рава № 2-1973/12
овадження № 2/727/284/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2013 року.
Шевченківський районний суд м.
Чернівці в складі:

головуючого судді
- Кирилюк Л.К.

при секретарі
- Палилюлько Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернівці
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
(треті особи без самостійних вимог на
стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5) про встановлення факту
проживання однією сім’єю без
реєстрації шлюбу та визнання права
власності на частку в майні, набутому
за час проживання подружжя однією
сім’єю, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2012 року позивачка
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім’єю без
реєстрації шлюбу та визнання права
власності на частку в майні, набутому
за час проживання подружжя однією
сім’єю, після цього надала позов в
новій редакції та заяву про зміну
позовних вимог. Ухвалами суду від 23
жовтня 2012 року та від 13 листопада 2013
року до участі в справі в якості третіх
осіб без самостійних вимог на стороні
відповідача залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
ОСОБА_5

Посилалась на те, що в квітні 2000 року за
місцем своєї роботи в департаменті
економіки Чернівецької міської ради
познайомилась з відповідачем ОСОБА_2,
вони почали зустрічатись. В грудні 2002
року вирішили спільно проживати та
переїхали до її матері в квартиру
АДРЕСА_1, де проживали разом однією
сім’єю як чоловік і дружина, вели
спільне господарство до грудня 2005 року.

30 січня 2004 року шлюб між ОСОБА_2 та його
дружиною ОСОБА_6 був розірваний,
причиною цього було саме його постійне
перебування та проживання з нею однією
сім’єю. Колишня дружина ОСОБА_2
неодноразово приходила за місцем їх
проживання та на її роботу, де вчиняла
скандали, у зв’язку з цим в грудні 2005
року вони були змушені змінити своє
місце проживання та переїхати на
квартиру по вулиці 28 Червня м.
Чернівців, яку їм надали їх спільні
знайомі.

В листопаді 2006 року вони знову змінили
своє місце проживання та переїхали в
квартиру АДРЕСА_2, де проживали однією
сім’єю до 01 червня 2007 року, після чого в
черговий раз переїхали проживати в
квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після того як шлюб між ОСОБА_2 та його
дружиною ОСОБА_6 було розірвано, вони
почали планувати зачаття дитини,
протягом року цього не сталося і вони
звернулися за допомогою до
лікаря-гінеколога, пройшли обстеження
та лікування, яке тривало по травень 2006
року, коли вона завагітніла.

16 січня 2007 року був зареєстрований шлюб
між нею та ОСОБА_2 за його ініціативою, а
22 січня 2007 року у них народився син
ОСОБА_7.

За час їх спільного проживання однією
сім’єю без реєстрації шлюбу ними було
спільно набуте майно, а саме: нежитлове
приміщення мийки по вулиці Дзержика
Корнелія, № 53-А м. Чернівців, житловий
будинок № 2 по провулку Дзержика
Корнелія м. Чернівців та інше майно.

07 липня 2005 року рішенням Чернівецької
міської ради № 767 було затверджено
проект відведення земельної ділянки в
оренду під будівництво та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
провулку Дзержика Корнелія, № 2 м.
Чернівців, 09 жовтня 2006 року інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю надано дозвіл на виконання
будівельних робіт, пов’язаних з
будівництвом житлового будинку, після
чого ними розпочато будівництво
житлового будинку, яке було завершено в
листопаді 2011 року і вони вирішили
переїхати з орендованої квартири у
свій новозбудований житловий будинок.
Однак відповідач ОСОБА_2 повідомив, що
хоче продати їх будинок, на що вона
заперечувала, оскільки їх син ОСОБА_8
хотів там жити. Після цієї розмови
ОСОБА_2 вчинив сварку, категорично
заборонив їй та сину вселятися у їх
спільний новозбудований будинок,
заявляючи при цьому, що цей будинок є
лише його особистою власністю, так як
він ще 11 жовтня 2006 року зареєстрував на
нього право власності в ЧКОБТІ. Таким
чином, відповідачем вже через два дні
після отримання дозволу на виконання
будівельних робіт було зареєстроване
право власності на житловий будинок № 2
по провулку Дзержика Корнелія м.
Чернівців в ЧКОБТІ. На даний час вона
разом з їх малолітнім сином ОСОБА_8
змушена винаймати квартиру.

Крім того, рішенням 26 сесії
Чернівецької міської ради IV скликання
№ 571 від 04 листопада 2004 року ОСОБА_2
погоджено місце розташування та надано
дозвіл на підготовку матеріалів
попереднього погодження і складання
проекту відведення земельної ділянки
по вулиці Дзержика Корнелія, № 53 м.
Чернівців орієнтовною площею 0,04 га в
оренду для будівництва мийки, яке також
було розпочато і проводилося спільно
подружжям. Рішенням виконавчого
комітету Чернівецької міської ради №
869/23 від 08 грудня 2009 року автомийці було
присвоєно поштову адресу вулиця
Дзержика Корнелія, № 53-А. Таким чином,
на час будівництва мийки відповідач
ОСОБА_2 вже майже три роки перебував з
нею в офіційно зареєстрованому шлюбі.

Оскільки майно: житловий будинок № 2 по
провулку Дзержика Корнелія та
нежитлову будівлю і споруди – мийку
автомобілів по вулиці Дзержика
Корнелія, № 53-А м. Чернівців вони з
відповідачем ОСОБА_2 придбали за час
спільного проживання однією сім’єю
без реєстрації шлюбу та в період шлюбу,
то у відповідності до вимог ст.ст.60, 62, 63,
74 СК України та ст.368 ч.3 ЦК України воно
є їх спільною сумісною власністю, в
якому їх частки рівні.

Відповідач ОСОБА_2 оспорює її право
власності на дане спільне майно і
чинить перешкоди в користуванні ним,
оскільки 15 серпня 2012 року право
власності на нежитлову будівлю і
споруди – мийку автомобілів по вулиці
Дзержика Корнелія, № 53-А м. Чернівців
було перереєстровано на ОСОБА_4
відповідно до ухвали Шевченківського
районного суду м. Чернівців від 31 липня
2012 року про затвердження мирової угоди,
а 20 серпня 2012 року право власності на
об’єкт незавершеного будівництва -
житловий будинок № 2 по провулку
Дзержика Корнелія м. Чернівців було
перереєстровано на ОСОБА_3 відповідно
до ухвали Шевченківського районного
суду м. Чернівців від 10 серпня 2012 року
про затвердження мирової угоди.

З врахуванням уточнених та збільшених
позовних вимог на підставі ст.ст. 60, 62, 63,
70, 74 Сімейного кодексу України просить
встановити факт її проживання однією
сім’єю без реєстрації шлюбу в період з
30 січня 2004 року по 16 січня 2007 року з
відповідачем ОСОБА_2, визнати за нею
право власності на спільно набуте
подружжям майно з врахуванням
інтересів дитини, а саме: на 3/5 частки,
що становить 60% об’єкту незавершеного
будівництвом житлового будинку № 2 по
провулку Дзержика Корнелія м.
Чернівців загальною площею 447,1 кв.м, в
тому числі житловою площею 156,7 кв.м, та
на 3/5 часток, що становить 60% нежитлової
будівлі та споруди (будівля літ.А –
мийка автомобілів загальною площею 167,5
кв.м, вигрібна яма – І, очисні споруди –
ІІ) по вулиці Дзержика Корнелія, № 53-А м.
Чернівців.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник збільшені позовні
вимоги підтримали повністю, просять
встановити факт її проживання однією
сім’єю без реєстрації шлюбу в період з
30 січня 2004 року по 16 січня 2007 року з
ОСОБА_2, визнати за нею право власності
на спільно набуте подружжям майно, а
саме: на 3/5 частки, що становить 60%
об’єкту незавершеного будівництвом
житлового будинку № 2 по провулку
Дзержика Корнелія м. Чернівців
загальною площею 447,1 кв.м, в тому числі
житловою площею 156,7 кв.м, та на 3/5 часток,
що становить 60% нежитлової будівлі та
споруди (будівля літ.А – мийка
автомобілів загальною площею 167,5 кв.м,
вигрібна яма – І, очисні споруди – ІІ)
по вулиці Дзержика Корнелія, № 53-А м.
Чернівців з врахуванням інтересів
малолітнього сина з підстав, вказаних в
позовній заяві, повністю підтвердивши
викладені в ній обставини, доповнили,
що подружні стосунки з відповідачем
були припинені в листопаді 2011 року, з
того часу не ведуть спільного
господарства і не проживають разом,
рішенням суду від 21 листопада 2012 року
їх шлюб було розірвано. Під час
проживання з відповідачем однією
сім’єю з лютого 2004 року до січня 2007
року ними були придбані предмети
домашнього вжитку: меблі, килими,
пральна машина, телевізор, посуд та
інше майно. Відповідач в жовтні 2006 року
почав будівництво житлового будинку і
приміщення мийки автомобілів, вона для
цього надавала йому свої кошти,
зокрема, 60000 доларів США в жовтні 2008
року, які отримала від продажу
земельної ділянки. Будівництво цих
обох об’єктів було завершено лише в
липні та в листопаді 2011 року, після чого
здано в експлуатацію, фактично
проводилось в період шлюбу з
відповідачем, а тому є їх спільною
сумісною власністю і підлягає поділу.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
в судовому засіданні позовні вимоги не
визнали і пояснили, що він дійсно
познайомився з позивачкою в 2000 році,
почали зустрічатись, однак не дуже
часто, їздили за кордон відпочивати
разом, ходили в гості на урочисті події
до знайомих, однак разом однією сім’єю
до реєстрації шлюбу в січні 2007 року і
народження сина не проживали, не вели
спільного господарства, у них не було
спільного бюджету. Надані позивачкою
фотознімки зроблені після 2007 року, коли
вже шлюб між ними був зареєстрований.
ОСОБА_1 хотіла народити дитину від
нього, однак не могла завагітніти, тому
і звернулась за медичною допомогою, він
їй в цьому допомагав, здавав аналізи,
але це не може підтверджувати факт
проживання однією сім’єю, так як цього
не було.

