Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/2622/14
Головуючий у 1 інстанції: Ретинська
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Каракуша К.В.

при секретарі:
Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 29 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
власністю,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні власністю.

В обґрунтування позову зазначала, що
вона є власником квартири АДРЕСА_1
відповідно до договору дарування від
29.09.2001 року.

З 14.01.2005 року по 15.01.2014 року вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_4, але фактично
шлюбні відносини з ним припинені з 2011
року.

Посилаючись на те, що спільне
проживання з відповідачем в одній
квартирі порушує її права та
суперечить її інтересам, просила суд
виселити відповідача зі спірної
квартири.

Рішенням Заводського районного суду
м. Запоріжжя від 29 квітня 2014 року
позовні вимоги залишені без
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи, рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального права,
тому просить його скасувати та
ухвалити нове рішення яким
задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що
вона є власником квартири АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_4, є її колишній
чоловік, який проживаючи в спірній
квартирі порушує її право власника
житла.

Відмовляючи в задоволенні позову про
виселення відповідача суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того
що відповідно до ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника квартири, в тому числі і
колишні, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником.

Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України
сам факт припинення сімейних відносин
з власником (власниками) квартири не
позбавляє колишніх членів його (їх)
сім'ї права користуватися займаним
приміщенням і не є підставою для їх
виселення з цього жилого приміщення.

Отже, виходячи з зазначених положень
закону, колишній член сім"ї власника
зберігає право користування займаним
приміщенням саме на тих умовах на яких
він посилився в житлове приміщення і
користується ним нарівні з власником.,
а право вимагати в судовому порядку
виселення колишніх членів сім'ї
власник жилого будинку ( квартири) має
відповідно до ст. 157 ЖК України, але за
наявності обставин, передбачених ч.1 ст.
116 цього Кодексу.

Основні доводи апеляційної скарги
полягають в тому, що суд першої
інстанції неправильно застосував
норми матеріального права, зокрема,
приписи ст.386 ЦК України та ст. ст. 156, 116
ЖК України, а висновки суду не
відповідають обставинам справи,
оскільки суд не взяв до уваги, що
позивач ОСОБА_3 є власником квартири,
проте відповідач ОСОБА_4 фактично
перешкоджає їй в користуванні належною
їй квартирою, оскільки вона не може
розпоряджатися нерухомим майном на
свій розсуд.

Проте, такий довід апеляційної скарги
не знайшов підтвердження при
апеляційному розгляді.

Установлено, що ОСОБА_3 є власником
квартири АДРЕСА_1, відповідно до
договору дарування АЕЕ № 400918 від 29
вересня 2001 року. В зазначеній квартирі
зареєстрований з 08.02.2005 року та
проживав відповідач ОСОБА_4, який був
чоловіком позивача.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 15 січня 2014 року шлюб між
позивачем та відповідачем було
розірвано.

Отже, відповідач ОСОБА_4 належав до
членів сім"єї власника квартири ОСОБА_3

Статтею 60 ЦПК України передбачено
обов'язок кожної із сторін довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач зазначає, що проживаючи в
спірній квартирі відповідач створює
перешкоди в користуванні належним їй
на праві власності житлом, оскільки
таке безпідставне мешкання
відповідача в квартирі, заважає їй
будувати власне життя без його участі,
безперешкодно проводити час з друзями,
будувати стосунки з іншими чоловіками,
на одинці перебувати в квартирі,
проводити в ремонт тощо.

Між тим у порушення ст.ст. 58,59,60 ЦПК
України позивач не надала належних та
допустимих доказів створення
відповідачем їй будь-яких перешкод у
користуванні власністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що
через те, що після розірвання шлюбу
відповідач ОСОБА_3 перестав бути
членом сім"ї позивача, а тому він
повиннен користуватися житловим
приміщенням, що належить позивачу,
відповідно до договору найму жилого
приміщення, а значить до даних
правовідносин слід застосовувати
норми Цивільного Кодексу, зокрема
ст.ст. 810- 826 ЦК України, а не ст. 156 ЖК
України не є переконливими, оскільки
відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції
України, ст. 319, ч. 1,2.ст. 321 ЦК України
власник не може бути протиправно
позбавлений права власності або
обмежений у цьому праві, однак у
передбачених законом випадках
обмеження права власності можуть мати
місце. Правовідносини щодо права
проживання у житловому приміщенні
колишнього члена сім'ї власника житла
регулюються саме житловим кодексом,
зокрема спеціальною нормою ч.4 ст. 156 ЖК
України, згідно якої до членів сім'ї
власника будинку ( квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу. Припинення
сімейних відносин з власником будинку (
квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

Отже, припинення у відповідача
сімейних відносин із позивачем в
результаті розірвання шлюбу не
позбавляє відповідача права
користування квартирою в яку він був
вселений, як член сім'ї власника і
проживав в ній під час шлюбу, та
продовжує проживати на теперішній час.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, а підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209,218,307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 29 квітня 2014 року в цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: