Михайлівський районний суд
Справа № 321/1590/13-ц
Провадження № 2/321/15/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2014
смт.
Михайлівка

Михайлівський районний суд
Запорізької області

у складі: головуючого судді
Мовчана О.Г.

при секретареві
Засядько Г.В.

за участі: позивача
ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача
адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні смт. Михайлівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про поділ майна нажитого за час
перебування у шлюбі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Михайлівського районного суду
Запорізької області з позовними
вимогами до ОСОБА_3 про поділ майна
спільно нажитого за час перебування у
шлюбі.

Зокрема, відповідно до позовних
вимог, позивач просив суд розділити
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, виділивши
ОСОБА_1 ? частину трикімнатної квартири
за адресою АДРЕСА_1, вартістю 100000 грн.,
автомобіль вантажний САЗ 2307 державний
реєстраційний номер НОМЕР_3 вартістю
20000 грн., телевізор «LG» вартістю 2500 грн.,
ноутбук «Lenovo» вартістю 4000 грн. та
зобов'язати відповідача ОСОБА_3
сплатити різницю коштів на належне
ОСОБА_1 майно в сумі 65100 грн., решту майна
вартістю 256700 грн. залишити у власності
відповідачки.

Крім того, позивач просив суд
визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, право власності на ?
частину трикімнатної квартири за
адресою АДРЕСА_1, вартістю 100000 грн.,
автомобіль вантажний САЗ 2307 державний
реєстраційний номер НОМЕР_3 вартістю
20000 грн., телевізор «LG» вартістю 2500 грн.,
ноутбук «Lenovo» вартістю 4000 грн. з правом
реєстрації права власності в
компетентних органах та установах.

В процесі розгляду справи,
позивачем були уточнені вартість
майна, що підлягає поділу. Зокрема було
збільшено загальну вартість квартири з
200000 грн. до 230512 грн., а також зменшено
загальну вартість автомобіля з 20000 грн.
до 10000 грн. При цьому позивач залишив
без змін суму різниці коштів 65100 грн.,
яку мала йому сплатити ОСОБА_3

Свої вимоги позивач мотивував
тим, що 25 жовтня 1997 року, між ним та
відповідачкою було укладено шлюб,
зареєстрований відділом реєстрації
актів громадського стану
Михайлівської районної державної
адміністрації Запорізької області, про
що в книзі реєстрації актів про
одруження 25.10.1997 року зроблено запис за
№ 78.

За час спільного проживання у
шлюбі, позивачем та відповідачем було
нажито наступне майно:

1. трикімнатна квартира розташована за
адресою: АДРЕСА_1 вартістю 200000 грн.
(уточнена вартість 230512 грн.);

2. будівельні матеріали ангар,
розташовані по АДРЕСА_2 вартістю 100000
грн.;

3. автомобіль вантажний САЗ 3507,
держномер НОМЕР_3 вартістю 20000 грн.
(уточнена вартість 10000 грн.);

4. телевізор «LG» вартістю 2500 грн.;

5. комп'ютер вартістю 3000 грн.;

6. ноутбук «Lenovo» вартістю 4000 грн.;

7. пральна машина «Indezid» вартістю 2000
грн.;

8. холодильник «LG» вартістю 2500 грн.;

9. кондиціонер вартістю 3000 грн.;

10. ліжко 2-х спальне, 2 шт. вартістю 9000
грн.;

11. комод, 2 шт. вартістю 2000 грн.;

12. прикроватні тумбочки 4 шт. вартістю
4000 грн.;

13. комп'ютерний стіл вартістю 500 грн.;

14. стіл-книжка вартістю 700 грн.;

15. диван вартістю 2500 грн.;

16. кухонна стінка вартістю 2500 грн.;

17. м'який кухонний куток вартістю 1000
грн.;

18. газовий котел вартістю 3000 грн.;

19. шафа-купе вартістю 1000 грн.

Вказане майно відповідно до тверджень
позивача було придбано спільно з
відповідачем в шлюбі за спільно
зароблені кошти, в зв'язку з чим
належить на праві спільної власності.

У відповідності до положень ст.60 СК
України, майно набуте подружжям за час
шлюбу, належить чоловікові та дружині
на праві спільної сумісної власності, в
зв'язку з чим позивач вважає що йому
належить ? частина майна, набутого за
час шлюбу.

Звернення до суду, позивач обґрунтовує
незгодою відповідача поділити майно в
добровільному порядку.

Відповідно до змісту позовної заяви,
позивач посилається на положення
ст.ст.60, 63, 68, 69-70, 71 СК України, при цьому
не розкриваючи їх значення для
вирішення справи.

На обґрунтування заявлених вимог,
позивачем надані суду:

- копія свідоцтва про одруження;

- копія паспорту та
ідентифікаційного коду;

- квитанція про сплату судового
збору.

В судовому засіданні, позивач послався
на доводи викладені в позовній заяві,
повідомивши, що як на його думку заява
містить всі потрібні доводи для
вирішення справи.

