АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/4237/14-ц
Головуючий 1 інстанції: Васильєва О.О.
Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Овсяннікової О.І.,
Бездітко В.М.,

при секретарі - Пільгун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 25 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Завод імені В.О.
Малишева» про визнання дій
незаконними, поновлення на роботі,
відновлення становища, що існувало до
порушення, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до ДП «Завод імені В.О.
Малишева» про визнання дій
незаконними, поновлення на роботі,
відновлення становища, що існувало до
порушення, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилалася
на те, що вона працювала на ДП «Завод
імені В.О. Малишева» з 28.08.1973 року, 20.06.2011
року згідно наказу №112 була звільнена з
підприємства на підставі пункту 1
статті 40 КЗпП України - за скороченням
штату.

У березні 2012 року їй стало відомо, що
відповідачем було внесено зміни до
штатного розкладу та відновлено дві
штатні одиниці на посади провідного
математика, а потім без повідомлення
позивача про відновлення двох таких
посад та без вжиття заходів до
повторного прийняття її на вакантну
посаду, двох працівників було
переведено на вказані посади, хоча вона
зверталася до відповідача з заявою про
прийняття її на роботу.

Після уточнення позовних вимог просила
поновити строки для звернення до суду,
визнати її звільнення з ДП «Завод імені
В.О. Малишева» за скороченням штатів
незаконним, визнати наказ від 20.06.2011
року про звільнення її з посади
провідного математика незаконним,
виданим з порушенням норм КЗпП України
та скасувати його, поновити її з 21.06.2011
року на посаді провідного математика -
керівника групи ДП «Завод імені В.О.
Малишева» або на аналогічній посаді,
зазначивши про негайне виконання
рішення в цій частині. Крім того,
просила відновити становище, яке
існувало до порушення її трудових прав
шляхом зобов'язання укласти з нею
трудовий договір з визначенням посади -
провідного математика - керівника
групи ДП «Завод імені В.О. Малишева» або
аналогічної, стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за один рік в сумі 27480 грн., на
відшкодування моральної шкоди 20000 грн.
та судові витрати по справі.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 25 березня 2014 року у
задоволенні клопотання про поновлення
строку та у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити в повному обсязі її
уточнений позов. Посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
фактично скорочення штатної одиниці,
яку вона займала не відбулося, а тому є
всі підстави для поновлення її на
посаді.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, знаходить апеляційну
скаргу не підлягаючою задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції
виходив з того, що підприємством при
звільненні позивачки дотримані всі
вимоги трудового законодавства
України.

Даний висновок суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовується.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 40 КЗпП трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників. Звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» №9
від 06.11.1992 року, розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п.1
ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

Одночасно з попередженням про
звільнення працівнику пропонується
робота за відповідною професією, і
тільки за відсутності такої роботи -
інша робота, яка є на підприємстві.
Тобто працівнику необхідно
пропонувати не тільки роботу за його
спеціальністю, але й іншу вакантну
посаду, нижчу за рангом, або нижче
оплачувану роботу, яку працівник може
виконувати з урахуванням його освіти,
кваліфікації, досвіду роботи й стану
здоров'я.

При цьому мається на увазі, що
роботодавець зобов'язаний
запропонувати працівнику, який
вивільняється, всі наявні вакансії, які
може виконувати працівник, і не лише за
місцем його роботи в певному
структурному підрозділі, а всі
вакансії, які є в юридичної особи.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 28.08.1973 року
працювала на ДП «Завод імені В.О.
Малишева» на посаді
інженера-математика. 14.03.2001 року її
призначено на посаду начальника бюро з
розрахунку та веденню цін та
нормативів на готову продукцію відділу
68. 01.07.2005 року у зв'язку з
реструктуризацією підприємства
переведена у відділ 68 провідним
математиком - керівником групи ( а.с. 7 - 8
).

Наказами по підприємству №393 від 24.03.2011
року «Про вдосконалення структури
кадрів» та №25 від 10.01.2012 року «Про зміну
структури управління підприємством» з
метою оптимізації роботи підприємства
затверджено скорочення чисельності
керівників та спеціалістів
підприємства згідно додатку
переведення у спеціалісти та внесення
змін до штатного розпису. Серед посад,
що підлягали скороченню - посада
позивачки ( а.с. 54 - 61 ).

18.04.2013 року ОСОБА_1 була повідомлена про
наступне звільнення ( а.с. 47 ), від
наявних на підприємстві вакантних
посад вона відмовилася ( а.с. 64 ), при
цьому членом профспілкового комітету
підприємства ОСОБА_1 не була ( а.с. 45 ).

Наказом №112 від 20.06.2011 року ОСОБА_1 була
звільнена з займаної посади на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України - за
скороченням штатів ( а.с. 9 ).

Таким чином, відповідачем при
скороченні були дотримані вимоги
трудового законодавства України.

14.03.2012 року позивач звернулася до
відповідача з заявою про прийняти її на
роботу у відділ № 68 на посаду
провідного математика, на що їй було
відмовлено.

Статтею 42-1 КЗпП України передбачено, що
працівник, з яким розірвано трудовий
договір з підстав, передбачених
пунктом 1 статті 40 КЗпП України (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), протягом одного
року має право на укладення трудового
договору у разі поворотного прийняття
на роботу, якщо власник або
уповноважений ним орган проводить
прийняття на роботу працівників
аналогічної кваліфікації.

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження того, що підприємством
були прийняті на роботу нові
працівники на посаду провідного
математика та відбулося відновлення
вакантної посади.

Також судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачкою пропущений встановлений
законодавством строк для звернення до
суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

ОСОБА_1 була звільнена з посади,
ознайомилася з наказом та отримала
трудову книжку 20.06.2011 року.

З позовом до суду про поновлення
порушеного трудового права вона
звернулася 11.05.2012 року ( а.с.129 ).

Ухвалою суду від 10.06.2013 року вказаний
позов залишений без розгляду за її
заявою.

Згідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення
позову без розгляду не зупиняє
перебігу позовної давності.

Повторно з аналогічним позовом вона
звернулася вже в листопаді 2013 року ( а.с.
2 - 5 ).

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд перевіряє в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегією суддів не встановлено таких
порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 317,
319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 25 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді