УХВАЛА

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором позики,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану
представником ОСОБА_6, на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 12 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, який в
ході судового розгляду уточнювався, в
якому просив солідарно стягнути з
відповідачів на його користь борг за
договором позики від 20 квітня 2007 року у
сумі, еквівалентній 268 060 дол. США, а
також неустойку за прострочення
виконання зобов'язань у розмірі 1 095 000
грн; заборгованість за розпискою від 22
лютого 2008 року в розмірі 27 106 дол. США;
стягнути з

ОСОБА_4 на його користь борг за
договором позики від 23 листопада 2007
року у сумі 137 039 дол. США, а також
неустойку за прострочення виконання
зобов'язань у розмірі 800 000 грн.; в
рахунок задоволення цих вимог звернути
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок АДРЕСА_1 шляхом набуття на
нього права власності; стягнути з
ОСОБА_4 на його користь заборгованість
за розписками позичальника в розмірі
205 018 дол. США.

В обґрунтування позову зазначав, що 20
квітня 2007 року між ним та ОСОБА_4, ОСОБА_5
укладено договір позики, згідно якого
останні отримали грошові кошти в сумі
156 800 дол. США на строк до 20 серпня 2007
року. 22 лютого

2008 року відповідачі додатково взяли в
борг 16 800 дол. США, які зобов'язалися
повернути до 22 червня 2008 року.

23 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 укладено договір позики за
умовами якого останній отримав

82 000 дол. США строком до 23 квітня 2008 року.

Виконання зобов'язань за вказаним
договором забезпечено укладеним
сторонами договором іпотеки, предметом
якого є житловий будинок АДРЕСА_1.

Зазначав, що протягом 2007-2008 років
ОСОБА_4 у позивача додатково взяв у борг
кошти на загальну суму 144 000 дол. США, що
підтверджено 11 розписками.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 16 жовтня

2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_4,

ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість в розмірі 249 485 грн 72 коп
та судові витрати в розмірі

1 700 грн. В задоволені іншої частини
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 12 лютого

2014 року рішення Київського районного
суду м. Харкова від 16 жовтня

2013 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 заборгованості в
розмірі 249 485 грн 72 коп та в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про стягнення з

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суми основного боргу,
процентів за користування позикою,
трьох відсотків річних та неустойки
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто в
солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 заборгованість за
договором позики від 20 квітня 2007 року, а
саме: основний борг в розмірі

156 800 дол. США, проценти за користування
позикою 84 982 дол. США,

3 % річних в розмірі 26 278 дол. США та
неустойку за порушення виконання
грошового зобовʼ?язання в розмірі 100 000
грн, всього стягнуто 2 242 603 грн 58 коп.
Стягнуто з ОСОБА_4 на корись ОСОБА_3
заборгованість за договором позики від
23 листопада 2007 року, а саме: основний
борг в розмірі 82 000 дол. США, проценти за
користування позикою в розмірі 40 495 дол.
США, 3 % річних в розмірі 12 084 дол. США та
неустойку за порушення виконання
грошового зобовʼ?язання, всього
стягнуто 1 175 689 грн 90 коп. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики від
22 лютого 2008 року, а саме: основний борг в
розмірі 16 800 дол. США, проценти за
користування позикою в розмірі 7 914 дол.
США, 3 % річних за порушення виконання
грошового зобовʼ?язання в розмірі 2 392
дол. США, всього стягнуто 216 658 грн 25 коп.
Стягнуто з

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договорами позики
від 25 квітня 2008 року, 21 серпня 2008 року, 27
серпня 2008 року,

3 вересня 2008 року, 9 вересня 2008 року, 24
вересня 2008 року, 1 жовтня 2008 року, 10
жовтня 2008 року, 16 жовтня 2008 року, 22
жовтня 2008 року, яка складається з
основного боргу в розмірі 120 400 дол. США
та процентів за користування позикою в
розмірі 49 430 дол. США, всього стягнуто 1
357 451 грн. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_6 просить скасувати рішення
апеляційного суду Харківської області
від

12 лютого 2014 року та залишити в силі
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 16 жовтня 2013 року, мотивуючи
свої вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Частково змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що між сторонами виникли
договірні зобов'язання, порушення яких
тягне настання наслідків передбачених
договором або установлених законом.

Проте повністю з даним висновком
апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно положень статей 1046, 1047 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суми позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Стягуючи заборгованість за договорами
позики апеляційний суд посилався на те,
що між сторонами було укладено
письмові договори, у якому сторони
погодили всі істотні умови.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Стягнуючи суму боргу за договором
позики від 20 квітня 2007 року апеляційний
суд у порушення ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України зазначених вимог закону до
уваги не взяв; не врахував рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 10 лютого 2012 року, яким визнано
недійсним договір позики, укладений 20
квітня 2007 року між ОСОБА_3 та

ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 83-86 т.1). Дане рішення
набрало законної сили.

Установлено, що згідно розписок від 21
серпня 2008 року, 27 серпня 2008 року, 3
вересня 2008 року, 9 вересня 2008 року, 24
вересня 2008 року,

1 жовтня 2008 року, 10 жовтня 2008 року, 16
жовтня 2008 року, 22 жовтня 2008 року ОСОБА_4
здійснював будівельні роботи та
закупку будівельних матеріалів, а
ОСОБА_3 їх фінансував, тобто між
останніми виникли правовідносини щодо
будівництва будинків по

АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3.

Стягуючи суму боргу за розписками від
25 квітня 2008 року на суму

10 400 дол. США та від 22 лютого 2008 року на
суму 16 800 дол. США місцевий суд вірно
виходив із того, що в них зазначено
умови про повернення вказаних сум, що є
підставою для визнання між сторонами
правовідносин з договорів позики.

Отже вирішуючи спір, суд першої
інстанції вірно встановив характер
правовідносин, повно становив
обставини справи та дав належну оцінку
наданим сторонами доказам, вірно
застосував матеріальний закон, який
підлягав застосуванню.

Оскільки під час дослідження доказів
та встановлення фактів у справі судом
першої інстанції не були порушені
норми процесуального права, а тому
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права.

Проте, всупереч статей 303, 316 ЦПК
України, апеляційний суд переоцінив
наявні в справі докази, не витребував
нових, не навів належних доказів на
спростування висновків суду першої
інстанції відмовив у задоволенні
позову.

Установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції
відповідно до ч.1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 12 лютого 2014 року скасувати,
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 16 жовтня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
О.В. Попович