АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 755/790/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/8262/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва
Головуючого судді - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 7 лютого 2014 року у справі за заявою
ОСОБА_4,заінтересовані особи: Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 10
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 7 лютого 2014 року у
задоволенні заяви про скасування
рішення Постійно діючого третейського
суду при Асоціації українських банків
від 10 липня 2013 року відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій просить
ухвалу скасувати та постановити нову,
якою рішення Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків від 10 липня 2013 року
скасувати, вважаючи, що судом порушено
норми процесуального права, не
враховано, що даний спір не підвідомчий
третейському суду.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у грудні 2013 року
заявник звернувся до суду із заявою
про скасування рішення Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків від 10
липня 2013 року, посилаючись в
обґрунтування своєї заяви на те, що
оспорюваним рішенням задоволено позов
ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
солідарне стягнення заборгованості у
розмірі 113 836,31 грн. та солідарне
стягнення витрат сплаченого
третейського збору у розмірі 1538,36 грн.
Зазначав, що повідомлення про розгляд
справи було направлено за місцем його
реєстрації, а не за місцем знаходження.
Рішення суду, за місцем його
знаходження направлено не було, а
отримав його від дружини. Крім того,
зазначав, що третейські суди не можуть
за законом розглядати справи за
позовом банків до споживачів
банківських послуг.

У зв'язку із викладеним, просив
скасувати рішення Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків від 10 липня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 10 липня 2013 року
задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення
заборгованості у розмірі 113 836,31 грн. та
солідарне стягнення витрат сплаченого
третейського збору у розмірі 1538,36 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 289-5 ЦПК
України, рішення третейського суду
може бути скасовано у разі, якщо справа,
в якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що доводи заявника не
обґрунтовані.

Колегія суддів не може погодитися з
доводами апелянта про те, що рішення
суду йому було надіслано на адресу
реєстрації, а не за його
місцезнаходженням, оскільки з положень
ст. 15 Закону України «Про третейські
суди» вбачається, що повідомлення
направляються за останнім відомим
місцем проживання фізичної особи чи за
юридичною адресою або
місцезнаходженням юридичної особи
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення чи в інший спосіб, що
передбачає отримання доказів доставки
документів та інших письмових
матеріалів адресатові, та вважаються
такими, що отримані в день такої
доставки, навіть якщо на цей час
одержувач за цією адресою не
знаходиться чи не проживає, а про зміну
своєї адреси ним не було повідомлено
іншу сторону належним чином.

Як встановлено судом, рішення
третейського суду направлено заявнику
за місцем його реєстрації та отримано
членом його сім'ї.

Також колегія суддів не може
погодитися з доводами апеляційної
скарги, що дана справа не підвідомча
третейському суду, так як належить до
категорії справ, пов'язаних із захистом
прав споживачів, оскільки даний спір
випливає з вимог банку до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення боргу, банк в
даному випадку не є споживачем.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 3 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року, за
наявності у кредитному договорі
третейського застереження (окремої
третейської угоди) при вирішенні спору
суд має враховувати положення пункту 14
частини першої статті 6 Закону України
від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про
третейські суди» про те, що справи щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки), не підлягають розгляду
третейськими судами. Тому за наявності
вказаного третейського застереження
(окремої третейської угоди) залишення
позовної заяви споживача без розгляду
на підставі пункту 6 частини першої
статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі
заяви підлягають вирішенню і за
наявності з цього приводу рішення
третейського суду, прийнятого за
межами його компетенції. При цьому
відповідно до положень Закону України
«Про захист прав споживачів» банк не є
споживачем.

Таким чином, при розгляді справи не
може бути застосовано Закон України
«Про захист прав споживачів», оскільки
позивач - ПАТ "Укрсоцбанк" не є у
вказаних правовідносинах споживачем
банківських (кредитних) послуг.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
впливають на їх правильність.

За таких обставин, колегія суддів
прийшла до висновку, що ухвала суд
першої інстанції є законною та
обґрунтованою і не може бути скасована
з підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст.ст. 303,307, 312-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИ Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 7 лютого 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді