Ухвала

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Журавель В.І.,
Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу
кредитором спадкодавця,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу
кредитором спадкодавця.

Рішенням Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 11
березня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 16 квітня
2014 року зазначене судове рішення
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
межах вартості спадкового майна після
смерті ОСОБА_4 40 750 грн 19 коп. та 609 грн 05
коп. компенсації судових витрат.

У задоволенні позову до ОСОБА_3
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачі не прийняли спадщину після
смерті ОСОБА_4, тому пред'явлений до них
позов є безпідставним.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи
позов частково, посилався на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 29
липня 2009 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було
укладено договір позики, за умовами
якого остання отримала від позивача 1
тис. євро з терміном повернення до 29
грудня 2010 року.

З 05 серпня 2010 року ОСОБА_4 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, її
дошлюбне прізвище змінено на ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб,
повторно виданим відділом РАЦС
Вінницького міського управління
юстиції 15 квітня 2011 року.

11 січня 2011 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було
укладено договір позики, за умовами
якого остання отримала від позивача 3
тис. євро й зобов'язалася повернути їх
до 11 вересня 2011 року.

09 квітня 2011 року ОСОБА_4 померла.

На час смерті ОСОБА_4 грошові кошти,
отримані від позивача, не повернула, що
підтверджується наявними у позивача
розписками.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина на належне їй майно: майнове
право на частку у статутному
(складеному) капіталі ТОВ «Комбінат
харчових продуктів «Берегиня» у
розмірі 11 160 грн; 3/50 частини будівель
ремонтно-механічної майстерні № 2-11 на
першому поверсі площею 218,7 кв. м, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 згідно
з договором купівлі-продажу від 24
грудня 2005 року, ринкова вартість яких
згідно з висновком судової
інженерно-технічної експертизи
(оціночно-будівельна) від 30 січня 2014
року № 1680/13-21 становить 340 218 грн.

Загальна вартість цього майна
становить 351 378 грн.

За змістом ст. 1296 ЦК України отримання
спадкоємцем, який прийняв спадщину,
свідоцтва про право на спадщину є
правом, а не обов'язком спадкоємця.
Відсутність у спадкоємця свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, неотримання спадкоємцем
свідоцтва про спадщину на спадкове
майно та нездійснення державної
реєстрації на майно, яке підлягає такій
реєстрації, не звільняє спадкоємця від
його зобов'язанням перед кредиторами
спадкодавця.

Крім вимог про стягнення
заборгованості за договором позики,
позивач пред'явила вимогу про
стягнення із спадкоємців індексу
інфляції, трьох процентів річних від
простроченої суми та пені в розмірі 547
грн 19 коп. з яких згідно з розрахунком
сума інфляційних втрат становить 88 грн
41 коп., пеня - 458 грн 78 коп.

Ураховуючи, що вартість спадкового
майна перевищує розмір вимог позивача,
позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2
суми боргу, що становить 40 750 грн 19 коп.,
підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 16 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
В.І. Журавель

О.І. Євтушенко