Крім того в процесі розгляду справи,
позивачем та його представником були
надані суду:

- світлокопію відповіді
начальника КП «Михайлівське
архітектурно-планувальне та
техінвентаризаційне бюро» Кравченко
А.С. від 11.12.2013 року на адресу ОСОБА_2, яка
містить відомості щодо власника
трикімнатної квартири (а.с.50);

- світлокопію відповіді
начальника департаменту надання
послуг, пов'язаних з використанням
транспортних засобів, від 22.10.2013 року на
адресу ОСОБА_1 щодо власника автомобіля
САЗ 3507 (а.с.51);

- світлокопію відповіді селищного
голови Ракша О.В. від 11.12.2013 року на
адресу адвоката ОСОБА_2, яка містить
відомості про надання селищною радою
дозволу на розробку проектної
документації (а.с.52);

- висновок № 14/14 експертного
будівельно-технічного дослідження
експерта Тернових В.А.(а.с.126 - 133),
відповідно до якого вартість
будівельних матеріалів ангару складає
110919 грн.;

- світлокопію корінця оплати
послуг експерта Тернових В.А. у сумі 1700
грн.

Крім того, в процесі розгляду справи,
відповідно до клопотання позивача та
його представника судом було
призначено експертизу з оцінки
ринкової вартості трикімнатної
квартири. За результатом проведення
експертного дослідження, відповідно до
висновку вартість трикімнатної
квартири склала - 230512 грн. (а.с.106 - 109).

Також, в процесі розгляду справи, судом
відповідно до клопотання позивача та
його представника, було призначено
експертизу з оцінки ринкової вартості
спільно нажитого майна зазначеного у
переліку позовної заяви з 4 по 19 пункт.
Вказана експертиза не була проведена,
через несплату позивачем вартості
експертного дослідження.

В процесі розгляду справи, судом було
задоволено заяву позивача про виклик
свідків. В подальшому позивач
відмовився від вказаної заяви. Судом
прийнято відмову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
адвокат ОСОБА_4 частково визнають
позовні вимоги, обґрунтовуючи
наступними доводам:

Відповідач визнає обсяг майна
зазначеного позивачем у позовній
заяві, яке набуто подружжям за час
перебування у шлюбі, за винятком
будівельних матеріалів ангару, які
згідно тверджень відповідача, позивач
безпідставно включив до обсягу майна
нажитого подружжям, оскільки вони ні
коли не належали колишньому подружжю і
ним в період перебування в шлюбі не
придбавались.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК
України, ОСОБА_1 зобов'язаний довести,
надавши докази відповідно до положень
статей 58-59 ЦПК України, що зазначені
будівельні матеріали були кимось з нас
придбані в період перебування нас в
шлюбі. Жодного такого доказу позивачем
не надано, а відповідно, зазначене
майно повинно бути виключене з
переліку майна, що підлягає розподілу і
в цій частині позовної вимоги повинно
бути відмовлено в зв'язку з її
недоведеністю.

Крім того, відповідач не
погоджується з тим, що в перелік майна
окремо включений газовий котел DEOO,
вартістю - 3 000,00 гривень. Вартість
газового котлу DEOO, який встановлений в
квартирі, ввійшла в загальну її
вартість, оскільки вона обладнана
індивідуальним газовим опаленням.
Більш того, при проведені судової
будівельно-технічної експертизи,
експерт проводив розрахунок вартості
за порівняльним підходом. При цьому,
ним були взяті до уваги три аналоги в
яких зазначалось, що продаються
квартири з індивідуальним газовим
опаленням.

Таким чином, газовий котел DEOO,
вартістю - 3 000,00 гривень, повинен бути
виключений з переліку майна, що
підлягає розподілу.

Окрім цього, відповідач не
погоджується з тим, що в перелік майна,
що підлягає поділу ввійшов вантажний
автомобіль САЗ 3507, державний номер
НОМЕР_3. Вказаний автомобіль був зданий
на металобрухт в період шлюбу і на
даний час він фізично знищений.
Виручені кошти за автомобіль були
використані на потреби сім'ї.
Відповідач також не погодився з
зазначеною позивачем вартістю
вантажного автомобіля САЗ 3507,
державний номер НОМЕР_3, яку позивач
оцінив в 20 000,00 гривень. Будь яких
належних доказів того, що зазначений
автомобіль мав таку вартість позивач
не надав. На обґрунтування заперечень,
відповідачем надана накладна №1541 від
30.05.2011 року, відповідно до якої позивач
ОСОБА_1 придбав вказаний автомобіль в
АТ «Михайлівський райагропостач» за
ціною 10 000,00 гривень.

Не погодився відповідач й з
тим, що позивач вимагає постановити
рішення суду про стягнення з
відповідача на користь позивача
різницю коштів в сумі - 65 100,00 гривень,
постільки зазначена вимога не
базується на нормах матеріального
права, зокрема положень 71 СК України,
відповідно до яких передбачено
можливість передання неподільного
майна одному з подружжя за згоди іншого
на отримання грошової компенсації, яка
має бути внесена на депозитний рахунок
суду, що не було зроблено позивачем.

