АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Омелюх В.М. Доповідач - Дерев'янко
О.Г. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.,

при секретарі: Філіній Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Солонянського районного
суду Дніпропетровської області від 02
жовтня 2013 року

по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом до відповідача
про стягнення заборгованості за
кредитним договором у розмірі 66,22,22 дол.
США, що за курсом НБУ 7,99 складає 52931,40
грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що між банком та
відповідачкою ОСОБА_2 15 грудня 2005 року
було укладено кредитний договір без
номера, за яким остання отримала кредит
у розмірі 2000 доларів США у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 21,96%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

У відповідності до умов договору
позивач свої зобов'язання виконав в
повному обсязі та видав відповідачці
кредит у розмірі 2 000 доларів США, проте
відповідачка свої зобов'язання не
виконувала належним чином, в зв'язку з
чим станом на 30 квітня 2013 року виникла
заборгованість за кредитом в сумі 6622,22
доларів США, що складається з:
заборгованості з тіла кредиту - 1981
долар США, - 4266,12 доларів США
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом та відповідно до
п.8.6 Умов та правил надання банківських
послуг штраф у розмірі - 62,55 доларів США
(фіксована частина) і - 312,36 доларів США
(процентна складова), що складає в
гривневому еквіваленті - 52 931 гривень 40
копійок, які позивач просив стягнути з
відповідачки.

Рішенням Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 02 жовтня
2013 року в задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовлено. (а.с.2-4)

В апеляцiйнiй скарзi позивач ПАТ КБ
"ПриватБанк" ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового, яким позовну заяву ПАТ КБ
"ПриватБанк" задовольнити в повному
обсязі (а.с.41-45).

Сторони у судове засідання не
з'явились, проте відповідно до
отриманого повідомлення ПАТ КБ
"ПриватБанк" повідомлений про слухання
справи в апеляційній інстанції, як і
відповідачка ОСОБА_2, яка відмовилась
від отримання судового виклику.

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних пiдстав.

З матеріалів справи вбачається, що
15.12.2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк», як позикодавцем та
відповідачкою ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір без номеру, про
надання останній строкового кредиту на
суму 2 000 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 21,96 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом,
оформленого у вигляді заяви.

Згідно до тексту заяви, яку
відповідачка підписала, вона
ознайомлена та згідна з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
тарифами банка. Вона також згодна з тим,
що ця заява разом з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою и
тарифами складає між нею та банком
договір про надання банківських
послуг. (а.с.11, 12)

Відповідно до умов зазначеного
договору позивач передав відповідачу
грошові кошти, а остання зобов'язалась
в строки, обумовлені умовами та
правилами надання банківських послуг
повернути отримані кредитні кошти,
своєчасно сплачувати кредит і відсотки
за користування кредитом, комісій та
інших передбачених договором платежів,
сплачуючи щомісячний платіж в
визначений договором строк в розмірі 7%
від суми заборгованості, а у випадку
невиконання або неналежного виконання
ним взятих на себе грошових зобов'язань
більше ніж 120 днів, сплати банку штраф в
розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Згідно пункту 3.1 Умов і правил надання
банківських послуг затверджених
головою банку, датою укладення
договору є дата відкриття рахунку,
зазначена в розділі "Відмітки банку"
заяви (а.с.12-18).

Таким чином судом правильно зазначено
в рішенні про те, що правовідносини між
сторонами виникли саме з 15 грудня 2005
року, тобто з часу підписання заяви на
отримання кредиту (а.с.11).

Відповідно до п. 9.12
вищезазначених Правил договір між
сторонами діє 12 місяців з моменту
підписання, якщо протягом цього строку
ні одна зі сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично продовжується на той
же самий строк.

Відповідач ОСОБА_2 в порушення умов
договору не виконала взяті на себе
грошові зобов'язання та не виплатила
кредит у встановлений строк в повному
обсязі, в зв'язку з чим згідно
розрахунку позивача (а.с.5-8) станом на 30
квітня 2013 року виникла заборгованість
за укладеним між сторонами кредитним
договором в загальній в сумі

6 622,22 доларів США, з яких 1981,18 доларів
США заборгованість з тіла кредиту, 4266,12
доларів США заборгованість по
відсоткам за користування кредитом та
відповідно до п.8.6 Умов та правил
надання банківських послуг штраф 62,55
доларів США (фіксована частина) і 312,36
доларів США (процентна складова), що
складає в гривневому еквіваленті - 52 931
гривень 40 копійок.

З наявного в матеріалах справи
розрахунку вбачається, що
заборгованість у відповідача виникла з
28 лютого 2006 року прострочена
заборгованість, на яку позивачем
нараховані відсотки. Також з даного
розрахунку вбачається, що з 26 лютого 2010
року розмір простроченої
заборгованості взагалі не змінювався
і дорівнює 1 981,18 доларів США. (а.с.5-8)

Згідно ст. 1 Закону України "Про захист
прав споживачів" споживчий кредит -
кошти, що надаються кредитодавцем
(банком або іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.
Продукція - будь-який виріб (товар),
робота чи послуга, що виготовляються,
виконуються чи надаються для
задоволення суспільних потреб.

Як вбачається з Умов і правил надання
банківських послуг п. 3.4 - клієнт
використовує платіжні карти в розмірі
платіжного ліміту, як засіб для
безготівкових розрахунків за товари
(послуги) (а.с. 13), в зв'язку з чим суд
приходить до висновку, що укладений між
позивачем та відповідачем кредитний
договір є споживчим кредитом.

Згідно п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів" - кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Відповідно до рекомендацій, що
містяться у п. 31 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин" -
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів", суди мають
виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 267 ЦК України - загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Судом першої інстанції встановлено, з 26
лютого 2010 року розмір заборгованості
відповідача перед позивачем не
змінювався, що дає підстави вважати про
інформованість позивача про порушення
його прав з боку ОСОБА_2 і тому саме з
цієї дати суд рахував строк позовної
давності для звернення до суду, в той
час як позивач згідно позовної заяви
звернувся із позовом лише 17 червня 2013
року (а.с. 2-4).

Статтею 267 ЦК України встановлено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням зазначеного, не зважаючи
на встановлення порушення виконання з
боку відповідача умов кредитного
договору, суд першої інстанції
правильно в рішенні зазначив, що
позивачем пропущено строк позовної
давності звернення до суду для захисту
свого порушеного права, у зв'язку з чим
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позовних вимог.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи,
зокрема щодо застосування строку
позовної давності, Закону України «Про
захист прав споживачів» прийняти не
можна в силу їх безпідставності. Інші
доводи не спростовують висновків
місцевого суду, зводяться до
переоцінки доказів і незгоди із
висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»- відхилити.

Рішення Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 02 жовтня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: