Справа № 530/791/14-ц
Номер провадження 2/530/414/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 року Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі
головуючого судді Должко С.Р., при
секретарі Кравченко М.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача ПАТ КБ
«Надра» звернувся до Зіньківського
районного суду Полтавської області з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № від 06.05.2004 року
солідарно у розмірі 90937, 55 грн..

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на те, що між
Відкритим акціонерним товариством
комерційний банк «Надра» (далі по
тексту - позивач) з однієї сторони та
громадянином України ОСОБА_1 (далі по
тексту - відповідач) було укладено
договір про відкриття карткового
рахунку та обслуговування кредитної
картки № від 06.05.2004 року (далі по
тексту - договір), відповідно до якого
Банк надав Позичальникові грошові
кошти в сумі 35000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом 29,2%
на рік, а в разі прострочення оплати
мінімального платежу 35,9% на рік.
Позивач вважає, що станом на 09.04.2014 року
заборгованість відповідача
(позичальника) перед Банком становить
90937,55 грн., а саме : основний борг (тіло
кредиту) - 35011,35 грн., по нарахованих
процентах за користування кредитом -
31659,09 грн., пеня за порушення строків
погашення заборгованості - 24267,11грн.
Позивач вважає своє право порушеним, у
зв'язку з чим і звернувся з позовом до
суду.

Позивач та представник позивача
ПАТ КБ «Надра» Фелоненко Світлана
Михайлівна в судове засідання 02.06.2014
року та 17.06.2014 року не з'явилися. Ухвали
суду про витребування матеріалів
кредитної справи не виконали.
Фелоненко С.М. звернулася до суду з
письмовою заявою про розгляд справи за
її відсутності. За таких обставин суд
визнав за можливе розглянути справу за
відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала,
проти його задоволення заперечує і
суду пояснила, що дійсно між Відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра» та нею, ОСОБА_1, було
укладено договір про відкриття
карткового рахунку та обслуговування
кредитної картки № від 06.05.2004
року. В серпні 2004 року, після того, як
вона не здійснила 2 обов'язкові платежі
відповідно до графіка погашення
платежів, Банк відповідно до
Додаткової угоди № 1 до договору анкети
№ на відкриття карткового
рахунку та обслуговування кредитної
картки від 06.05.2004 року в рахунок
погашення боргу забрав рухоме майно на
загальну суму 81832,5 гривень. Починаючи з
серпня 2004 року і по день подачі
позовної заяви до суду Банк не висував
ніяких претензій до неї як до
недобросовісного Позичальника. Ніяких
підтверджуючих документів Відповідач
не надала. Пояснила це тим, що 9 років з
моменту отримання кредиту зберігати
дані документи вона не вважала за
потрібне, так як весь цей період до неї
не було абсолютно ніяких претензій з
боку Банку. Відповідач також
звернулася в суді з усною заявою про
застосування позовної давності
відповідно до ст.. 1050 ЦК України,
Постанови ВСУ № 6-14 цс14 від 19.03.2014 року,
так як термін дії картки згідно згідно
п. 1.1. Договору сплив 06.05.2005 року, тобто, 9
років, 1 місяць і 11 днів.

Зачитавши заяву представника позивача,
який підтримав позовні вимоги,
заслухавши відповідача, ОСОБА_1, яка
позовні вимоги не визнала та
дослідивши наявні матеріали справи,
суд знаходить, що заявлені вимоги не
обґрунтовані і такі, що не підлягають
задоволенню.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно зі статтями 1050, 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит (грошові кошти у такій сумі, що
була передана йому позикодавцем) та
сплатити проценти. У разі прострочення
повернення чергової частини кредиту
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася та сплати
процентів.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання.

Згідно ст.1049 Цивільного кодексу
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику (
грошові кошти у такій самій сумі, що
була передана йому позикодавцем) у
строк та порядку, що встановлений
договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк для
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Стаття 525 Цивільного Кодексу України не
допускає відмови в односторонньому
порядку від виконання зобов'язань по
договору.

Згідно ст. 634 ЦК України передбачено, що
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.

Відповідно до п. І статті 628 Цивільного
кодексу України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду.

Відповідно до умов кредитного договору
та ст.1050 ЦК України кредитор має право
достроково вимагати погашення
заборгованості позичальника за
кредитом, включаючи нараховані
відсотки за користування кредитом та
штрафні санкції, у випадку порушення
строків повернення кредиту, сплаті
відсотків за кредит.

Відповідно до ч.2 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди. Згідно ст.
549 Цивільного кодексу України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до п. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання. За
загальним правилом частини першої
статті 624 ЦК України неустойка підлягає
стягненню у повному розмірі, незалежно
від відшкодування збитків (штрафна
неустойка). Згідно з частиною другою
статті 551 ЦК України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу зазначених правових
норм сплата неустойки є єдиним видом
відповідальності за порушення
зобов'язання незалежно від виду
неустойки (штраф або пеня) згідно
постанови Верховного суду України від
31.10.2012 року.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив
зобов'язання якщо він не виконав його у
строк, встановлений договором.