В 2005 році він почав будівництво
житлового будинку по провулку Дзержика
Корнелія, № 2 на власні кошти і станом
на жовтень 2006 року було збудовано 63%
його готовності. Потім в 2006 році він
взяв кредит в банку і на ці кредитні
кошти продовжував будівництво, в липні
2007 року було вже 90% готовності будинку,
з того часу більше нічого не було
побудовано. Мийку автомобілів по
вулиці Дзержика Корнелія, № 53-А він
побудував на власні та кредитні кошти
ще до початку будівництва будинку, а
здана вона була в експлуатацію тільки в
2011 році. Кредитні кошти за кредитними
договорами погашав банку не він, за
мийку автомобілів погасив ОСОБА_4, а за
будинок ОСОБА_3, у зв’язку з чим в
погашення їм цієї своєї заборгованості
він і передав приміщення автомийки та
будинок, тому власниками цього майна є
вони. Позивачка до будівництва будинку
та мийки автомобілів немає ніякого
відношення, тому її позовні вимоги є
необґрунтованими і в їх задоволенні
просять відмовити за безпідставністю.

Третя особа ОСОБА_3, який також за
дорученням представляє інтереси
третьої особи ОСОБА_4, в судовому
засіданні вважає позовні вимоги не
обґрунтованими і такими, що не
підлягають до задоволення, повністю
підтвердив пояснення відповідача
ОСОБА_2 в судовому засіданні. Також
пояснив, що позивачкою не надано жодних
належних і допустимих доказів про те,
що вона підтримувала фактичні шлюбні
стосунки з його братом ОСОБА_2 з 2004 року.
За дане майно, на яке позивачка просить
визнати право власності, він та ОСОБА_4
виплачували кредитні кошти замість
ОСОБА_2, тому дане майно не є спільним
майном подружжя, воно не було набуто
позивачкою та відповідачем за спільні
кошти, доказів таких нею не надано. Тим
більше, що і житловий будинок, і
приміщення мийки автомобілів ще до
звернення позивачки з даним позовом до
суду були здані в експлуатацію,
власником будинку є він, а власником
мийки автомобілів є ОСОБА_4 Він як
власник будинку розпорядився своїми
правами, будинок продав і тепер
власником будинку є ОСОБА_5 З цих
підстав позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання за нею права власності на 3/5
частки незавершеного будівництвом
житлового будинку та мийки автомобілів
є необґрунтованими.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в
судовому засіданні позовні вимоги
вважає необґрунтованими і такими, що не
підлягають до задоволення, оскільки
ОСОБА_5 правомірно набула у власність
житловий будинок № 2 по провулку
Дзержика Корнелія м. Чернівців за
договором купівлі-продажу і не може
бути позбавлена своїх прав власності
на цей будинок.

Заслухавши пояснення
сторін, їх представників, покази
свідків, дослідивши письмові докази по
справі, суд вважає, що позовні вимоги не
обґрунтовані і не підлягають
задоволенню.

