АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3170/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Справа № 635/5614/13-ц
Категорія - договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого -
судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії -
Даниленка В.М., Швецової Л.А.

при секретарі -
Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Харківського
районного суду Харківської області від
04 березня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до дочірнього підприємства «Індекс»
товариства з обмеженою
відповідальністю «ВТД-Україна»,
дочірнього підприємства «Лідінг»
товариства з обмеженою
відповідальністю «ВТД-Україна» про
визнання недійсними та розірвання
договорів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013 року позивач звернувся до
суду з дійсним позовом, у якому просив
визнати недійсними договори № 15329 від
06.11.2009 року та № 15330 від 06.11.2009 року,
укладені між позивачем та відповідачем
ДП «Лідінг» ТОВ «ВТД-Україна» (надалі
Відповідач 1) та стягнути з останнього
на користь позивача 9000 гривень,
сплачених за цими договорами. Також
ОСОБА_3 просив розірвати договори № 15329
від 06.11.2009 року та № 15330 від 06.11.2009 року,
укладені між ним та відповідачем ДП
«Індекс» ТОВ «ВТД-Україна» (надалі
Відповідач 2) та стягнути з останнього
на користь позивача 24687,90 гривень,
сплачених за цими договорами.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що з метою придбання
транспортного засобу між ним та
Відповідачем 2 06листопада 2009 року було
укладено два договори № 15329 та № 15330,
відповідно до яких ДП «Індекс» -
Адміністратор за дорученням позивача -
Учасника зобов'язався за плату
здійснювати дії, спрямовані на
придбання Товару, зазначеного в
додатку № 1 до договорів на умовах
діяльності програми «Добробут».
Вартість товару, який зобов'язався
передати Учаснику Адміністратор за
договором № 15329 складає 15000 гривень,
вартість товару за договором № 15330 - 75000
гривень. У подальшому позивач з'ясував,
що він підписав ще два договори із
Відповідачем 1 за № 15329 та № 15330,
відповідно до яких Виконавець - ДП
«Лідінг» за дорученням Замовника -
позивача по справі взяв на себе
зобов'язання забезпечити дбайливе
оформлення Договору про участь у
програмі «Добробут» між
Адмінітратором та Замовником, надавати
консультаційні, роз'яснювальні та
довідкові послуги з питань діяльності
та подальшої участі Замовника у
програмі, організувати своєчасну
оплату наданих послуг для подальшої
безперешкодної активації Договору про
участь у програмі між Адміністратором
та Замовником. Позивачем були оплачені
договори із Відповідачем 1 на суму 1500
гривень за договором № 15329, на суму 7500
гривень за договором № 15330. На
виконання договорів із Відповідачем 2
позивачем було здійснено оплату у сумі
24687,90 гривень. У теперішній час позивач
дізнався, що отримання товару за
договорами із Відповідачем 2 є
неможливим, відповідачі користуються
грошовими коштами позивача на власний
розсуд. Позивач вважає, що його ввели в
оману, оскільки старший менеджер
відповідачів запевнила, що сплата
коштів за договорами із Відповідачем 1
є першим внеском в рамках програми
«Добробут» та не надала можливості
належним чином ознайомитись з умовами
договорів. Позивач вважає, що
Відповідачем 1 було порушено вимоги
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки умови договору є
несправедливими, наявний істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду позивача, не
дотриманий принцип добросовісності,
передбачені договором дії Відповідача
1 не виконувалися, укладення договорів
було з використанням нечесної
підприємницької практики. Крім того,
позивач не отримав того, на що
розраховував, укладаючи Договори з
Відповідачами, хоча й виконував умови
договору щодо своєчасного внесення
платежів.

Заочним рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
04 березня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити в повному
обсязі. В обґрунтування скарги
посилається на порушення судом норм
матеріального права та неповне
зясування судом обставин, що мають
значення для справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
в межах доводів апеляційної скарги та
позовних вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового
рішення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
06 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ДП
«Індекс» ТОВ «ВТД-Україна» було
укладено договори № 15329 (а.с 37-40), № 15330
(а.с. 29-32), за умовами яких ОСОБА_3 -
Замовник доручає, а ДП «Індекс» ТОВ
«ВТД-Україна» - Виконавець приймає на
себе зобов'язання за плату здійснити
дії, спрямовані на придбання Товару,
зазначеного в Додатку № 1 на умовах
діяльності Програми «Добробут». До
таких дій віднесено сформування та
адміністрування групи Учасників,
організація своєчасної активації
Договору для подальшої безперешкодної
участі Учасника у Програмі,
організація та проведення
асигнаційних заходів, щодо надання
Товарно-асигнаційного Акту на
придбання Товару, здійснення оплати
Товару та забезпечення його передачі
Учаснику на Умовах Програми та інші
правочини в порядку та в строки,
передбачені даним Договором. У
позивача в свою чергу виникли обов'язки
по сплаті витрат для придбання товару
та витрат, що виникають у ДП «Індекс»
ТОВ «ВТД-Україна» при виконанні своїх
зобов'язань.

