Справа № 2-1546/11
Головуючий у І інстанції Володько
І.С.Провадження № 22-ц/780/6811/13
інстанції Мережко М.В.Категорія 4
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Голуб С.А.,

При секретарі: Франюк Т.В.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю „Вірджині"
на рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 14 жовтня 2013 року
в справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в в
сво інтересах своїх та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
„Будівельно-інвестиційна компанія
„Киевінвестбуд", ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті
особи: Комунальне підприємство
Київської обласної ради „Ірпінське
бюро технічної інвентаризації", Орган
опіки та піклування Голосіївської
районної у м. Києві державної
адміністрації, приватний нотаріус
Миколаївського нотаріального округу
ОСОБА_8, Товариство з обмеженою
відповідальністю „Вірджині" про
визнанн майнових прав.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року позивач ОСОБА_2, яка
діє в інтересах своїх та неповнолітніх
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулась до
суду із позовом до ТОВ
„Будівельно-інвестиційна компанія
„Киевінвестбуд", ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті
особи: КП Київської обласної ради
„Ірпінське БТІ", Орган опіки та
піклування Голосіївської районної у м.
Києві державної адміністрації,
приватний нотаріус Миколаївського
нотаріального округу ОСОБА_8, ТОВ
„Вірджині" про визнанн майнових прав.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
19.03.2007 р. між ТОВ
«Будівельно-інвестиційна компанія
«Київінвестбуд» та нею було укладено
договір № 1/43 на придбання квартири
АДРЕСА_1. Відповідно до п 1.1., 1.2 Договору
замовник доручив, а фірма прийняла на
себе обов'язок за рахунок коштів
замовника організувати будівельні
роботи щодо будівництва квартири. За
фактом закінчення будівельних робіт,
фірма зобов'язалась передати об'єкт
замовнику.

Згідно із п 1.8 договору визначені
параметри об'єкту будівництва АДРЕСА_1,
кількість кімнат 2, загальна площа 55,0
кв. м.

Відповідно до умов договору позивачі
зобов'язалися компенсувати
відповідачу витрати на будівництво
об'єкту та сплатити вартість
будівельних робіт, що відповідно до п 4.2
договору становило 275 000 грн. На
виконання умов договору на поточний
рахунок відповідача було перераховано
кошти в розмірі 275 000 грн., тобто
позивачкою було у повній мірі виконано
взяті на себе зобов'язання.

Відповідач, всупереч умовам договору,
згідно якого зобов'язувався ввести
будинок в експлуатацію в 1 кварталі 2007
р. та передати будинок під заселення в
2007р., свої зобов'язання не виконав.
24.04.2008 р. було укладено додаткову угоду
№1 до договору №1/43 на придбання
АДРЕСА_1, згідно якої позивачі є
власником усіх результатів
будівельних робіт по об'єкту,
зазначеному у вказаному договорі.

Рішенням Гостомельської селищної ради
№74 від 07.04.2009 р. 85 квартирному будинку
(незавершеного будівництва готовність
95%) було присвоєно адресу АДРЕСА_1.

Позивач просив, визнати за ними майнові
права на квартиру, а саме - право на
отримання у власність, після
завершення будівництва будинку
АДРЕСА_1, та введення його в
експлуатацію, двокімнатної квартири
НОМЕР_1 по вищезазначеній адресі.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 14 жовтня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2, яка діє в
інтересах своїх та неповнолітніх
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.
Визнано за ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
майнові права на квартиру, а саме -
право на отримання у власність, після
завершення будівництва будинку
АДРЕСА_1, та введення його в
експлуатацію, двокімнатної квартири
НОМЕР_1 по вищезазначеній адресі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ
„Вірджині", подало апеляційну скаргу, в
якій просило скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. В апеляційній скарзі
посилалась на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 19.03.2007 р. між TOB
«Будівельно-інвестиційна компанія
«Київінвестбуд» та позивачем було
укладено договір № 1/43 на придбання
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п 1.1., 1.2 договору замовник
доручив, а фірма прийняла на себе
обов'язок за рахунок коштів замовника
організувати будівельні роботи щодо
будівництва квартири. За фактом
закінчення будівельних робіт, фірма
зобов'язалась передати об'єкт
замовнику. Згідно п 1.8 Договору
визначені параметри об'єкту
будівництва АДРЕСА_1, кількість кімнат
2, загальна площа 55,0 кв. м.