Згідно ст.ст. 60, 62, 63, 70 ч.ч.1,3, 74 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об’єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Якщо майно дружини, чоловіка за час
шлюбу істотно збільшилось у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об’єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. Дружина та чоловік мають
рівні права на володіння, користування
і розпорядження майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. У разі поділу майна, що є
об’єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. За рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку і
лікування. Якщо жінка та чоловік
проживають однією сім’єю, але не
перебувають у шлюбі між собою, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об’єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою, поширюються положення глави
8 цього Кодексу.

Відносно цих вимог закону
судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
та відповідач ОСОБА_2 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 16 січня 2007
року, що підтверджується копією
свідоцтва про шлюб (т.1, а.с.7). Подружні
стосунки між ними і ведення спільного
господарства були припинені в
листопаді 2011 року, а рішенням суду від 21
листопада 2012 року їх шлюб було
розірвано, що визнали сторони в
судовому засіданні. 22 січня 2007 року у
позивачки і відповідача народився син
ОСОБА_7 (копія свідоцтва про народження
в т.1, на а.с.8), який після розірвання
шлюбу проживає з позивачкою ОСОБА_1

До реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з
ОСОБА_2 познайомились в 2000 році, коли
він ще перебував в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_6, розірвання шлюбу з якою
зареєстровано в Чернівецькому
міському відділі РАЦС 30 січня 2004 року
за актовим записом № 77 (копія свідоцтва
про розірвання шлюбу в т.1, а.с.9). Вони
зустрічались, разом відпочивали, в тому
числі за кордоном, ходили в гості до
друзів і знайомих на торжества. Однак
однією сім’єю з січня 2004 року до
реєстрації шлюбу в січні 2007 року не
проживали постійно, не вели спільного
господарства і не мали спільного
бюджету. У відповідності до вимог ст.60
ЦПК України позивачкою не надано
доказів, які б з достовірністю
підтверджували те, що з січня 2004 року
вона постійно проживала з відповідачем
ОСОБА_2 однією сім’єю, вела з ним
спільне господарство і мала спільний
бюджет.

Так, свідок ОСОБА_9 показала
суду, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач
ОСОБА_2 познайомились в 2000 році, з того
часу вони разом відпочивали, проводили
час, в тому числі і в сауні, яка
знаходилась на вулиці К.Дзержика м.
Чернівців. Вони проживали разом з 2001
року на різних квартирах, однак їй
невідомо, чи мали вони спільний бюджет
і чи придбавали спільно якесь майно.
ОСОБА_1 хотіла народити дитину, однак не
могла завагітніти, тому вони з
відповідачем звертались до лікарів,
обстежувались, лікувались. В січні 2007
року ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1, яка
вже була вагітною, вийти за нього заміж,
тому вони зареєстрували шлюб перед
народженням дитини.

Свідок ОСОБА_10 показала
суду, що знайома з відповідачем ОСОБА_2
з 2000 року, а з позивачкою ОСОБА_1 з 2003
року. Вони жили разом до народження їх
дитини на різних квартирах, куди вона
зі своїм чоловіком приходили в гості,
всі разом відпочивали на природі, в
ресторанах, кафе, за кордоном.
Позивачка з відповідачем придбавали
разом продукти харчування, побутову
хімію. Влітку 2004 чи 2005 року була
придбана пральна машина в кредит
позивачкою, також був придбаний
холодильник, однак на чиї кошти, їй
невідомо, але вважає, що холодильник
був придбаний ними разом, так як там
вони зберігали продукти. Чи
придбавалось ними на спільні кошти
інше майно, їй невідомо. Також їй
невідомо, чи мали сторони спільний
бюджет. До зачаття дитини ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 готувались серйозно,
лікувались, проходили обстеження. Вона
була хрещеною матір’ю їх сина.

Свідок ОСОБА_11 показала
суду, що вона з 1999 року працює разом з
ОСОБА_1, з ОСОБА_2 познайомилась в 2003
році. Про їх стосунки вона дізналась
від позивачки, яка не скривала цього,
іноді до них на роботу заходив
відповідач. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що
вони з ОСОБА_2 їздили разом відпочивати
в різні місця, показувала фотознімки з
їх відпочинку. ОСОБА_2 забирав ОСОБА_1
після закінчення корпоративних
вечірок. Однак вона ніколи не була у них
вдома і про їх сімейні стосунки та
ведення спільного господарства їй
нічого невідомо.

Позивачка ОСОБА_1 хотіла
народити дитину від відповідача
ОСОБА_2, однак не могла завагітніти, у
зв’язку з чим в 2005 та в 2006 роках вони
проходили обстеження, здавали аналізи
в лікувальних закладах, що вони визнали
в судовому засіданні, а також
підтверджується копіями довідок про
аналізи та обстеження (т.1, а.с.19-23), після
чого вона завагітніла і 22 січня 2007 року
у них народився син ОСОБА_8. Однак ці
докази не підтверджують тих обставин,
що вони проживали однією сім’єю, вели
спільне господарство і мали спільний
бюджет.

З оглянутих фотознімків (т.2,
а.с.21-26, а також а.с.25-29 справи № 2-1375 за 2012
рік за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім’єю, визнання майна спільною
сумісною власністю та поділ майна
подружжя, який ухвалою суду від 14
червня 2012 року залишений без розгляду)
вбачається, що на них зображено
позивачку та відповідача в місцях
відпочинку на природі, в кафе і
ресторанах при застіллі, а також в
іншій обстановці (за столом і на
дивані), однак на них не зазначено дати
зйомки і що саме ці фотознімки зроблені
до 2007 року в квартирах, де сторони
проживали. Як пояснив відповідач
ОСОБА_2 фотознімки, які знаходяться в т.2
на а.с.21-22, зроблені в 2008 році в квартирі
по вулиці Котляревського м. Чернівців
та вдома у ОСОБА_10, а решта на
відпочинку та на торжествах.

Таким чином, оцінюючи
наведені докази, суд вважає, що підстав
для встановлення факту проживання
позивачки ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2
однією сім’єю без реєстрації шлюбу в
період з 30 січня 2004 року по 16 січня 2007
року немає, оскільки ці докази з
достовірністю не підтверджують ті
обставини, що сторони в цей період
проживали постійно однією сім’єю, вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет і на спільні кошти придбавали
майно, що є характерним для сімейних
стосунків, інших доказів, які б з
достовірністю підтверджували ці
обставини, позивачкою не надано, а тому
позовні вимоги в цій частині є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

Згідно ст.57 ч.1 Сімейного
кодексу України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним до шлюбу або за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування,
або за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Відносно цих вимог закону судом
встановлено, що рішенням 34 сесії ІV
скликання Чернівецької міської ради
від 07 липня 2005 року № 767 «Про надання в
оренду та користування земельних
ділянок, припинення права користування
земельними ділянками, відміну та
внесення змін в раніше прийняті
рішення» відповідачу ОСОБА_2 надано в
оренду земельну ділянку площею 0,09 га по
провулку Дзержика Корнелія, № 2 м.
Чернівців для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
строком до 01 листопада 2007 року (копія в
т.1, на а.с.13). На підставі цього рішення
між Чернівецькою міською радою та
ОСОБА_2 був укладений договір оренди
землі № 2066 від 25 серпня 2005 року на строк
до 01 листопада 2007 року, який продовжено
терміном до 25 лютого 2022 року на
підставі додаткового договору № 3/2066
від 19 березня 2012 року, копія якого
знаходиться в матеріалах
інвентаризаційної справи № 29928
Чернівецького комунального обласного
бюро технічної інвентаризації,
дослідженої в судовому засіданні
(а.с.22-23, 61).

Після отримання в оренду земельної
ділянки відповідач ОСОБА_2 в 2005 році
почав будівництво житлового будинку на
цій земельній ділянці без отримання
дозволу на виконання будівельних робіт
в інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
Чернівецької міської ради, який він
отримав тільки 09 жовтня 2006 року (копія в
т.1, а.с.14). До жовтня 2006

року відповідачем ОСОБА_2 було
збудовано житловий будинок з належними
до нього господарськими спорудами на
63% готовності, після чого 11 жовтня 2006
року за ним визнано право власності на
даний об’єкт незавершеного
будівництвом житлового будинку, що
зареєстровано в Реєстрі прав власності
на нерухоме майно за реєстраційним
номером 16349594, що підтверджується
витягом з Реєстру, який знаходиться на
а.с.31 інвентаризаційної справи № 29928 та
копія в т.1 на а.с.15.