Відповідно до додатків № 1 до
вищезазнчених договорів, Товаром є
транспортні засоби вартістю 15000 та 75000
гривень відповідно.

Судом встановлено, що позивачем на
виконання вказаних договорів з ДП
«Індекс» станом на день подачі позову
сплачені платежі на загальну суму у
розмірі 24687,90 гривень (а.с. 100-101, 104-168).

06 листопада 2009 року ОСОБА_3, як згодом
з'ясувалось, також уклав договори № 15329
(а.с. 33), № 15330 (а.с. 34) з ДП «Лідінг» ТОВ
«ВТД-Україна», за умовами яких ДП
«Лідінг» за плату зобов'язалось
здійснити наступні дії:

- забезпечити дбайливе оформлення
Договору про участь у програмі
«Добробут» між Адміністратором
програми та Замовником з дотриманням
вимог чинного законодавства;

- надавати інформаційні,
консультаційні, роз'яснювальні та
довідкові послуги з питань діяльності
та подальшої участі замовника у
програмі «Добробут»;

- організувати своєчасну оплату
наданих послуг для подальшої
безперешкодної та своєчасної
активації Договору Про участь у
програмі «Добробут» між
Адміністратором Програми та
замовником.

Надання таких послуг було платним.
Оплата встановлювалась у розмірі 10% від
вартості Товару, який ОСОБА_3 прагнув
отримати за договорами із ДП «Індекс»,
і склала 1500 грн та 7500 грн відповідно.
Кошти були сплачені Замовником (а.с. 35).

У своїй позовній заяві ОСОБА_3
посилався на те, що при укладанні
договорів із ДП «Лідінг» він вважав, що
сплачені за цими договорами кошти
стануть внесками за договорами,
укладеними із ДП «Індекс».

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними
цих договорів суд виходив з того, що на
всіх договорах міститься власний
підпис позивача, який засвідчує те, що
договори ним прочитані особисто та
повністю, він розуміє їх зміст та
погоджується з умовами, викладеними в
них. У додатках № 1 до договорів між
позивачем та ДП «Індекс» є зазначення
про те, що позивач отримав всі
необхідні конкретно викладені
пояснення від представника
Адміністратора, уважно прочитав та
зрозумів Умови програми «Добробут», що
засвідчив своїм особистим підписом.

При цьому суд вважав,що ОСОБА_3 не довів,
що договори із ДП «Лідінг» були
укладені під впливом обману, у
відповідачів був умисел на введення
його в оману щодо істотних умов
правочину, а підприємницька діяльність
здійснювалась нечесно у розумінні
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Колегія суддів із таким висновком суду
погодитись не може .

Як убачається з договорів,
укладених з ДП «Лідінг», предметом є
зобов'язання ДП «Лідінг» за плату
здійснити наступні дії:

- забезпечити дбайливе оформлення
Договору про участь у програмі
«Добробут» між Адміністратором
програми та Замовником з дотриманням
вимог чинного законодавства;

- надавати інформаційні,
консультаційні, роз»яснювальні та
довідкові послуги з питань діяльності
та подальшої участі замовника у
програмі «Добробут»;

- організувати своєчасну оплату
наданих послуг для подальшої
безперешкодної та своєчасної
активації Договору про учать у
програмі «Добробут» між
Адміністратором Програми та
замовником.

З договорів укладених з ДП
«Ліднг» убачається, що останнє є
Адміністратором програми, про якого
зазначено у договорах з ДП «Індекс».

Відповідно до ст.901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Як роз'яснено у п.12 Постанові Пленуму
Верховного Суду України №5 від 12 квітня
1996 року у справах за позовами про
захист прав споживачів, порушених
внаслідок недостовірної або неповної
інформації про товар (роботу, послугу)
чи недобросовісної його реклами, суд
має виходити з припущення, що споживач
не має спеціальних знань про
властивості та характеристики товарів
(робіт, послуг). Відповідно до ст.18
Закону продавець, виготівник,
виконавець зобов'язані своєчасно
надавати споживачеві необхідну
достовірну інформацію про товар
(роботи, послуги) у доступній наочній
формі, яка б забезпечувала можливість
компетентного вибору. Надання
інформації у технічній документації,
на етикетці, тощо іноземною мовою без
перекладу в зазначеному вище обсязі
слід розцінювати як відсутність
необхідної інформації.

