Справа № 154/3731/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Пікула Н.В. Провадження №
22-ц/773/124/14 Категорія: 79 Доповідач:
Лівандовська-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді -
Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів - Антонюк К.І., Овсієнка А.А.

при секретарі - Кирилюку О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_2 на рішення державного
виконавця, за апеляційною скаргою
заявника ОСОБА_2 на ухвалу
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 05 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року заявник ОСОБА_2
звернувся до суду із вищевказаною
скаргою.

Ухвалою судді Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 05
грудня 2013 року відмовлено ОСОБА_2 у
відкритті провадження за його скаргою
на рішення державного виконавця.

На вищеназвану ухвалу заявник ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій із-за
порушення норм матеріального права,
просить її скасувати, справу направити
для продовження розгляду до суду
першої інстанції.

Заявник, його представник та державний
виконавець в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином і
своєчасно повідомлялися про дату, час
та місце апеляційного розгляду даної
справи, що підтверджується
відповідними поштовими
повідомленнями. І оскільки про причини
своєї неявки зазначені особи суд не
повідомили, про відкладення розгляду
справи не клопотали, то у відповідності
з вимогами ст. 305 ЦПК України колегією
суддів було визнано за можливе
апеляційний розгляд даної справи
проводити за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи і підстави
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
мотивів.

Як установлено матеріалами
справи, 20.11.2013 року заступником
начальника відділу державної
виконавчої служби
Володимир-Волинського міськрайонного
управління юстиції Бичук Л.С. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 0301/3201, виданого
Володимир-Волинським міським судом
13.05.2013 року. Надано строк для
самостійного виконання рішення суду до
03.06.2013 року, і цього ж дня копія
зазначеної постанови була спрямована
поштою на адресу останнього, у зв'язку
із чим, ОСОБА_2 був позбавлений
можливості виконати вимоги державного
виконавця у встановлений законом
строк.

У зв'язку із невиконанням рішення
суду у добровільному поряду, 20.11.2013 року
державним виконавцем винесено
постанову ВП № 38039354 про накладення на
боржника ОСОБА_2 штрафу в розмірі 170 грн.
(а.с. 4).

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 11 Закону «Про
виконавче провадження» (далі Закон)
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами.

Ст. 89 Закону передбачено, що у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Пленум Вищого Адміністративного Суду
України в п 6 Постанови № 3 від 13
грудня 2010 року «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» роз'яснив, судам необхідно
враховувати, що постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Тому, слід ураховувати, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані.

Отже, відповідно до зазначеної
постанови Пленуму розгляд спорів про
оскарження постанов державного
виконавця щодо накладення штрафу
належить до юрисдикції
адміністративних судів.

Оскільки, предметом спору по
даній справі є постанова державного
виконавця з приводу накладення на
боржника штрафу, то розгляд
зазначеного питання підвідомчий
адміністративним судам.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції
постановлена з дотриманням норм
процесуального права, а тому до п. 1 ч. 2
ст. 307 ЦПК України апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а ухвала судді
місцевого суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2
відхилити.

Ухвалу Володимир-Волинського міського
суду Волинської області від 05 грудня 2013
року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді