У х в а л а

іменем україни

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.

суддів: Амеліна В.І., Гончара
В.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра», третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - голова правління
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» Жуковська
Валентина Борисівна, про визнання
звільнення незаконним, зобов'язання
змінити запис про причину звільнення у
трудовий книжці, стягнення
заборгованості по зарплаті, вихідної
допомоги та середнього заробітку за
час затримки розрахунку, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»,
поданою його представником Кренцем
Олександром Сергійовичем, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 квітня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 25
вересня 2013 року,

в с т а н о в и
л а:

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, який згодом
неодноразово уточнювала, і остаточно
просила визнати, що розірвання її
трудового договору з відповідачем
відбулося 13 лютого 2009 року з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України,
визнати недійсним запис у трудовій
книжці в частині підстав звільнення,
зобов'язати відповідача змінити запис
в трудовій книжці про причину
звільнення, вказавши ч. 3 ст. 38 КЗпП
України, стягнути на її користь
невиплачену компенсацію за роботу у
вихідні дні, вихідну допомогу та
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що під
час роботи у відкритому акціонерному
товаристві комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра», останній допускав
відносно неї невиконання вимог
законодавства про працю, тому остання
звернулася до відповідача з заявою про
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП
України, з 13 лютого 2009 року. Про
розірвання трудового договору позивач
повідомила відповідача шляхом подання
заяви, в якій вказала причини, строк та
правову підставу розірвання трудового
договору. Оскільки позивач звернулася
до відповідача з заявою про розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України,
вона вважає, що відповідач при її
звільненні повинен був виплатити їй
вихідну допомогу, передбачену ст. 44
КЗпП України та п. п. 2.3, 7.10 Колективного
договору та компенсацію за роботу у
вихідні дні. Після розірвання
трудового договору, відповідач
зазначені виплати не здійснив, оформив
звільнення позивача з інших правових
підстав і причин, ніж ті, що були
вказані позивачем в заяві. Підставою
звільнення вказав ст. 38 КЗпП України
без посилання на відповідну частину
статті та на конкретні причини,
зазначені позивачем у заяві про
звільнення.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 5 квітня 2012 року позов
задоволено частково.

Визнано, що розірвання
трудового договору між ОСОБА_1 та
відкритим акціонерним товариством
комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариства комерційний
банк «Надра», відбулося 13 лютого 2009
року з підстав, передбачених ч. 3 ст.
38 КЗпП України, а саме у зв'язку з
невиконанням з боку роботодавця
(відповідача) вимог законодавства про
працю.

Визнано незаконним
звільнення ОСОБА_1 відповідно до наказу
№79-п від 13 лютого 2009 року за ст. 38 КЗпП
України.

Зобов'язано публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра» внести зміни до трудової
книжки ОСОБА_1, а саме: змінити внесений
запис про її «звільнення з роботи за
власним бажанням, ст. 38 КЗпП
України» на запис «звільнення з роботи
за власним бажанням на підставі ч. 3 ст.
38 КЗпП України».

Вирішено питання про
судові витрати.

У задоволенні іншої
частини вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду м. Києва від 25 липня 2012 року
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 5 квітня 2012 року
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 19 грудня 2012 року рішення
апеляційного суду м. Києва від 25 липня
2012 року скасовано, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 5 квітня 2012 року в частині
задоволення позовних вимог про
визнання звільнення незаконним,
зобов'язання змінити запис про причини
звільнення в трудовій книжці залишено
в силі.

Рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 5 квітня 2012 року в частині
відмови у задоволенні позову про
стягнення вихідної допомоги та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку скасовано, справу в цій
частині направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Протягом розгляду справи позивач
змінювала суми, які підлягають
стягненню, і після надання
відповідачем розрахунку щодо
середньомісячного заробітку позивача,
остаточно уточнила розрахунок
невиплачених грошових сум, належних їй
при звільненні, та просила стягнути
невиплачену компенсацію за роботу у
вихідні дні у сумі 1 530,60 грн, вихідну
допомогу у сумі 8 226,60 грн та середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 13 лютого 2009
року по17 квітня 2013 року у сумі 133 544,85
грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 квітня 2013 року
позов задоволено.

Стягнуто з публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра» на
користь ОСОБА_1 невиплачену
компенсацію за роботу у вихідні дні у
сумі у сумі 1 530,60 грн, вихідну допомогу у
сумі 8 226,60 грн та середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 13 лютого 2009 року по 17 квітня
2013 року у сумі 133 544,85 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
25 вересня 2013 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 квітня 2013 року
змінено шляхом зазначення в
резолютивній частині рішення, що сума
стягнутих з публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра» на
користь ОСОБА_1 коштів визначена судом
без утримання податку з доходів
фізичних осіб й інших обов'язкових
платежів.

У іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 18 квітня 2013
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 25 вересня 2013 року в частині
стягнення невиплаченої компенсації за
роботу у вихідні дні та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

У іншій частині рішення судів
попередніх інстанцій не оскаржено і
підстав перевіряти їх законність і
обґрунтованість у цій частині у суду
касаційної інстанції немає.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов у частині
стягнення невиплаченої компенсації за
роботу у вихідні дні та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, дослідивши
докази у справі, дав їм належну оцінку
і, з урахуванням встановлених обставин
і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
з визначених ст. ст. 116, 117 КЗпП
України правових підстав для стягнення
на користь позивача невиплаченої
компенсації за роботу у вихідні дні у
сумі 1 530,60 грн та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 13 лютого 2009
року по 17 квітня 2013 року у сумі 133 544,85
грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
у оскаржуваній частині суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що присуджені суми
підлягають стягненню без утримання
податку доходів фізичних осіб й інших
обов'язкових платежів.

Доводи касаційної скарги та зміст
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень, фактично зводяться до
переоцінки доказів і незгодою заявника
із висновком суду по їх оцінці.

Суди на основі об'єктивної оцінки
наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра», подану його
представником Кренцем Олександром
Сергійовичем, відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 квітня 2013 року та
рішення апеляційного суду м. Києва від
25 вересня 2013 року в частині стягнення
невиплаченої компенсації за роботу у
вихідні дні та середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
С.О.Карпенко

Судді:
В.І.Амелін

В.П.Гончар