За умовами договорів відповідач ДП
«Лідінг» є виконавцем послуг, а позивач
- замовником та споживачем.

Преамбулою Закону України «Про захист
прав споживачів» встановлено, що цей
закон регулює відносини між
споживачами товарів, робіт і послуг та
виробниками і продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами послуг
різних форм власності, встановлює
права споживачів, а також визначає
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів.

Згідно із ч.1 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» виконавець не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими.

Відповідно до ч.2, п.п. 3, 14 ч.3 цієї ж
статті умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача, зокрема, встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця; надання
виконавцю виключного права щодо
тлумачення договору.

Судова колегія ввжає, що обсяг
виконаних відповідачем робіт з надання
консультаційно-роз'яснювальних послуг
та послуг по оформленню двох
ідентичних за змістом договорів про
участь у програмі «Добробут», які
укладені в той самий день, що й договори
з ДП «Індекс», не співрозмірний із
визначеною відповідачем великою
платою за їх надання по кожному
договору. Встановлення жорсткого
обов'язку позивача щодо оплати таких
послуг в даному розмірі порушують
права позивача, як споживача вказаних
послуг, а тому дане положення є
несправедливим.

В пп. 6.1 договорів зазначено, що сторони
повністю розуміють значення та умови
цих правочинів, їх правові наслідки, а
також те, що правовідносини, які
виникають з договорів або пов'язані з
ними, не підпадають під норми Закону
України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, відповідач, на власний
розсуд визначив коло
нормативно-правових актів, які
регулюють правовідносини між
сторонами, завідомо позбавляючи
позивача права на захист, гарантований
Законом України «Про захист прав
споживачів».

Таке виключне право відповідача щодо
викладення умов договору порушує
принцип рівності сторін договору на
шкоду споживача і також є
несправедливим.

Відповідно до частин 5 та 6 ст.18
вищевказаного Закону, якщо положення
договору визнано несправедливим,
включаючи ціну договору, таке
положення може бути змінено або
визнано недійсним. У разі, коли зміна
положення або визнання його недійсним
зумовлює зміну інших положень
договору, на вимогу споживача договір
може бути визнаний недійсним в цілому.

Оскільки встановлення вартості
наданих послуг (ціни договору) у не
співмірно великому розмірі,
визначеному договорами, виконання яких
прямо залежить від обов'язку позивача
здійснити таку оплату, а також
положення щодо виключного права
відповідача щодо викладення умов
договору є несправедливими, у суду є
підстави для визнання таких положень
недійсними, що згідно вимог Закону
України «Про захист прав споживачі»
тягне за собою визнання недійсними
договорів в цілому.

У зв'язку із цим, не можна вважати
законним та обґрунтованим висновок
суду першої інстанції про відсутність
підстав вважати договори, укладені між
позивачем у справі та ДП «Лідінг» ТОВ
«ВТД-Україна» недійсними з тих підстав,
що ОСОБА_3 повною мірою розумів зміст
договорів, що він підписував.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.216 ЦК
України у разі недійсності правочину
кожна із сторін зобов'язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину.

Оскільки колегія суддів дійшла
висновку про визнання договорів,
укладених між позивачем та ДП «Лідінг»
недійсними, із відповідача підлягають
стягненню 9000 грн., сплачені ОСОБА_3 за
вказаними договорами.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про розірвання договорів,
укладених між ОСОБА_3 та ДП «Індкекс»
ТОВ «ВТД-Україна» суд першої інстанції
невірно визначився із підставою та
предметом позовних вимог ОСОБА_3 до ДП
«Індекс». Суд виходив з того, що
оскільки у діях відповідачів відсутні
ознаки нечесної підприємницької
діяльності, якою Споживача введено в
оману, відсутні й підстави для визнання
договорів із ДП «Індекс» недійсними.
Також він керувався тим, що договори
передбачають щомісячну оплату частину
вартості товару і не вносяться за
можливість одержання права на купівлю
товару, а тому договори із ДП «Індекс»
не можливо розірвати та повернути
сплачені за цими договорами кошти.