В ст. 629 ЦК України вказано, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, до
вимог про стягнення неустойки ( пені,
штрафу) застосовується позовна
давність тривалістю один рік.

Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України, за
зобов'язанням з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Разом з тим із настанням певної події,
що має юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251
та ч.2 ст.252 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно
ксерокопій договору між Відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра» (далі по тексту - Банк) з
одної сторони та громадянином України,
ОСОБА_1 (далі по тексту - Позичальник), з
другої сторони було укладено договір
про відкриття карткового рахунку та
обслуговування кредитної картки №
від 06.05.2004 року терміном дії 1 рік.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань, а саме ліміту кредитування
у розмірі 35 000 грн. за кредитним
договором від 06.05.2005 року ВАТ КБ
«Надра» далі ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1
уклали додаткову угоду №1 від 20 липня
2004 року. Згідно договору застави
рухомого майна, а саме: обладнання-24
найменування та пилорами на загальну
суму 81832,50 грн., за умовами якого
відповідач передав у заставу банку для
забезпечення ліміту кредитування.

В забезпечення виконання всіх
зобов'язань за кредитним договором,
Банком було укладено із ОСОБА_2, далі -
"Відповідач" або "Поручитель" Договір
поруки № б/н від 19.07.2004 року, згідно п.п.
1.1, 2.1, 2.2 якого Поручитель прийняв на
себе зобов'язання, у випадку
невиконання або неналежного виконання
Боржником взятих на себе зобов'язань по
Кредитному договору, Поручитель і
Боржник несуть солідарну
відповідальність перед Банком за
виконання боргових зобов'язань в
повному обсязі.

Зі слів відповідача, ОСОБА_1 з 19.07.2004
року до літа 2005 року відповідачі не
здійснювали повернення кредитних
коштів, а тому в осени 2005 року ПАТ КБ
«Надра» в рахунок забезпечення ліміту
кредитування вилучив у відповідачів,
згідно додаткової угоди від 20.07.2004 року
24 найменування обладнання та пилораму.

Позивачем, відповідно до ухвали
Зіньківського районного суду
Полтавської області від 29.04.2014 року та
02.06.2014 року, не надано графік погашення
платіжної картки, розрахунку суми
заборгованості. Тим більше виникають
розбіжності: згідно Договору
Позичальник отримує кошти на кредитну
картку - ліміт кредитування у розмірі
35000 гривень, в позовній заяві
вказується основний борг в сумі 35011,35
гривень. Банком не надано копії
кредитної картки, не надано доказів про
погашення заборгованості по даній
кредитній картці за період з 06.05.2004 року
по 27.02.2014 року. Також позивачем не
надано доказів зверення до
відповідачки для досудового
врегулювання спору.

Ні позивачем ні представником
позивача не надано доказів того, що
відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в
сумі 35 000 гривень по кредитній лінії
від 06.05.2004 року.

Відповідно до правої позиції ВСУ
вказано, що згідно правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею терміну. За таким
договором, який визначає щомісячні
платежі погашення кредиту і кінцевий
термін повного погашення кредиту,
перебіг позовної давності ( ст..257 ЦКУ)
щодо місячних платежів починається
після несплати чергового платежу, а
щодо повернення кредиту в повному
обсязі - після закінчення останього дня
місяця дії картки (ст..261 ЦКУ), а не
закінчення терміну договору.

Згідно наданих позивачем документів
суд не зміг встановити, чим
обґрунтовується розмір основної
кредитної заборгованості ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в сумі 35011,35 грн., якщо сам
позивач в позові зазначає про те, що
відповідачка отримала кредит в сумі 35
000 грн.; згідно наданих наявних доказів
позивачем під час судового засідання
не можливо було встановити питання
щодо строку отримання кредиту,
оскільки із кредитної картки НОМЕР_1,
(а.с.9-12) про яку вказано в заяві-договорі
ОСОБА_1 про отримання кредиту і яку було
надано суду представником позивача,
вбачалося, що строк дії цієї кредитної
картки вказаний як травень 2005 року;
позивачем також не надано доказів
останньої дати проплати відповідачкою,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитом для
встановлення можливого перериву
спливу строку позовної давності; з
матеріалів справи суд не зміг
визначити звітний період, щоб мати
змогу вказувати про порушення
відповідачкою певних зобов'язань;
позивачем не надано суду доказів про
особисте підписання відповідачкою,
ОСОБА_1 умов і правил надання
банківських послуг, ( надано останній
аркуш договору, перший та інші аркуші
не підписані відповідачкою ОСОБА_1.) на
порушення яких останньою, посилався
позивач.

Позивач не надав доказів того, де
ділося рухоме заставне майно - 24
найменування обладнання та пилорама.

Відсутні докази Відповідача про
погашення боргу за рахунок рухомого
майна на загальну суму 35 000,0 гривень.

Згідно ст. 629 ЦК України вказано, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Але, для того щоб мати змогу
говорити про порушення позивальником,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 умов договору, слід
чітко знати ці умови як позичальнику
так і суду. В спірному випадку позивач
та представник позивача не змогли
надати суду доказів того, чим
обґрунтовують розмір основної
кредитної заборгованості ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 35000 в договорі та 35011,35 в позовній
заяві. Не надано суду доказі по питанню
щодо строку отримання відповідачкою
ОСОБА_1 кредиту, скільки згідно наданих
доказів, відповідач, ОСОБА_1 отримала
кредитну лінію на суму 35 000 грн..

Відповідач звернулася в суді з усною
заявою про застосування позовної
давності.

Цивільним законодавством визначено
строк у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу,
яких називається позовною давністю (ст.
256 Цивільного кодексу України, далі за
текстом - ЦКУ), загальна тривалість
позовної давності обмежена 3 роками (ст.
257 ЦКУ), а позовна давність щодо
стягнення неустойки (пені, штрафу) - 1
роком (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦКУ).

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч. 1 ст. 261 ЦКУ), враховуючи, що згідно
наданого позивачем розрахунку
заборгованості за кредитним договором
сальдо простроченої заборгованості
виникло - 06.05.2005 р., тобто з цього дня
позивач довідався про порушення свого
права, як наслідок розпочався відлік
позовної давності, який закінчився -
06.05.2008 року.

Позовна заява подана - 10.04.2014 р., тобто
пізніше ніж через 3 роки з моменту
закінчення позовної давності, згідно ч.
4 ст. 267 ЦК України: «Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові». Згідно п. 1
Договору про відкриття карткового
рахунку та обслуговування кредитної
картки від 06.05.2004 року Банк відкриває
держателю картковий рахунок №
терміном дії 1 рік. Згідно рішення
Верховного суду України по справі №
6-14цс14 загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України). Початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH). В
зв'язку з цим дія картки закінчилась
06.05.2005 року.

Судом встановлено, що термін дії
кредитної картки № від 06.05.2004
року закінчився 06.05.2005 року відповідно
до п. 1 Договору. Банком не надано
інформацію про те, що дана картка
перевипускалася і була отримана
Відповідачем.

Таким чином, на даний час, позовна заява
Публічного акціонерного товариства
«Надра» не підлягає задоволенню у
зв'язку із закінченням позовної
давності згідно ч. 4 ст. 267 ЦКУ.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно частини 4 ст.60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Крім цього, у
відповідності до пункту 31 постанови №5
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р.,
враховуючи положення пункту 7 частини 13
ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини 13 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
застосовуються й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності та співставленні,
належності, допустимості,
достовірності кожного доказу окремо, а
також їх достатності і взаємному
зв'язку, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні
належними і допустимими доказами,
виходячи із наданих позивачем доказів,
заявлені із пропуском трирічного
строку позовної давності, що в
сукупності свідчить про їх
недоведеність і необхідність відмови у
задоволенні позову по суті.

В Постанові Верховного Суду України
від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14
вказано, що відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного дого вору,
картка діє в межах визначеного нею
строку. За таким договором, що визначає
щомі сячні платежі погашення
кредиту та кінцевий строк повного
погашення кредиту перебіг позовної
давності (ст. 257 ЦК України) щодо
місячних платежів починається після
неспла ти чергового платежу, а щодо
повернення кредиту в повному обсязі зі
спливом останнього дня місяця дії
картки (ст. 261 ЦК України), а не
закінченням строку дії договору.

Згідно частини першої статті 360-7 ЦПК
України, рішення Верховного Суду
України є обо в'язковим для всіх судів
України. Суди зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність із
рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо
позов задоволено повністю, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Якщо сторону, на користь
якої ухвалено рішення, звільнено від
оплати судових витрат, з другої
сторони стягуються судові витрати на
користь осіб, що їх понесли,
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Якщо обидві
сторони звільнені від оплати судових
витрат, вони компенсуються за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та
керуючись 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
статтею 55 Конституції України, Законом
України «Про захист прав споживачів»,
Постановою №5 Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 р., Постановою
Верховного суду України від 06
листопада 2013 року у справі № 6-116цс13,
Постановою Верховного суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14
ст.ст. 11, 16, 257, 267, 509, 526, 530, 549, 551, 610, 629, 1054
ЦК України, ст.ст. 1,3,4,10, 11, 30,57-61, 88, 197, 212-221
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ПАТ КБ
«Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - відмовити

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
його проголошення, шляхом подання
апеляційної скарги через Зіньківський
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області

С.Р.Должко