УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 24 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, в якому
просив визнати за ним право власності
на будівлю складу під літ. «Л-1»
загальною площею 219,2 кв. м, яка
знаходиться по АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 15 жовтня 2003
року Закрите акціонерне товариство
«Рівнеукроптбакалія» (далі - ЗАТ
«Рівнеукроптбакалія») передало йому у
користування земельну ділянку площею
470 кв. м.

Того ж дня між ним та ЗАТ
«Рівнеукроптбакалія» було укладено
договір купівлі-продажу навісу під. літ
«Л» загальною площею 221,5 кв. м, який
розташований на вищевказаній
земельній ділянці.

З метою ефективного використання
земельної ділянки ним, за згодою
попереднього землекористувача, було
переобладнано навіс під будівлю складу
під літ. «Л-1», що відображено в
технічному паспорті № 29841-4,
виготовленому Комунальним
підприємством «Рівненське міське бюро
технічної інвентаризації».

Вказав, що після проведення
реконструкції і по час подачі позову
відповідач перешкоджає йому в
оформленні права власності на спірну
будівлю, оскільки при проведенні
реконструкції залучалась частина його
грошових коштів і він має право на
частину цього приміщення у
пропорційному співвідношенні до свого
фінансового внеску.

Посилаючись на вищевикладене, просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 12 лютого 2013
року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної
власності на будівлю складу під літ.
«Л-1» загальною площею 219,2 кв. м, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погоджуючись із рішенням місцевого
суду, заступник прокурора м.
Рівне звернувся із апеляційною
скаргою, посилаючись на те, що
позивачем здійснено переобладнання
(реконструкцію) приміщення навісу під
будівлю складу (літ. «Л-1») та не
проведено державну реєстрацію
новоствореного об'єкта нерухомості;
при цьому зазначив, що право
користування на земельну ділянку, на
якій знаходиться будівля складу,
ОСОБА_4 не належить, а будівництво
здійснено без отримання відповідних
дозволів.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 24 березня
2014 року апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Рівне Рівненської області
задоволено, рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
12 лютого 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходив із того, що ОСОБА_5
перешкоджає ОСОБА_4 оформити право
власності на будівлю під літ. «Л-1», що
позбавляє позивача реалізувати своє
право на спірне майно.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи
нове рішення про відмову в задоволенні
позову, дослідивши докази у справі й
давши їм належну оцінку, правильно
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини,
врахував доводи апеляційної скарги та
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання права
власності на самочинно переобладнане
приміщення, оскільки право
користування на земельну ділянку, на
якій знаходиться будівля складу,
ОСОБА_4 не належить, а будівництво
здійснено без отримання відповідних
дозволів; при цьому апеляційний суд
правильно зазначив, що у матеріалах
справи відсутні будь-які докази, які б
підтверджували оспорення ОСОБА_5 права
позивача на спірне приміщення.

Суд касаційної інстанції перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судом
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 24 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук Т.О. Писана