Дата документу 09.01.2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року

Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області в складі
головуючого-судді Баранова В.І., при
секретарі Бочко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Мелітополь цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні квартирою та вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом
про зобов'язання відповідачів усунути
перешкоди в користуванні та
розпорядженні майном позивача - 1/3
частиною квартири АДРЕСА_1, а саме
зобов'язати відповідачів надати
позивачу ключі від квартири, надати
вільний доступ в квартиру, місце та
можливість для проживання, вселити
його в квартиру, та про стягнення з
відповідачів судових витрат.

В обґрунтування позову вказує, що йому
на підставі договору дарування від
10.11.2010р. належить 1/3 частина квартири
АДРЕСА_1. Інша частина квартири на праві
власності належить відповідачам. Після
оформлення права власності на частку
квартири він намагався вселитися в
неї, однак відповідачі чинили
перешкоди, не надають ключі та
перешкоджають доступу в квартиру.
Таким чином, він позбавлений
можливості вільно користуватись та
розпоряджатись своїм нерухомим майном
з вини відповідачів.

В судовому засіданні представник
позивача уточнив позовні вимоги та
просив суд зобов'язати відповідачів
усунути перешкоди у користуванні та
розпорядженні позивачу 1/3 частиною
квартири АДРЕСА_1, зобов'язати
відповідачів передати позивачу ключі
від квартири, вселити та надати вільний
доступ до квартири, та стягнути з
відповідачів понесені судові витрати.
Викладені у позові доводи підтримав
та пояснив, що позивач володіє
квартирою на підставі договору
дарування. Відповідачі та позивач є
родичами, а саме ОСОБА_2 є матір'ю
позивача а ОСОБА_1 рідним братом. На
даний час позивач в квартирі АДРЕСА_1 не
зареєстрований. Після оформлення
документів на квартиру позивач мешкав
в ній без реєстрації. В грудні 2011р. -
січні 2012р. позивач з'їхав з квартири
АДРЕСА_1. Після того, як позивач
намагався вселитися в квартиру
відповідачі почали чинити перешкоди.
Він намагався з ними поговорити, але
все марно, відповідачі проти вселення
позивача у квартиру. На даний час
іншого житла у позивача окрім частини
вищевказаної квартири не має.

Відповідач ОСОБА_1, який також на
підставі довіреності представляє
інтереси відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав в повному обсязі та пояснив, що
позивач з вимогою про вселення його в
квартиру, передачу йому ключа не
звертався. Позивач зареєстрований в
квартирі розташованій по вул.
Вакуленчука в м. Мелітополі. Він проти
надання позивачу ключів від квартири,
надання йому вільного доступу та
вселення позивача в квартири, оскільки
має сумніви щодо того чи дійсно він є
власником 1/3 частини квартири. Крім
того, позивач не був зареєстрований в
АДРЕСА_1, тому як документи про право
власності на частину квартири датовані
2010 роком. До того ж між відповідачами
та позивачем склалися неприязні
стосунки, позивач навіть погрожував
ОСОБА_2, що застосує до неї силу, тому
відповідач переживає як за своє, так і
за життя та здоров'я своєї матері.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Згідно з копією договору дарування
частини квартири, посвідченого
нотаріусом Мелітопольського міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_4 від 10.11.2010р.,
зареєстровано в реєстрі за № 2435, ОСОБА_1
передав безоплатно у власність ОСОБА_1,
а ОСОБА_1, прийняв у власність як
дарунок 1/3 частину квартири АДРЕСА_1
/а.с.6/.

Право власності позивача ОСОБА_1 на
частину вказаного житлового
приміщення підтверджується копією
витягу про державну реєстрацію прав
/а.с.7/.

Згідно копії технічного паспорту на
вищевказану квартиру співвласниками
житлового приміщення є також
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /а.с.8-9/.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути

протиправно позбавлений цього права
чи обмежений у його здійсненні. Особа
може бути позбавлена права власності
або обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Тобто, законом передбачені права
власника та їх здійснення відповідно
до закону, у тому числі по
користуванню, розпорядженню
приналежним власнику майном, та
непорушність цього права.

Разом з цим, з пояснень представника
позивача вбачається, що право
власності позивача щодо користування
та розпорядження приналежній йому
частиною житлового приміщення
відповідачами порушене.

Вказані доводи не суперечать
поясненням відповідачів, оскільки вони
проти надання позивачу доступу та
ключів від квартири, проти вселення
позивача в житлове приміщення, як з
причини виниклих між ними стосунків,
так і сумніву щодо права власності
позивача.

З урахуванням наданих позивачем
правовстановлюючих документів на
частину житлового приміщення, та
вищевказаних встановлених у судовому
засіданні обставин, суд вважає, що
право власності позивача щодо
користування та розпорядження
частиною належного йому житлового
приміщення, відповідачами порушено.

Вимогами ст. 391 ЦК України, встановлено,
що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Таким чином, суд вважає, що маються
достатні законні підстави для
усунення перешкод позивачу у
здійсненні права користування та
розпорядження майном, шляхом вселення
позивача у квартиру, зобов'язання
відповідачів надати позивачу ключі
від квартири, та вільний доступ до неї.

Тобто, позовні вимоги позивача є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалене рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Позивачем при подачі позову був
сплачений судовий збір в розмірі 230
грн., що підтверджується квитанціями №
16671920 від 28.10.2013р. та № 16814361 від 18.11.2013р.
/а.с.3,15/, однак у зв'язку з тим, що
відповідно до вимог Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо сплати
судового збору» від 19.09.2013р., який
набрав чинності 23.10.2013 року за подання
позовної заяви немайнового характеру
сплачується судовий збір в розмірі 229,40
грн., суд вважає необхідним стягнути
солідарно з відповідачів на користь
позивача судові витрати в розмірі 229,40
грн., а сума зайво сплачених коштів в
розмірі 0,60 коп. може бути повернута
відповідно до ст. 7 Закону України «Про
судовий збір» ухвалою суду за заявою
позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 316, 319, 321, 358, 391 ЦК
України, ст.ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_1 та вселити його в
дану квартиру.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 надати
вільний доступ ОСОБА_1 в квартиру
АДРЕСА_1, передавши йому ключі від
вхідної двері квартири та не чинити
перешкод у користуванні та
розпорядженні даною квартирою.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, (ідент.
номер НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, що
зареєстрована та мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 (інші відомості відсутні),
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрований
та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (інші
відомості відсутні), на користь
ОСОБА_1, (ідент. номер НОМЕР_2),
ІНФОРМАЦІЯ_4, що зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_6, мешкає за адресою:
АДРЕСА_5 (інші відомості відсутні),
судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ
В.І.БАРАНОВ