Разом з тим, у своїй позовній заяві
ОСОБА_3 просить розірвати договори із
ДП «Індекс» на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК
України і вважає, що відповідач істотно
порушив умови договорів, чим завдав
йому шкоди, відшкодування якої можливо
шляхом повернення сплачених ним за
договорами коштів. Посилань на нечесну
підприємницьку діяльність ДП «Індекс»
та введення його останнім в оману
позовна заява не містить.

Як стало відомо в ході апеляційного
розгляду справи, ДП «Індекс» не внесено
до Державного реєстру фінансових
установ та статусу фінансової установи
не набувало (а.с. 226). Вказана обставина є
підставою для визнання договорів,
укладених із такою юридичною особою
недійсними, проте ОСОБА_3 такі позовні
вимоги не заявлялись. У зв'язку із тим,
що оскаржуваним рішенням у задоволенні
позовних вимог до ДП «Індекс» було
відмовлено із невірних підстав,
рішення в цій частині підлягає
скасуванню, а у задоволенні позовних
вимог належить відмовити з інших
підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення
договору однією зі сторін, яке тягне
для другої сторони неможливість
досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного
здійснюється судом відповідно до
критеріїв, що встановлені вказаною
нормою. Оціночне поняття істотності
порушення договору законодавець
розкриває за допомогою іншого
оціночного поняття - "значної міри"
позбавлення сторони того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.
Це (друге) оціночне поняття значно
звужує сферу огляду суду. Істотність
порушення визначається виключно за
об'єктивними обставинами, що склалися у
сторони, яка вимагає розірвання
договору. В такому випадку вина (як
суб'єктивний чинник) сторони, що
припустилася порушення договору, не
має будь-якого значення і для оцінки
порушення як істотного, і для
виникнення права вимагати розірвання
договору на підставі частини другої
статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення
договору закон визнає розмір завданої
порушенням шкоди, який не дозволяє
потерпілій стороні отримати очікуване
при укладенні договору. При цьому
йдеться не лише про грошовий вираз
завданої шкоди, прямі збитки, а й
випадки, коли потерпіла сторона не
зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування
зазначеного положення закону має
співвідношення шкоди з тим, що могла
очікувати від виконання договору
сторона.

В порушення вимог ст. 10, 60 ЦК України
позивач не надав суду доказів та не
зміг пояснити, в чому саме полягало
порушення ДП «Індекс» взятих на себе
зобов'язань за договорами, а також яка
шкода йому при цьому була завдана.

Разом з тим, споживач не позбавлений
можливості звернутися до суду з
позовом до ДП «Індекс» про визнання
укладених договорів недійсними з
підстав того, що у ДП «Індекс» ТОВ
«ВТД-України» немає статусу фінансової
установи та воно не мало права на
надання подібних послуг населенню.

Відповідно до п.п. 1,3,4 ст. 309 ЦПК України
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 88 ЦК України
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Якщо суд
апеляційної або касаційної інстанції,
не передаючи справи на новий розгляд,
змінює рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати
судового збору відповідно до ЗУ «Про
захист прав споживачів», а його позовні
вимоги щодо визнання недійсними
договорів, укладених із ДП «Лідінг» та
повернення сплачених коштів у розмірі 9
000 грн. підлягають задоволенню, із ДП
«Лідінг» належить стягнути в дохід
держави судовий збір у розмірі 351 грн. 20
коп. (229 грн. 40 коп. за розгляд у суді
першої інстанції + 121 грн. 80 коп. за
розгляд у суді апеляційної інстанції).

Керуючись ч.2 ст.651 ЦК України, ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів», ч.ч. 3,5 ст. 88, ст. ст. 303, 304,
п.п. 1,3,4 ст. 309, ст. ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. ст.
316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Харківського районного
суду Харківської області від 04 березня
2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Визнати недійсними договори № 15329, №
15330 від 06 листопада 2009 року, укладені
між ОСОБА_3 та Дочірнім підприємством
«Лідінг» товариства з обмеженою
відповідальністю «ВТД-Україна».

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Лідінг» товариства з обмеженою
відповідальністю «ВТД-Україна» на
користь ОСОБА_3 9000 (девять тисяч)
гривень, отриманих за недійсними
правочинами.

У задоволенні позову про розірвання
договорів № 15329, № 15330 від 06 листопада
2009 року, укладених між ОСОБА_3 та
Дочірнім підприємством «Індекс»
товариства з обмеженою
відповідальністю «ВТД-Україна», -
відмовити.

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Лідінг» товариства з обмеженою
відповідальністю «ВТД-Україна» в дохід
держави судовий збір у розмірі 351
(триста п'ятдесят одна) гривня 20
(двадцять) копійок.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: