Номер провадження 2/489/537/14
Ухвала

Іменем України

27 лютого 2014 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участі прокурора Радченко Ю. М., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві заяву відповідача ОСОБА_2 про відвід головуючому судді,

встановив:

ПАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" звернулося до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, посилаючись на те, що відповідач є абонентом та споживачем природнього газу на підставі договору, однак не оплачує вартість послуг з постачання природного газу. У зв"язку з цим утворилась заборгованість 1154,8 грн. Просили стягнути заборгованість та судові витрати.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заявив відвід головуючому судді Кокорєву В. В., у звязку з тим, що він брав участь у розгляді заяви про видачу судового наказу за вказаними вимогами та судовий наказ виданий судом було скасовано, а тому у відповідача є сумніви у неупередженості судді.

Підстави для відводу судді визначені ст. 20 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанції, а так само при новому розгляді цієї справи судом першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Судом розглядалась заява про видачу судового наказу за вимогами ПАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості. В подальшому ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2013 року вказаний судовий наказ було скасовано.

Суть наказного провадження полягає у розгляді судом вимог, які вважають безспірними, а у випадку наявності спору це є підставою для відмови у прийнятті заяви або підставою для скасування судового наказу.

При цьому законодавець не встановив обмежень щодо розгляду заяви про скасування судового наказу тим судом який видав судовий наказ або розгляду позову після скасування судового наказу.

Оскільки при вирішенні заяви про видачу судового наказу суд не вирішував спір між сторонами, то відсутні підстави для застосування ч. 1 ст. 21 ЦПК України.

З цих же підстав не можна говорити про упередженість суду, оскільки розгляд заяви про видачу судового наказу має свої особливості, що полягають у розгляді доказів наданих виключно заявником.

Скасування судового наказу не може вплинути на упередженість суду, оскільки таке скасування не свідчить про неправильність позиції суду, а реалізується встановлений законом порядок для забезпечення сторонам їх процесуальних прав у позовному провадженні при вирішенні наявного спору по суті.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відсутні передбачені законом підстави для відводу головуючого судді Кокорєва В. В.

На підставі викладеного та керуючись ст. 24 ЦПК України суд

ухвалив

Відмовити в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про відвід головуючому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Кокорєв