Відповідач ОСОБА_2 для
продовження будівельних робіт по
будівництву будинку уклав з ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
іпотечний кредитний договір № 2599 від 13
жовтня 2006 року, отримавши кредитні
кошти в розмірі 99000 доларів США, що
підтверджується повідомленням банку
від 11 листопада 2010 року, який частково
погашав (копія в т.1 на а.с.193). Ці
кредитні кошти він використав також
частково на будівництво нежитлової
будівлі мийки автомобілів по вулиці
Дзержика Корнелія, № 53-А м. Чернівців.
На погашення кредиту він позичив кошти
у ОСОБА_3 в сумі 2500000 грн. та ОСОБА_4 в
сумі 650000 грн., які вони за рішеннями
Шевченківського районного суду м.
Чернівців відповідно від 02 липня 2012
року (справа № 2-382/2012) та від 02 квітня 2012
року (справа № 2-632/2012) стягнули на свою
користь з ОСОБА_2, що підтверджується
копіями ухвал Шевченківського
районного суду м. Чернівців від 31 липня
і 10 серпня 2012 року та Апеляційного суду
Чернівецької області від 21 листопада і
12 грудня 2012 року (т.1, а.с.45, 49, 125, 156-158).

ОСОБА_2 продовжив будівництво будинку,
довівши його до 90% готовності і 20 квітня
2007 року за ним визнано право власності
на даний об’єкт незавершеного
будівництвом житлового будинку – 90%
готовності, що зареєстровано в Реєстрі
прав власності на нерухоме майно за
реєстраційним номером 16349594, що
підтверджується витягом з Реєстру,
який знаходиться на а.с.41
інвентаризаційної справи № 29928. Після
цього відповідачем не проводились
ніякі будівельні роботи по завершенню
будівництва житлового будинку до 2012
року, в тому числі і згідно декларації
про початок виконання будівельних
робіт від 14 грудня 2011 року (копія на
а.с.64-69 інвентаризаційної справи),
оскільки на ці ж 90% готовності
незавершеного будівництвом житлового
будинку № 2 по провулку Дзержика
Корнелія м. Чернівців право власності 20
серпня 2012 року було зареєстровано на
третю особу ОСОБА_3 (витяг про державну
реєстрацію прав на а.с.84
інвентаризаційної справи). Вже ОСОБА_3
здавав в експлуатацію даний житловий
будинок і рішенням виконавчого
комітету Чернівецької міської ради №
740/22 від 13 листопада 2012 року на нього
оформлено право власності на цей
будинок, на підставі якого 16 листопада
2012 року йому видано свідоцтво про право
власності на це нерухоме майно (а.с.89-90,
98-99 інвентаризаційної справи). Ці ж
обставини підтверджуються
інформаційною довідкою з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 13
грудня 2012 року, виданою Чернівецьким
КОБТІ (т.1, а.с.143-145). Після цього ОСОБА_3
як власник будинку відповідно до
договору купівлі-продажу від 22 січня 2013
року продав його третій особі ОСОБА_5 і
на даний час власником будинку є вона,
що підтверджується інформаційною
довідкою з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно (т.2, а.с.48).

На час прийняття судом рішення не
надано доказів про визнання нечинним
рішення Чернівецького міськвиконкому
№ 740/22 від 13 листопада 2012 року, про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на спірний будинок ОСОБА_3 та
договору купівлі-продажу від 22 січня 2013
року, а також про визнання недійсними
свідоцтв про право власності на
незавершений будівництвом житловий
будинок № 2 по провулку Дзержика
Корнелія м. Чернівців на ім’я ОСОБА_2

Суд не приймає як належний і
допустимий доказ покази свідка ОСОБА_9
про те, що будівництво житлового
будинку № 2 по провулку Дзержика
Корнелія м. Чернівців проводилось з 2007
по 2009 рік в період шлюбу позивачки з
відповідачем, що в 2007 році був виритий
тільки котлован під будинок, а в 2008 році
розпочали будівництво, яке закінчили в
2009 році, тоді на кухні в будинку вже
були меблі; покази свідка ОСОБА_10 про
те, що в 2006 році вона бачила лише місце
під фундамент будинку, а в січні 2007 року
вже був фундамент, в серпні 2010 року вже
були стіни і будинок фактично був
збудований, оскільки вони суперечать
зазначеним раніше доказам, наявним в
інвентаризаційній справі № 29928 на
житловий будинок, а також поясненням
позивачки ОСОБА_1 та відповідача
ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 в судовому
засіданні.

Крім того, рішенням 26 сесії ІV скликання
Чернівецької міської ради від 04
листопада 2004 року № 571 «Про погодження
місця розташування об’єктів
містобудування, надання дозволу
забудовникам на підготовку матеріалів
попереднього погодження, складання
проектів відведення земельних ділянок,
внесення змін і доповнень в раніше
прийняті рішення» відповідачу ОСОБА_2
як фізичній особі - підприємцю
погоджено за рахунок орендованої на
підставі договору оренди від 29 червня
2004 року № 1304 земельної ділянки площею
0,04 га по вулиці Дзержика Корнелія, № 53
м. Чернівців будівництво мийки
автомобілів (копія рішення в
матеріалах інвентаризаційної справи №
29268 Чернівецького КОБТІ, дослідженої в
судовому засіданні).

Після отримання цього погодження
відповідач ОСОБА_2 згідно розробленої в
2005 році проектної документації ПП
ОСОБА_12 (т.1, а.с.16) почав будівництво
нежитлового приміщення будівлі мийки
автомобілів та вигрібної ями на цій
земельній ділянці. До квітня 2006 року
відповідачем ОСОБА_2 було збудовано
приміщення мийки на 92% готовності на
власні кошти, що підтверджується
довідкою Чернівецького КОБТІ № 937 від 18
квітня 2006 року (копія в т.1 на а.с.59).
Здано збудоване приміщення мийки
автомобілів в експлуатацію
відповідачем тільки в 2011 році, після
чого рішенням виконавчого комітету
Чернівецької міської ради № 380/10 від 29
червня 2011 року на нього оформлено право
власності на ці будівлі, а також
присвоєно поштову адресу: вулиця
Дзержика Корнелія, № 53-А, на підставі
якого 04 липня 2011 року йому видано
свідоцтво про право власності на це
нерухоме майно (копія рішення і
свідоцтво в інвентаризаційній справі
№ 29268, копія свідоцтва про право
власності в т.1 на а.с.44). Ці ж обставини
підтверджуються інформаційною
довідкою з Реєстру прав власності на
нерухоме майно від 28 серпня 2012 року та
від 13 грудня 2012 року, виданою
Чернівецьким КОБТІ (т.1, а.с.40-41, 146-147).

Таким чином, оцінюючи зазначені докази,
суд вважає достовірно встановленим, що
60% нежитлової будівлі та споруди мийки
автомобілів по вулиці Дзержика
Корнелія, № 53-А м. Чернівців та 60%
об’єкту незавершеного будівництва
житлового будинку № 2 по провулку
Дзержика Корнелія м. Чернівців, на які
позивачка ОСОБА_1 просить визнати право
власності на 3/5 частки, були збудовані
на власні кошти відповідача ОСОБА_2
відповідно до квітня та до жовтня 2006
року до шлюбу з позивачкою в той час,
коли вони не проживали з нею однією
сім’єю і нею не надано жодних доказів в
підтвердження надання її особистих
коштів для будівництва цього
нерухомого майна, а тому воно є його
особистою приватною власністю
відповідача ОСОБА_2 відповідно до ст.57
СК України, яке не підлягає поділу, у
зв’язку з чим позовні вимоги в цій
частині є безпідставними і в їх
задоволенні належить відмовити.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 при подачі
позову до суду була звільнена від
сплати судового збору і в задоволенні
позовних вимог відмовлено, то ці судові
витрати не підлягають стягненню з
відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, ст.ст.57, 60, 62, 63,
70 ч.ч.1,3, 74 Сімейного кодексу України,
ст.ст. 355, 368, 392 ЦК України, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 88 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім’єю без
реєстрації шлюбу в період з 30 січня 2004
року по 16 січня 2007 року, визнання права
власності на 3/5 частки, що становить 60
відсотків, об’єкту незавершеного
будівництва житлового будинку № 2 по
провулку Дзержика Корнелія м.
Чернівців та на 3/5 частки, що становить
60 відсотків, нежитлової будівлі та
споруди, яка розташована в м. Чернівці
по вулиці Дзержика Корнелія, № 53-А,
відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду
Чернівецької області через
Шевченківський районний суд м.
Чернівців протягом десяти днів з дня
його

проголошення.

СУДДЯ
Л.К.КИРИЛЮК