У х в а л а

іменем україни

02 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової
О.В., Колодійчука В.М.,

Мазур Л.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на заочне рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 03 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 25 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, в якому просило:

- в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 16
березня 2007 року № HAE2GK16150093 у розмірі 32
266,58 доларів США звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме: житловий
будинок і земельну ділянку, які
розташовані по АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк»
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу;

- виселити відповідача та інших осіб,
які зареєстровані і проживають у
спірному житловому будинку, зі зняттям
з реєстраційного обліку у Відділі у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб УМВС України
у м. Харкові.

На обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилалося на те, що 16
березня 2007 року між ним та відповідачем
було укладено кредитний договір №
HAE2GK16150093, відповідно до умов якого банк
надав позичальнику кредит у розмірі 25
256,09 доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення до 15 березня 2027 року.

Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором між позивачем та
відповідачем було укладено договір
іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3
передав в іпотеку банку належний йому
на праві власності житловий будинок,
який розташований по
АДРЕСА_1.

Позивач вказав, що позичальник
належним чином не виконував умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
станом на 10 березня 2011 року утворилась
заборгованість у розмірі 32 266,58 доларів
США, яка у добровільному порядку
відповідачем не сплачується.

Посилаючись на вищевикладене, просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заочним рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
03 вересня 2013 року з урахуванням ухвали
цього ж суду про виправлення описки від
05 лютого 2014 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за
договором про надання споживчого
кредиту звернуто стягнення на предмет
іпотеки, а саме: житловий будинок
загальною площею 81,2 кв. м, житловою
площею 47,80 кв. м, розташований по
АДРЕСА_1, який належить на праві
власності ОСОБА_3, та надано ПАТ КБ
«ПриватБанк» право продажу вказаної
нерухомості шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження за ціною,
визначеною незалежним суб'єктом
оціночної діяльності за їх вибором, яка
має бути не нижчою за звичайні ціни на
цей вид майна.

Вирішено за рахунок продажу
нерухомості задовольнити вимоги за
кредитним договором від 16 березня 2007
року № HAE2GK16150093 у розмірі 32 266,58 доларів
США, що еквівалентно станом на дату
ухвалення рішення 257 809 грн 97 коп.

Виселено ОСОБА_3 із вищевказаного
житлового будинку.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 25 лютого 2014 року
апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»
відхилено, заочне рішення Харківського
районного суду Харківської області від
03 вересня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Вищевказані рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
та в частині виселення не оскаржуються,
а тому відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК
України не переглядаються судом
касаційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, з рішенням якого
погодився й апеляційний суд, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позовних вимог, виходив із того, що
відповідач належним чином не виконує
умови кредитного договору, тому
відповідно до положень Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель має
право задовольнити свої вимоги за
основним зобов'язанням, звернувши
стягнення на предмет іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів у межах
процедури виконавчого провадження за
ціною, визначеною незалежним суб'єктом
оціночної діяльності за їх вибором.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна, оскільки останні зроблені із
неповним з'ясуванням обставин справи
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 16 березня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір №
HAE2GK16150093, відповідно до умов якого банк
надав позичальнику кредит у розмірі 25
256,09 доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення до 15 березня 2027 року (а. с.
9-11).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки
від 16 березня 2007 року, за умовами якого
ОСОБА_3 передав в іпотеку банку
належний йому на праві власності
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1 (а. с. 12-14).

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обгрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилалося на те, що
ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним
кредитним договором належним чином не
виконував, внаслідок чого станом на 10
березня 2011 року утворилась
заборгованість у розмірі 32 266,58 доларів
США, яку позивач просив стягнути на
свою користь шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до Закону України «Про
іпотеку» та умов іпотечного договору.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» визначено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення
на предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Пунктом 29 договору іпотеки визначено,
що звернення стягнення на предмет
іпотеки за вибором іпотекодержателя
може бути здійснено у позасудовому
порядку шляхом переходу до
іпотекодержателя права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання у порядку,
встановленому ст. 37 Закону України «Про
іпотеку», або шляхом продажу предмета
іпотеки будь-якій особі та будь-яким
способом, в тому числі на біржі, на
підставі договору купівлі-продажу у
порядку ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», для чого іпотекодавець надає
іпотекодержателю право укласти такий
договір за ціною та на умовах,
визначених на власний розсуд
іпотекодержателя, і здійснити всі
необхідні дії від імені іпотекодавця, в
тому числі отримати витяг з Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно.

За змістом ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель вправі
задовольнити свою вимогу щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом продажу іпотекодержателем
предмета іпотеки будь-якій особі
шляхом укладення договору
купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається правами щодо предмета
спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 11 цього
Кодексу).

При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України
підставами позову, які відповідно до
ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може
змінити без згоди позивача, є
обставини, якими останній обґрунтовує
вимоги, а не саме по собі посилання на
певну норму закону.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ
«ПриватБанк» визначило предмет спору -
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом продажу предмета іпотеки з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем,
проведення якого визначено п. 29
договору іпотеки.

У той же час, вирішуючи спір по суті та
ухвалюючи рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів у межах
процедури виконавчого провадження за
ціною, визначеною незалежним суб'єктом
оціночної діяльності за їх вибором,
місцевий суд на порушення приписів ст.
ст. 212-214 ЦПК України на предмет позову
та умови договору іпотеки уваги не
звернув та ухвалив рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у спосіб, про який позивач у позові не
просив.

Переглядаючи рішення місцевого суду,
апеляційний суд у порушення вимог ст. 303
ЦПК України на вищезазначені положення
закону та обставини справи уваги не
звернув, не перевірив доводів
апеляційної скарги та законність
ухваленого рішення в межах заявлених
вимог та у межах своїх повноважень не
усунув допущених місцевим судом
недоліків.

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що заочне рішення Харківського
районного суду Харківської області від
03 вересня 2013 року та ухвала
апеляційного суду Харківської області
від 25 лютого 2014 року підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Харківського районного
суду Харківської області від 03 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 25
лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

Л.М. Мазур

І.М. Фаловська