Згідно із умовами договору позивачі
зобов'язалися компенсувати
відповідачу витрати на будівництво
об'єкту та сплатити вартість
будівельних робіт, що відповідно до п 4.2
договору становило 275 000,00 грн.

На виконання умов договору на поточний
рахунок відповідача позивачем було
перераховано кошти в розмірі - 275 000 грн..
тобто позивачем було у повній мірі
виконано взяті на себе зобов'язання.

Відповідач, всупереч умовам договору,
згідно якого зобов'язувався ввести
будинок в експлуатацію в 1 кварталі 2007
р. та передати будинок під заселення в
2007р., свої зобов'язання не виконав.

24.04.2008 р. було укладено додаткову угоду
№1 до договору №1/43 на придбання
АДРЕСА_1, згідно якої позивачі є
власником усіх результатів
будівельних робіт по об'єкту,
зазначеному у вказаному договорі.

Рішенням Гостомельської селищної ради
№74 від 07.04.2009 р. 85 квартирному будинку
(незавершеного будівництва готовність
95%) було присвоєно адресу АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що рішенням
Придніпровського райсуду м. Черкаси
від 16.09.2010 р. було задоволено позов
ОСОБА_6 про визнання за ним права
власності на квартири АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 24.01.2011 р. вказане вище
рішення у частині задоволення позову
ОСОБА_6 про визнання за ним права
власності на квартири АДРЕСА_2 було
скасовано.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
28.11.2006 р. затверджено мирову угоду від
10.11.2006 р., укладену між TOB «Вірджині» та
TOB «БІК «Київінвестбуд» про визнання
умов договору обов'язковими до
виконання.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 27.11.2008 р. змінено спосіб та порядок
виконання рішення суду, звернуто
стягнення залишкового боргу, шляхом
зобов'язання TOB «БІК «Київінвестбуд»
передати TOB «Вірджині» житлові
приміщення, що знаходяться по АДРЕСА_1,
площею 1379,92 кв. м.

Державним виконавцем відповідно до
акта від 07.04.2009 р. представнику TOB
«Вірджині» передано житлові
приміщення, в тому числі спірну
квартиру, що знаходиться у 85-ти
квартирному будинку за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» держава
гарантує стабільність умов здійснення
інвестиційної діяльності, додержання
прав і законних інтересів її суб'єктів.

Статтею 7 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» передбачено,
що інвестор має право володіти,
користуватись і розпоряджатися
об'єктами та результатами інвестицій.

Відповідно до ст. 177 ЦК України до
об'єктів цивільних прав відносяться
речі, майнові права та інше.

Статтями 181 та 182 ЦК України визначено,
що до нерухомих речей (нерухомості)
належать об'єкти, що розташовані на
земельній ділянці, а право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
зокрема їх виникнення підлягають
державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 190 ЦК України
майном як особливим об'єктом
вважаються окрема річ, сукупність
речей, а також майнові права та
обов'язки. Майнові права є неспоживною
річчю. Майнові права визнаються
речовими правами.

Згідно із ч. 2 статті 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Статтями 526, 527, 530-532 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції вірно дійшов висновку, що
спірна квартира АДРЕСА_1, є об'єктом
інвестування в об'єкті будівництва,
який після завершення будівництва
стане окремим майном, тому до
завершення будівництва та прийняття в
експлуатацію вказаного об'єкта,
інвестору належать майнові права на
нього. Зважаючи на викладене, існують
підстави для визнання за позивачами
майнових прав на квартиру, а саме -
право на отримання у власність, після
завершення будівництва будинку
АДРЕСА_1, та введення його в
експлуатацію, двокімнатної квартири
НОМЕР_1 по вищезазначеній адресі.

Апелянт ТОВ „Вірджині" не надав суду
доказів щодо наявності права власності
товариства на спірний об'єкт
нерухомості та щодо порушення його
прав в розуміні ст. 3 ЦПК та ст. 16 ЦК
України.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про задоволення
позовних вимог, оскільки існують
підстави для визнання за позивачами
майнових прав на квартиру, а саме -
право на отримання у власність, після
завершення будівництва будинку
АДРЕСА_1, та введення його в
експлуатацію, двокімнатної квартири
НОМЕР_1 по вищезазначеній адресі.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, в якій ставиться
питання про ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303 ,307, 308, 313-315, 317,319, ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Вірджині"- відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 14 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: