Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ22 жовтня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючогоГорелкіної
Н.А.,суддів: Євграфової Є.П., Журавель
В.І.,Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду
Житомирської області від 28 травня 2014
року,в с т а н о в и л а: У грудні 2013
року позивач звернувся до суду з даним
позовом, зазначивши в його
обґрунтування, що 16 листопада 2013 року
близько 16 години в
мисливських угіддях на хуторі Промінь
в Романівському районі Житомирської
області ОСОБА_6 безпідставно здійснив
відстріл його собаки породи
західно-сибірська лайка, у зв'язку з чим
просив суд стягнути з відповідача на
свою користь 4 000 гривень матеріальної
та 5 000 гривень моральної шкоди.
Рішенням Романівського районного суду
Житомирської області від 12
березня 2014 року позов задоволено
частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_5 4 000 гривень на
відшкодування матеріальної шкоди та 2
000 гривень на відшкодування моральної
шкоди. Вирішено питання про стягнення
судових витрат. Рішенням апеляційного
суду Житомирської області від 28 травня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
про відмову у задоволенні позову. У
касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням апеляційним судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права. Заслухавши доповідь
судді-доповідача, представника
позивача, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного. Задовольняючи частково
позов, суд першої інстанції, виходив з
того, що відповідач протиправно
здійснив відстріл собаки позивача,
заподіявши йому майнову шкоду,
оскільки відповідно до ст. 180 ЦК України
тварини є особливим об'єктом цивільних
прав, на який поширюється правовий
режим речі. Визначаючи розмір майнової
шкоди, суд першої інстанції врахував
висновок експерта-кінолога та дійшов
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача в рахунок
відшкодування майнової шкоди 4 000
гривень. Вирішуючи спір в частині
стягнення моральної шкоди, суд першої
інстанції, врахувавши принцип
розумності та справедливості, дійшов
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача 2 000 гривень.
Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з
недоведеності заявлених вимог. Проте з
такими висновками апеляційного суду
погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316
ЦПК України передбачено, що рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу відповідно
до норм матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або керуючись загальними
засадами і змістом законодавства
України. Обґрунтованим визнається
рішення, у якому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні. Вимоги до рішення суду
апеляційної інстанції викладені у ст.
316 ЦПК України. У мотивувальній частині
рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК України). Крім того, ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод передбачено
справедливий судовий розгляд в такому
його елементі, як мотивування судового
рішення судом, який має право за певних
обставин на дослідження нових доказів
та переоцінку доказів. Апеляційний суд
в рішенні не зазначив, які обставини
суд вважав встановленими, не надав
юридичної оцінки правовідносинам, що
виникли між сторонами, та який саме
закон застосовано до спірних
правовідносин. Перевіряючи законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд не навів
ніяких мотивів ухваленого ним судового
рішення та обставин, які б
спростовували доводи скарги, та не
зазначив, які норми права були судом
застосовані.Натомість, ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції, повно та
всебічно з'ясувавши обставини справи,
врахувавши висновок експерта-кінолога,
покази свідків, дійшов обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позову, а апеляційний суд, перевіряючи
в апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції, у порушення вимог
чинного процесуального та
матеріального законодавства України
дійшов помилкового висновку про
необхідність скасування законного й
обґрунтованого судового рішення.За
таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України із
залишенням в силі рішення суду першої
інстанції.Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справу х в а л и л а:Касаційну скаргу
ОСОБА_5 задовольнити. Рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 28 травня 2014 року
скасувати, рішення Романівського
районного суду Житомирської області
від 12 березня 2014 року залишити в силі.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий
Н.А. Горелкіна
Судді:
Є.П. Євграфова
В.І. Журавель

І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко