АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2331/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/188/14
Головуючий у 1-й інстанції Якимець Т. Є.
Доповідач Петренко В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: судді Петренка
В.Н.

Суддів: Акопян В.І., Одринської
Т.В.

при секретарі: Фадейкіній Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Крюківського районного суду
м.Кременчука, Полтавської області від
21 листопада 2013 року, у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ПАТ « УкрСиббанк » про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири, витребування майна та
визнання права власності.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача
апеляційного суду,-

ВСТАНОВИЛА:

19 квітня 2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 у якому прохає
ухвалити рішення про визнання
удаваними договорів купівлі-продажу
квартири, відновлення становища, що
існувало до порушення. В обґрунтування
своїх вимог вказала, що згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 22.06.1993 р. їй та її чоловікові-ОСОБА_6,
а також сину, відповідачу по справі -
ОСОБА_2 на праві спільної сумісної
власності належала квартира АДРЕСА_1.
Під впливом сина, який мав намір
позичити гроші для особистих потреб,
для забезпечення договору позики, 15
жовтня 2005 року вони підписали договір
купівлі-продажу квартири з ОСОБА_3, який
було посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_5

28 серпня 2006 року ОСОБА_2 погасив
свій борг перед ОСОБА_3 та уклав з ним,
без її з чоловіком участі, договір
купівлі-продажу квартири. Вона
прописана і постійно проживає в
квартирі та не виселялась з неї. Все це,
на її думку, свідчить про те, що обидва
договори купівлі-продажу квартири були
укладені не з ціллю набуття ОСОБА_3
права власності на квартиру, а з ціллю
позики і отже носять удаваний характер.
( а.с.6-7).

20 червня 2013 року ОСОБА_1 подала до
суду доповнення до позовної заяви.
Прохає визнати удаваними договори
купівлі продажу квартири: від 15.10.2005 р.
укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, та від 28.08.2006 р. укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнавши, що
сторонами насправді вчинений договір
позики, забезпечений заставою спірної
квартири. (а.с.35).

10 вересня 2013 року позивачка ОСОБА_1
подала до суду заяву про зміну підстав
та предмету позову. Прохає визнати
недійсним договір купівлі продажу
квартири: від 15.10.2005 р. укладений між
ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований за
р.№18036. Витребувати з володіння ОСОБА_2
2/3 частини квартири АДРЕСА_1, визнавши
за нею та за померлим ОСОБА_6 право
власності по 1/3 частину квартири.(
а.с.44,45).

Рішенням Крюківського районного
суду м.Кременчука, Полтавської області
від 21 листопада 2013 року у задоволені
позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
прохає скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги,
мотивуючи тим, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, що при
ухваленні рішення суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, що беруть участь у
справі в межах позову та доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом установлено, що згідно свідоцтва
про право власності на житло, від 22.06.1993
р., виданого УЖКГ адміністрації
Кременчуцької міської ради на підставі
розпорядження №1052/2 від 16.06.1993 року
квартира АДРЕСА_1 належала на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_1,
ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Встановлено, і вбачається із
наявного у справі договору
купівля-продажу, що ОСОБА_1, ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 15.10.2005 року уклали з ОСОБА_3
договір купівлі продажу квартири
АДРЕСА_1 , який було посвідчено
приватним нотаріусом Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований за р.№18036.

Як зазначено у договорі сторони
підтвердили, що договір не носить
явного та удаваного правочину, продаж
здійснено за доброю волею, без
будь-яких погроз, примусу чи
насильства, як фізичного так і
морального. Сторонами вказаний договір
підписано (а.с. 6 ).

Як вбачається із матеріалів
справи, і це не заперечується
сторонами, 28 серпня 2006 року ОСОБА_3
уклав з ОСОБА_2 договір купівлі продажу
квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено
посвідчений приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований за р.№15067
( а.с.7 ).

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України сказано, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

На підставі вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК
України докази по справі повинні бути
належними, допустимими та
достовірними.

В ході розгляду справи позивачкою
ОСОБА_1 не надано суду доказів, що на
момент вчинення договору купівлі
продажу квартири від 15.10.2005 р. вони, як
продавці не мали наміру продавати
квартирі а покупець ОСОБА_3 не мав
наміру придбати у власність спірну
квартиру.

Суд прийшов до вірного висновку
відсутність підстав для визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним, що проживання сім`ї ОСОБА_1
після укладення договору в квартирі не
свідчить про фіктивність договору, а за
таких обставин відсутні підстави для
визначення часток та витребування у
ОСОБА_2 частини квартири і визнання
права власності на ці частини за нею та
покійним чоловіком.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процессуального
права.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи, а
тому підстав для її задоволення немає.

Ухвалене у справі рішення є
законним і обґрунтованим, а тому
колегія суддів вважає, що підстави для
задоволення скарги відсутні.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, керуючись
ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317 ЦПК
України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Крюківського районного суду
м.Кременчука, Полтавської області від
21 листопада 2013 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: суддя
Петренко В.М.

Суддя
Акопян В.І.

Одринська Т.В.

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Петренко В.М.