АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2744/14 Справа № 2-668/11
Головуючий у 1 й інстанції - Бойко
О.М. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Єлізаренко І.А.,
Калиновського А.Б.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Континент»

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 17 квітня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю ВКП «УМК», товариства
з обмеженою відповідальністю
«Континент», треті особи - відділ
Держкомзему у Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області,
Дніпропетровська регіональна філія
державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру»,
державне підприємство
«Дніпропетровський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою»,
реєстраційна служба
Дніпропетровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області, приватний нотаріус
Дніпропетровського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_3, про
визнання договорів недійсними,
визнання недійсними та скасування
державних актів, витребування
земельної ділянки та визнання права
власності

за зустрічним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю ВКП «УМК»
до ОСОБА_2, треті особи - товариство з
обмеженою відповідальністю
«Континент», Дніпропетровський
районний відділ земельних ресурсів
Дніпропетровського обласного ГУ
Земельних ресурсів Державного
комітету України по земельних
ресурсах, Дніпропетровський районний
відділ Дніпропетровської регіональної
філії Державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру»,
Дніпропетровська регіональна філія
Державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру»,
Державне підприємство
«Дніпропетровський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою» про
визнання договорів міни дійсними,
визнання права власності та визнання
добросовісним набувачем,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, зазначаючи, що
йому на праві приватної власності
належить земельна ділянка площею 3,130 га
(пай НОМЕР_1), яка розташована на
території Ювілейної селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області. Рішенням
постійно діючого Третейського суду при
Асоціації «Левлекс» від 25 вересня 2006
року право власності на дану земельну
ділянку було визнано за ТОВ
«Континент». Рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від 30
жовтня 2008 року зазначене рішення
скасовано. Незважаючи на це, ТОВ
«Континент» за договором міни від 14
січня 2009 року передало спірну земельну
ділянку ТОВ ВКП «УМК», яке в свою чергу
поділило її на чотири частини та
отримало відповідні державні акти на
право приватної власності. Вважаючи, що
такі дії відповідачів порушують його
право власності на земельну ділянку,
ОСОБА_2 просив визнати недійсним
договір міни земельної ділянки від 14
січня 2009 року, укладений між ТОВ
«Континент» та ТОВ ВКП «УМК», скасувати
державні акти на земельні ділянки,
витребувати земельну ділянку та
визнати на неї право власності (т.1 а.с.
4-6, 117-120, т.2 а.с. 132-134, 165-169, 185-190).

У грудні 2010 року ТОВ ВКП «УМК»
звернулось з зустрічним позовом, в
якому посилалось, що товариство
правомірно набула право власності на
спірну земельну ділянку, шляхом
укладення із ТОВ «Континент» договору
міни, оформило її відповідно до чинного
законодавства, а тому просило визнати
дійсним з моменту укладення договір
міни від 14 січня 2009 року, укладений між
ТОВ «Континент» та ТОВ ВКП «УМК»,
визнати за ТОВ ВКП «УМК», як за
добросовісним набувачем, право
приватної власності на спірну земельну
ділянку (т.1 а.с. 187-189, т.2 а.с. 23-28).

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 17
квітня 2013 року задоволенні позовні
вимоги позивача. Визнано недійсним
договір міни земельної ділянки від
14.01.2009 року, укладеного між ТОВ
«Континент» та ТОВ ВКП «УМК»,
зареєстрованим в реєстрі за № 48,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_3

Визнано недійсними та скасовано
Державні акти на земельні ділянки
загальною площею 3,1327 га, що розташовані
на території Ювілейної селищної Ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області.

Витребувано у ТОВ ВКП «УМК» на користь
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 3,1327 га,
яка на підставі договору міни
земельних ділянок № 48 від 14.01.2009 року,
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯЖ
№ 020317 від 28.01.2009 року, що зареєстровано
за № 08 відділом Держкомзему в
Дніпропетровському районі,
кадастровий номер :01:072:0085 за ТОВ
ВКП «УМК».

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку площею 3,1327 га,
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯЖ
№ 020317 від 28.01.2009 року, що зареєстровано
за № 08 відділом Держкомзему в
Дніпропетровському районі,
кадастровий номер :01:072:0085.

Вирішено питання щодо судових витрат
(т. 2 а.с. 213-214).

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 жовтня
2013 року рішення районного суду
скасовано та ухвалене нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено
(т. 3 а.с. 52-56).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ України від 29 січня 2014 року
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 жовтня
2013 року скасовано, справа передана на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції (т.3 а.с. 109-110).

Додатковим рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 16 травня
2014 року позовні вимоги ТОВ ВКП «УМК» за
зустрічним позовом залишено без
задоволення (т.3 а.с. 180).

