№
У Х В А Л А

10 січня 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого – судді Цукурова В.П.,

при секретарі – Губаль В.В.

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
заяву відповідача ПАТ «Дельта Банк»
про перегляд заочного рішення
Ворошиловського районного суду міста
Донецька від 15 жовтня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 15 жовтня
2013 року, ухваленим у справі за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк», третя особа
– приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню, позовні
вимоги задоволено.

Відповідач звернувся до суду із
заявою про перегляд заочного рішення, в
якій він посилається на те, що філія
банку не була повідомлена належним
чином про дату судового засідання, а
також на докази, які не були досліджені
судом під час слухання справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні надав пояснення,
аналогічні викладеним у заяві, просив
задовольнити заяву та скасувати заочне
рішення суду.

Представник позивача ОСОБА_1 у
судовому засіданні заперечував проти
доводів заяви, вважав рішення суду
законним та обґрунтованим. Просив
відмовити у задоволенні заяви про
скасування заочного рішення суду.

Суд, вислухавши думки представників
сторін, дослідивши матеріали даної
цивільної справи, приходить до
висновку, що заява задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 3 статті 231
ЦПК України суд може своєю ухвалою за
результатами розгляду заяви про
перегляд заочного рішення залишити
заяву без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 228 ЦПК України заочне
рішення може бути переглянуте судом, що
його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України
заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з’явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач ПАТ «Дельта Банк» був
належним чином повідомлений про дату
судового засідання 15.10.2013 року, про що
свідчить поштове повідомлення про
отримання судової повістки
уповноваженою особою відповідача (а.с.
54). Відповідно до ч. 6 ст. 74 ЦПК України,
судова повістка направляється
юридичній особі за її
місцезнаходженням або за
місцезнаходженням її представництва,
філії, якщо позов виник у зв’язку з їх
діяльністю. Крім того, відповідач
отримав судову повістку про виклик у
судове засідання 21 серпня 2013 року, тому
мав достатньо часу для підготовки до
судового засідання або передання
судової повістки до своєї філії – для
забезпечення участі представника
банку у судовому засіданні 15 жовтня 2013
року.

Щодо доводів представника
відповідача про те, що звернення
стягнення на рухоме майно на підставі
виконавчого напису нотаріуса
передбачено договором застави,
укладеним між позивачем та
відповідачем, суд зазначає наступне.

Як передбачає ч. 6 ст. 20 Закону України
«Про заставу», звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду або третейського суду, на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
якщо інше не передбачене законом або
договором застави.

Проте правовий режим регулювання
обтяжень рухомого майна, встановлених
з метою забезпечення виконання
зобов'язань, а також правовий режим
виникнення, оприлюднення та реалізації
інших прав юридичних і фізичних осіб
стосовно рухомого майна визначає саме
Закон України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень», що
набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Прикінцевими і перехідними
положеннями даного Закону передбачено,
що законодавчі та інші
нормативно-правові акти, прийняті до
набрання чинності цим Законом,
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Таким чином, Закон України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» є спеціальним
законом із питань правового режиму
регулювання обтяжень рухомого майна.
Положення Закону України «Про заставу»
та ст. 590 ЦК України застосовуються лише
в частині, що йому не суперечить.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Однак вказаним Законом не
передбачено звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження
на підставі виконавчого напису
нотаріуса.

У той же час, вищевказані доводи
представника відповідача суперечать
положенням Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень».

Тому суд не приймає до уваги
посилання представника відповідача на
те, що не були досліджені усі докази по
справі, оскільки зазначені докази не є
спростовують висновків суду про те, що
виконавчий напис, вчинений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 від 27
грудня 2011 року за реєстровим №1562, є
таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, необхідно залишити
заяву ПАТ «Дельта Банк» про перегляд
заочного рішення Ворошиловського
районного суду міста Донецька від 15
жовтня 2013 року без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 224-232 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ПАТ «Дельта Банк» про перегляд
заочного рішення Ворошиловського
районного суду міста Донецька від 15
жовтня 2013 року - залишити без
задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвалу надруковано в нарадчій
кімнаті в одному примірнику.

Суддя Ворошиловського районного

суду м. Донецька

В.П.
Цукуров