом ОСОБА_5 зумовлені кримінально
караним діянням відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які на час його вчинення
перебували у трудових відносинах з
позивачем, працюючи, відповідно,
лікарем-педіатром дільничним та
сестрою медичного стаціонару
інфекційного відділення, і були
звільнені від кримінальної
відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.
140 Кримінального кодексу України, за
постановою Семенівського районного
суду Чернігівської області від 26
червня 2012 року на підставі акту
амністії. Комунальний
лікувально-профілактичний заклад
«Семенівська центральна районна
лікарня» частково виплатив шкоду у
справі за позовом ОСОБА_5 Позивач
просив відшкодувати заподіяну шкоду з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у порядку регресу.

Рішенням Семенівського районного суду
Чернігівської області від

14 листопада 2013 року позовні вимоги
задоволено. Стягнуто з

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь
Комунального
лікувально-профілактичного закладу
«Семенівська центральна районна
лікарня» виплачене відшкодування в
розмірі 12 181 грн 80 коп. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 23 грудня

2013 року рішення Семенівського
районного суду Чернігівської області
від

14 листопада 2013року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_3, ОСОБА_4 -

ОСОБА_6 просять скасувати оскаржувані
судові рішення та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням
Семенівського районного суду
Чернігівської області від 16 січня 2013
року, яке набрало законної сили, після
його перегляду апеляційним судом
Чернігівської області, встановлено
винність у смерті неповнолітньої
хворої ОСОБА_7, як лікаря-педіатра
дільчого дитячої консультації
Комунального
лікувально-профілактичного заклада

«Семенівська центральна районна
лікарня» ОСОБА_3, так і сестри медичного
стаціонару інфекційного відділення
Комунального
лікувально-профілактичного закладу
«Семенівська центральна районна
лікарня»

ОСОБА_4, з комунального
лікувально-профілактичного закладу
«Семенівська центральна районна
лікарня» було стягнуто на користь
ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 7 810 грн
повʼ?язану з похованням ОСОБА_7,
моральну шкоду в розмірі 200 000 грн,
судові витрати, повʼ?язані з оплатою
правової допомоги в розмірі 1 236 грн, та
судовий збір на корись держави в
розмірі

2 078 грн 10 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції керувався ч. 1 ст.
1191 ЦК України та ч. ч. 1, 2

ст. 130 КЗпП України.

Проте погодитись із такими висновками
не можна, тому що суди дійшли їх з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Згідно ст. 130 КЗпП України працівники
несуть матеріальну відповідальність
за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації внаслідок
порушення покладених на них трудових
обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством. За наявності
зазначених підстав і умов матеріальна
відповідальність може бути покладена
незалежно від притягнення працівника
до дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

Вирішуючи спір, суди усупереч вимогам
ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України залишили поза
увагою та не надали належної оцінки
дійсним обставинам по справі, а саме:
тому, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували на
момент вчинення злочину у трудових
відносинах з Комунальним
лікувально-профілактичним закладом
«Семенівська центральна районна
лікарня», а тому відшкодування шкоди та
солідарне стягнення повинно
здійснюватись за нормами КЗпП України.

Згідно постанови Семенівського
районного суду Чернігівської області
від 26 червня 2012 року ОСОБА_3 звільнено
від кримінальної відповідальності за
ч. 2 ст. 140 КК України на підставі п. п. «г»
та «е» ст. 1 Закону України «Про
амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року
№ 3680-IV. Згідно постанови Семенівського
районного суду Чернігівської області
від 26 червня 2012 року ОСОБА_4 звільнено
від кримінальної відповідальності за
ч. 2 ст. 140 КК України на підставі п. «е»
ст. 1 Закону України «Про амністію у 2001
році» від

8 липня 2011 року № 3680-IV. Провадження у
кримінальній справі закрито.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку та залишаючи рішення суду
першої інстанції без змін, апеляційний
суд на зазначені порушення норм
матеріального і процесуального права
уваги не звернув, доводи апеляційної
скарги належним чином не перевірив і
помилково залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Суди не визначили ступінь вини кожного
з відповідачів у заподіянні шкоди, що
впливає на розмір шкоди, яку вони
повинні відшкодувати, враховуючи те, що
відповідачі обіймали різні посади.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені та не перевірені, не
визначено характер правовідносин та
неправильно застосовано норми
матеріального права, ухвалені у справі
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, подану
представником ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Семенівського районного суду
Чернігівської області від

14 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від

23 грудня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. ГвоздикСудді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
О.В. Попович