Відповідач також повідомила, про свою
незгоду з вимогами позивача про
передачу їй майна зазначеного в
позовній заяві та стягнення з неї на
користь позивача грошової компенсації.

На обґрунтування своїх заперечень
відповідачем та її представником були
надані суду:

- світлокопія накладної № 1541 від 30
травня 2011 року (а.с.75), відповідно до
змісту якої вартість автомобіля
складає 10000,00 гривень.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, заперечення відповідача
та його представника, дослідивши
матеріали справи, серед яких матеріали
надані стороною позивача та стороною
відповідача, суд приходить до висновку
про потребу часткового задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного:

- відповідно до ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі;

- відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК
України, суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо: 1).
Захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, с сімейних, трудових
відносин, 3). інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства;

- відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України,
особи які беруть учать у справі
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки;

- відповідно до положень ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях;

- відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню;

- в судовому засіданні, на підставі
вимог позовної заяви, пояснень
позивача та його представника,
відповідача та його представника,
встановлено, що позивач та відповідач
25.10.1997 року уклали шлюб. Протягом часу
перебування у шлюбі подружжям було
придбано у власність майно зазначене у
позовній заяві, окрім будівельних
матеріалів ангару, право власності на
який не знайшло свого підтвердження
через ненадання доказів наявності
цього права. Надана позивачем
світлокопія листа селищного голови
(а.с.52), що містить в собі відомості про
надання дозволу на розробку технічної
документації, не свідчить про
наявність права власності на вказане
майно, тобто будівельні матеріали
ангар. Крім того, з пояснень позивача та
відповідача, судом встановлено, що
через непорозуміння, подружжям так й не
було реалізовано дозвіл на розробку
технічної документації;

- відповідно до положень ч.1 ст.60 СК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.

- відповідно до положень ст.68 СК
України, розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності,
після розірвання шлюбу здійснюється
співвласниками виключно за взаємною
згодою, відповідно до ЦК України.

- відповідно до положень ч.2 ст.69 СК
України, дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою;

- відповідно до положень ч.1 ст.70 СК
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором;

- відповідно до положень ч.2, 3 ст.70
СК України, при вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. Крім того, за рішенням суду
частка майна дружини, чоловіка може
бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування. В зв'язку з тим, що під час
судового розгляду, обставини
обумовлені положеннями ч.2,3 СК України,
суду не повідомлялися, а отже не
досліджувалися, суд при вирішенні
спору про поділ майна вважає за
потрібне керуватися положеннями ч.1
ст.70 СК України;

- відповідно до положень ч.1 ст.71 СК
України - майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ділиться між ними в натурі. В разі, якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. Згідно ч.2, 4, 5 ст.71 СК
України, неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

- згідно до роз'яснень п.25
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», - вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема, неподільні речі, суди мають
застосовувати положення частини 4, 5
ст.71 СК України, щодо обов'язкової згоди
одного із подружжя про отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст.365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитній
рахунок суду відповідної грошової
суми. В разі, коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у спільній частковій власності.
Оскільки під час розгляду справи,
встановлено відсутність волевиявлення
відповідача на отримання ним майна
визначеного позивачем, не дотриманість
позивачем положень ч.4, 5 ст.71 СК України
стосовно автомобіля, ноутбука та
телевізору, тобто не внесення грошової
суми на депозитний рахунок суду,
недоведеність права власності на
будівельні матеріали ангар, керуючись
положеннями ст.11 ЦПК України, якими
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів, наданих сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
відсутності звернення (волевиявлення)
до суду з підстав, передбачених ст.365 ЦК
України, суд знаходить доведеними
вимоги позивача лише в частині
розподілу трикімнатної квартири
розташованої за адресою АДРЕСА_1, та
визнанні за позивачем права на ?
частину вказаної квартири. В решті
позовних вимог слід відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат,
підлягає вирішенню у відповідності до
положень ст.88 ЦПК України, з
урахуванням підтвердження понесених
витрат.

Керуючись положеннями ст.ст.124, 129
Конституції України, ст.ст.11, 365 ЦК
України, ст.ст.60, 68, 69, 70, 71 СК України,
ст.ст.11, 15, 27, 60, 61, 88, 212 - 215, 218 ЦПК України,
роз'ясненнями викладеними у постанові
№ 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме:
трикімнатну квартиру розташовану за
адресою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину трикімнатної квартири
розташованої за адресою АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати пов'язані зі
сплатою судового збору при зверненні
до суду у сумі 1152,56 (одна тисяча сто
п'ятдесят дві) грн.

Сторони та інші особи, які брали участь
у справі, а також особи, які не брали
участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Михайлівського районного суду

Запорізької області
О.Г. Мовчан