В апеляційній скарзі ТОВ "Континент"
посилається на неповне з'ясування
судом обставин у справі, неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при ухваленні
судового рішення, у зв'язку з чим
ставить питання про його скасування з
прийняттям нового про відмову у
задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с.
218-227).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 373 ЦК України
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується Конституцією
України. Право власності на землю
(земельну ділянку) набувається і
здійснюється відповідно до закону.

Згідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних відносин) право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Також ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції,
яка діяла на час виникнення спірних
відносин) було передбачено, що право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Як вбачається з матеріалів справи, 17
травня 2002 року на підставі
розпорядження голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації ОСОБА_2 була передана
земельна ділянка площею 3,1327 га, що
розташована на території Ювілейної
селищної ради Дніпропетровської
області, земля передана для ведення
сільськогосподарського виробництва.
11 червня 2002 року позивачу було видано
державний акт на право приватної
власності на вищевказану земельну
ділянку, серії II-ДП №043029, який
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №153 (т.1 а.с. 17-22).

25 вересня 2006 року постійно діючий
Третейський суд при Асоціації
«Левлекс» ухвалив рішення по справі за
позовом ТОВ «Континент» до ОСОБА_2 про
визнання права власності, згідно якого
припинено право власності позивача за
первісним позовом на вищевказану
земельну ділянку та скасовано
реєстрацію права власності; визнано
право власності на земельну ділянку за
ТОВ «Континент» та вирішено
зареєструвати вищезазначене право
власності за ТОВ «Континент».

7 лютого 2007 року ТОВ «Континент» було
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
3,1327 га (т.1 а.с. 23).

Вищевказаний державний акт був виданий
на підставі рішення постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
«Левлекс» від 25 вересня 2006 року, яке
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30
жовтня 2008 року було скасоване. Ухвалою
Верховного суду України від 19 лютого 2009
року рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30 жовтня
2008 року залишено без змін (т.1 а.с. 24-28).

Разом із тим, 14 січня 2009 року ТОВ
«Континент» уклало із ТОВ
ВКП «УМК» договір міни спірної
земельної ділянки, а 28 січня 2009 року ТОВ
ВКП «УМК» отримало державний акт про
право власності на вказану земельну
ділянку (т.1 а.с. 130, 198-193, 243-248).

Після чого ТОВ ВКП «УМК» поділило
спірну земельну ділянку, загальною
площею 3,1327 га, на чотири частини,
відповідно до плану розподілу
земельної ділянки та отримало окремі
державні акти та кадастрові номери на
кожну земельну ділянку (т. 1 а.с. 130-143).

Відповідно до ч. 1 ст. 715 ЦК України за
договором міни (бартеру) кожна із
сторін зобов'язується передати другій
стороні у власність один товар в обмін
на інший товар.

Згідно з вимогами ст. 716 ЦК України до
договору міни застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки,
договір контрактації або інші
договори, елементи яких містяться в
договорі міни, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Відповідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно до частин 1-3, 5 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
передбачено, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що оскільки
договір від 14 січня 2009 року зі сторони
ТОВ "Континент" був укладений не
власником, так як його право власності
набуто на підставі рішення
третейського суду, яке в подальшому
скасовано, тому договір міни земельної
ділянки від 14 січня 2009 року, укладений
між ТОВ «Континент» та ТОВ ВКП «УМК»
підлягає визнанню недійсним, а спірна
земельна ділянка може бути витребувана
у добросовісного набувача.

Наведене також спростовує доводи
апеляційної скарги стосовно наявності
у ТОВ «Континент» права власності на
момент укладення договору міни від 14
січня 2009 року.

Доводи апелянта щодо добросовісного
набуття ТОВ ВКП «УМК» права власності
на спірну земельну ділянку, судова
колегія також не може прийняти до
уваги, оскільки за змістом ч. 1 ст. 388 ЦК
України майно, яке вибуло з володіння
власника на підставі рішення суду,
ухваленого щодо цього майна, але в
подальшому скасованого, вважається
таким, що вибуло з володіння власника
поза його волею.

Стосовно поданого ТОВ «Континент»
клопотання про застосування строків
позовної давності, колегія суддів
вважає зазначити наступне.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Між тим, зазначене клопотання надійшло
від ТОВ «Континент» 18 жовтня 2013 року
під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції, не зазначивши в
ньому причин не надання такого
клопотання при вирішенні справи судом
першої інстанції.

Крім того, державний акт про право
власності на земельну ділянку був
виданий ТОВ «Континент» 07 лютого 2007
року, а з позовом до суду позивач
звернувся у вересні 2009 року.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а відтак підстав
для його скасування за доводами
апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Континент» - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 17
квітня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: