АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1679/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 48,50 Марцішевська
О. М. Доповідач в апеляційній
інстанції Вініченко Б. Б. УХВАЛА
26 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоВініченко Б. Б.
суддівБондаренко С. І. , Дмитренко М. І.
при секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 07 травня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_8, треті особи: Департамент
соціальної політики Черкаської
міської ради, відділ державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції в м.
Києві, про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2013 року представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_8 про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що відповідно до рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 14 жовтня 1996 року з відповідача на
користь позивачки на утримання доньки
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти
в розмірі ? частини доходів, починаючи з
24 вересня 1996 року до досягнення
повноліття.

Проте, з грудня 2001 року ОСОБА_8 не
сплачує аліменти, в зв'язку з чим станом
на 28 січня 2014 року у нього виникла
заборгованість у розмірі 57 763 грн. 31 коп.

Позивачка вказувала, що внаслідок не
сплати аліментів відповідачем
порушені її права, а тому в порядку ст.
196 СК України просила стягнути
неустойку в сумі 783 203 грн. 21 коп., яка
нарахована з 01 лютого 2004 року по 31
березня 2013 року.

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_6
просила стягнути з відповідача
неустойку в сумі 427 106 грн., нараховану
за період з 01 березня 2007 року по 01 січня
2013 року.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 07 травня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
неустойку за прострочення сплати
аліментів в сумі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі представник
позивачки ОСОБА_7, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
вищевказане рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

До початку апеляційного розгляду
справи 25 червня 2014 року представник
позивача подав заяву про часткову
відмову від апеляційної скарги та
просить суд стягнути з ОСОБА_8 на
користь ОСОБА_6 пеню в сумі 336 283 грн. 10
коп.

В судовому засіданні представник
апелянта зменшив розмір пені до 226 428
грн. 71 коп. за той же період.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Згідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, районним судом був
перерахований розмір заборгованості,
оскільки матеріалами справи
підтверджена часткова сплата
відповідачем аліментів, про що не
повідомлялися працівники ДВС, та
враховані дані персоніфікованого
обліку УПФУ в м. Черкаси щодо
фактичного заробітку відповідача.

Відповідно до частини 4 статті 195 СК
України, розмір заборгованості за
аліментами обчислюється державним
виконавцем, а у разі спору - судом.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, зокрема,
індивідуальною відомістю по ОСОБА_8,
наданою ПФУ, що протягом 2001-2014 р.р.
відповідач був офіційно
працевлаштований та отримував
заробітну плату, розмір якої
зафіксовано у відомості застрахованої
особи. (а.с. 144-149).

Крім того, в матеріалах справи
містяться квитанції про проведення
електронних грошових переказів в
період з серпня 2001 року по серпень 2013
року, що свідчить про часткову оплату
ОСОБА_8 аліментів шляхом переказу
коштів на ім'я позивачки.

У силу ч. 4 ст. 195 СК України, судом був
проведений розрахунок заборгованості
по аліментах з обрахунку ? частини від
суми фактично отриманих коштів за
кожний місяць та із врахуванням
часткового перерахунку коштів
відповідачем на користь позивачки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази та обставини справи, судом було
вірно встановлено розмір
заборгованості станом на 31 грудня 2013
року в розмірі 31 289 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову щодо стягнення
неустойки по сплаті аліментів, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач порушив умови покладеного
на нього обов'язку щодо своєчасної
сплати аліментів на утримання
неповнолітньої дитини в порядку і на
умовах зазначених в рішенні суду.

Разом з тим суд вважав, що розмір пені
(неустойки) значно перевищує наявну
заборгованість, тому зменшив суму, яка
підлягає до стягнення.

Розглядаючи спір, судова колегія
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції.

Статтею 180 СК України визначено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

За правилами ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Виходячи з викладених положень
аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісячно,
неустойка за прострочення їх сплати
нараховується не на всю суму
заборгованості в арифметичній
прогресії, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за кожен день прострочення
без її накопичення в прогресії. Сума
заборгованості зі сплати аліментів за
попередні місяці не додається за
наступні, а кількість днів
прострочення обчислюється виходячи із
того, скільки днів прострочено до
сплати повної суми заборгованості.

У силу вказаної норми Кодексу та із
врахуванням п. 22 постанови Пленуму ВСУ
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», судом проведений
детальний розрахунок неустойки та
визначено її розмір - 168 555 грн.

При аналізі розрахунку нарахування
неустойки (пені), колегія суддів вважає
його таким, що відповідає вимогам ст. 196
СК України та матеріалам справи,
оскільки неустойка вирахувана з
початку прострочення - 01 березня 2007
року, за кожен день прострочення виплат
заборгованості до 01 січня 2013 року в
межах позовних вимог.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду
України у п. 22 постанови № 3 від 15 травня
2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
передбачена ст. 196 СК відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покласти
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів, а
за передбачених ст. 197 СК України умов -
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що на
даний час відповідно до постанови
державного виконавця ДВС
Солом'янського РУЮ від 28 січня 2014 року
проводиться стягнення на заробітну
плату ОСОБА_8 у розмірі 70 % до погашення
заборгованості.

Зважаючи на наявність факту допущення
заборгованості по сплаті аліментів з
боку відповідача, враховуючи
систематичну добровільну часткову
сплату аліментів, його матеріальний
стан, надмірне нарахування
заборгованості органами ДВС без
врахування часткової сплати
заборгованості та з врахуванням того,
що заявлений розмір неустойки значно
перевищує суму вказаної
заборгованості, суд дійшов правильного
висновку про зменшення її розміру до 10
000 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд помилково в мотивувальній частині
рішення при зменшенні розміру
неустойки послався на вимоги ч. 3 ст. 551
ЦК України, оскільки спірні
правовідносини підпадають під дію СК
України, зокрема регулюються ч. 2 ст. 196
СК України.

Колегія суддів критично оцінює доводи
представника позивача про те, що
добровільно перераховані кошти не є
аліментами, а перераховувалися
відповідачем як добровільна допомога
останнього своїй колишній дружині,
оскільки між сторонами існують
аліментні зобов'язання.

Інші доводи апеляційної скарги
ретельно перевірені судом апеляційної
інстанції є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не містять підстав для
скасування чи зміни правильного та
справедливого рішення.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
встановивши дійсні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, і ухвалив у справі
законне, справедливе та обґрунтоване
рішення, підстав для скасування якого
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 07 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу
після її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий :

Судді :