Справа № 265/813/14-ц
Провадження № 6/265/82/14
У Х В А Л А

11 лютого 2014 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т.С.,

при секретарі Хайтуловій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області подання Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (далі по тексту Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, -

В С Т А Н О В И В :

Орджонікідзевський ВДВС ММУЮ звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, посилаючись на те, що на виконанні в Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби Маріупольського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2003 виданого 21.10.2009р. Приморським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.08.2009. і до повноліття дитини. 27.04.2011р. у відношенні боржника на підставі ст.ст.17,19,25 ЗУ «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду. Згідно інформації наданої ДПС України боржник не працює, відкриті рахунки в установах банку відсутні. Згідно відповіді з УДАІ ГУМВС Центр №1 за боржником рухоме майно не зареєстровано. Нерухомого майна, земельних ділянок за боржником не зареєстровано.

Одночасно повідомляємо, що 30.11.2011 року до відділу надійшла ухвала №6-201/11 від 18.09.2011 року видана Приморським районним судом про оголошення розшуку ОСОБА_1. Згідно відповіді Орджонікідзевського РВ від 13.11.2012р., боржника ОСОБА_1 було встановлено за адресою: пров.Аносова, 5-23 м. Маріуполь.Виходом за адресою: пров.Аносова, 5-23 м. Маріуполь 21.03.2013р, 16.09.2013р. державним виконавцем складено акт про те, що ОСОБА_1 за вказаною фактично не мешкає. Відповідно довідки УДМС України у Донецькій області ОСОБА_1 19.11.1980р.н. зареєстрований за адресою: пров.Аносова, 5-23 м.Маріуполь. Заборгованість по аліментам станом на 30.01.2014р. складає 35 450,30 грн. Станом на 07.02.2014р. боржником не вчинено дій направлених на виконання рішення суду, що свідчить про умисне його невиконання, тому Орджонікідзевський ВДВС ММУЮ просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобовязань.

Дослідивши надані матеріали, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у разі, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання ним зобовязань.

Згідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї судовим рішенням державний виконавець має право у процесі здійснення виконавчого провадження звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Крім того, право на свободу пересування та право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, визначається Протоколом №4 до Конвенції про захист прав та основних свобод людини від 04 листопада 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року), який гарантує деякі права і свободи, що не включені до Конвенції та першого Протоколу до неї (відкритий для підписання 16 вересня 1963 року). Зокрема, стаття 33 Конституції України від 28 червня 1996 року №254к/96-ВР (зі змінами та доповненнями) без суттєвих змін відтворює це конвенційне положення.

Свобода пересування не є абсолютним правом. Вона може бути правомірно обмежена державою, але лише за певних умов: такі обмеження мають бути передбачені національним законом, відповідати критерію «необхідності у демократичному суспільстві» та слугувати правомірній меті (інтереси національної або громадської безпеки, забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, охорона здоровя або моралі, захист прав і свобод інших осіб). Крім того, п.4 ст.2 Протоколу №4 встановлює, що право на свободу пересування можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдовуються суспільними інтересами.

Однак, державним виконавцем не надано ніяких доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 дійсно ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні подання Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 368, 377-1 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (далі по тексту Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга, що подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя________________ ОСОБА_4