Провадження №2/761/1043/2014
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності в порядку
Позивач звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, згідно якого
просив визнати за ним право власності в
порядку спадкування за заповітом на
частину квартири АДРЕСА_1 (надалі -
квартира). Позовні вимоги обґрунтовує
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь
позивача - ОСОБА_5, яким за життя було
складено заповіт на ім'я позивача, про
що позивача було повідомлено листом
Першої Київської державної
нотаріальної контори від 12 жовтня 2011
року за № 8065/02-14. Відповідно до вказано
заповіту ОСОБА_5 заповів позивачу
належну йому на праві власності
У серпні 2013 року позивач звернулась до
Першої Київської Державної
нотаріальної контори з метою отримання
свідоцтва про право на спадщину на
частину квартиру. Однак, листом Першої
Київської державної нотаріальної
контори від 16 серпня 2013 року за № 7024/02-14
позивачу було відмовлено у видачі
зазначеного свідоцтва у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на частину спадкової
квартири. Також, у даному листі було
зазначено, що крім позивача є і інші
спадкоємці за законом та власник
особового рахунку квартири - ОСОБА_2 та
Враховуючи зазначене, позивач
неодноразово зверталась до
відповідачів щодо вирішення питання
документального оформлення частин
спадкового майна. Проте, всі ці
звернення були проігноровані
На підставі викладеного, позивач
вважає, що оскільки відповідачі своїми
діями фактично не визнають її
спадкоємцем за заповітом на частину
квартири та порушують її право на
спадщину, позивач просив позов
Позивач та його представник в судове
засідання не з'явилися, представник
позивача ОСОБА_6 надав до суду заяву, в
якій просить справу розглядати у його
відсутність, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, зазначив, що проти
заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі у судове засідання також
не з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України) у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
обов'язки сторін та те, що представник
позивача проти заочного розгляду
справи не заперечує, суд, на підставі ч.
1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК
України, постановив ухвалу про заочний
розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, судом
встановлено наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної часткової власності: ОСОБА_7
та ОСОБА_8 - 2/3 частини квартири в рівних
долях; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/6 частині
квартири, про що свідчить інформаційна
довідка Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна від 30 грудня 2013 року №
63784 (а.с. 71).

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що
підтверджується копією Свідоцтва про
смерть Серії НОМЕР_1 від 26 квітня 2011
року (а.с. 27). Разом з тим, 08 вересня 2010
року ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого
на випадок його смерті належну йому на
праві приватної власності частину
квартири, заповів - ОСОБА_1 (а.с. 49). Даний
заповіт посвідчено державним
нотаріусом Першої київської державної
нотаріальної контори Мотицьким І.Л.,
зареєстрований в реєстрі за № 6-1251.

Разом з тим, відповідно до Свідоцтва
про шлюб Серії НОМЕР_2, у зв'язку з
укладенням шлюбу ОСОБА_1 змінила своє
прізвище на «ОСОБА_1» (а.с. 54).

Згідно з вимогами ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у ст.ст.
1261-1265 цього Кодексу.

Також, положеннями ч. 1 ст. 1270 ЦК України
визначено, що для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Як встановлено судом, 21 жовтня 2011 року
позивачем було подано заяву до Першої
Київської державної нотаріальної
контори про прийняття спадкового майна
після смерті спадкодавця ОСОБА_5 (а.с. 46),
тобто в строк передбачений ст. 1270 ЦК
України.

Також, 16 серпня 2013 року позивачем було
подано відповідну заяву до Першої
Київської державної нотаріальної
контори про видачу їй свідоцтва про
право власності на спадщину за
заповітом (а.с. 52). Проте, в той же день - 16
серпня 2013 року завідувачем Першої
Київської державної нотаріальної
контори Цопіним Л.О. було повідомлено
позивача, що видати свідоцтво про право
власності на спадщину за заповітом,
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, на
частину квартири неможливо, так як
позивачем не надано правовстановлюючі
документи на частину квартири. Також,
позивачу було рекомендовано для
визнання за ним права власності
звернутись до суду (а.с. 56).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

При цьому, відповідно до роз'яснень,
наданих у п. 6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 07 лютого.2014 року № 5,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК
України), проте право власності на
нерухоме майно у разі прийняття
спадщини виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації речового
права на нерухоме майно (ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень»). Разом із тим суди повинні
розмежовувати право на спадщину як
майнове право (об'єкт спадкування) та
виникнення права власності на спадкове
майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має
право звернутися із заявою про
державну реєстрацію переходу права
власності до органу, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно, після прийняття спадщини в
порядку, передбаченому законом. Якщо
право власності спадкодавця не було
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно,
правовстановлюючими є документи, що
підтверджують підставу для переходу
права власності в порядку
правонаступництва, а також документи
спадкодавця, що підтверджують
виникнення у нього права власності на
нерухоме майно (ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Також слід зазначити, що відповідно до
п. 4.18 гл. 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року №
296/5, якщо до складу спадкового майна
входить нерухоме майно, що підлягає
реєстрації (за винятком земельної
ділянки), нотаріус виготовляє витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно. За відсутності у
спадкоємця необхідних для видачі
свідоцтва про право на спадщину
документів нотаріус роз'яснює йому
процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

Як встановлено судом, позивач не
проживав разом зі спадкоємцем та не мав
доступу до правовстановлюючих
документів на частину квартири, яку він
отримав у спадщину. У зв'язку з чим
позивач після прийняття спадщини
неодноразово звертався до
відповідачів з проханням надати йому
необхідні документи для вирішення
питання щодо отримання свідоцтва про
право власності на спадщину за
заповітом. Однак, дані прохання
залишились без належної уваги
відповідачів.

Крім того, як встановлено судом, на час
набуття ОСОБА_5 права власності на
частину квартири, чинним на той час
законодавством не вимагалась
реєстрація нерухомості у Державному
реєстрі прав власності. Таким чином,
нотаріус не має можливості виготовити
витяг з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, як того
потребує вищезазначений Порядок, а
позивач в свою чергу не має правових
підстав зареєструвати право власності
на частину квартири, яка належала
спадкодавцю, в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно,
оскільки таким правом наділенні лише
безпосередні власники нерухомого
майна.

Таким чином, з огляду на вказані
положення закону, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи встановленні в
судовому засіданні обставини, суд
прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності в порядку спадкування
є обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.
15, 16, 182, 1223, 1268-1270 ЦК України, ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64,
169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 43,98 м2,
житловою площею 29,00 м2, в порядку
спадкування після смерті - ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в
разі закінчення вищезазначених
строків або після розгляду справи
апеляційним судом, якщо його не
скасовано.

СУДДЯ: