Справа № 465/4083/13
Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/1669/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області в складі: головуючого -
Берези В.І., суддів - Бойко С.М., Левика
Я.А., за участю секретаря судового
засідання: Іванової О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Франківського районного суду м.Львова
від 10 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю
третьої особи - Житлово-будівельного
кооперативу № 126 про зобов`язання до
вчинення дій,-

встановила:

оскаржуваним рішенням позовні
вимоги задоволено частково,
зобов'язано відповідача ОСОБА_2
привести до попереднього стану
квартиру АДРЕСА_1 до попереднього
стану, що був до реконструкції квартири
та технічного поверху. В решті
позовних вимог відмовлено за
безпідставністю. Згідно з додатковим
рішенням від 11 лютого 2014 року,
стягнуто з ОСОБА_2 в користь позивача
ОСОБА_3 судові витрати 291, 90 грн. Згідно
з ухвалою Франківського районного суду
м.Львова від 1 квітня 2014 року
виправлено описку в додатковому
рішенні від 11.02.2014 року, правильно
вказано у резолютивній частині рішення
суду адресу відповідача ОСОБА_2 -
АДРЕСА_1.

З рішенням суду від 10 грудня 2013 року не
погоджується апелянт - відповідач
ОСОБА_2, просить таке скасувати,
постановити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги
зазначає, що рішення є незаконним,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Позивач є неналежною особою заявляти
позов про знесення самочинного
будівництва. Право звернення з позовом
про знесення чи перебудову
самочинного об`єкта нерухомості мають
органи державної влади або місцевого
самоврядування. Позивач не надав суду
правовстановлюючих документів на
будівлю. За наявності уже винесеного
рішення з цього ж предмету позову, суд
не мав права розглядати дану справу.

Перевіривши у межах доводів
апеляційної скарги та пред`явлених
позовних вимог законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення
апелянта ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги, враховуючи
наступне.

Згідно з частиною другою статті 382
Цивільного кодексу України, власникам
квартири у дво- або багатоквартирному
житловому будинку належать на праві
спільної сумісної власності
приміщення загального користування,
опорні конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, так споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

У відповідності до Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
право розпорядження спірним
приміщенням належить місцевій громаді
в особі Львівської міської ради.

Судом першої інстанції встановлено, що
квартира АДРЕСА_2 згідно з витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №23941550 від 24.09.2009 року, виданого
ЛОДКМБТІ та ЕО, належить ОСОБА_3
Відповідач проживає в АДРЕСА_1 в цьому ж
будинку. Даний будинок перебуває на
обслуговуванні та балансі ЖБК№126.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.11.2013 року колегією суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області
розглянуто апеляційну скаргу на
рішення Франківського районного суду
м.Львова від 06.09.2013 року по цивільній
справі за позовом ЖБК№126 до ОСОБА_2 про
зобов'язання за власні кошти привести
до попереднього стану самочинно
розширену квартиру на нежитлове
приміщення технічного поверху будинку
над квартирою АДРЕСА_1 та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ЖБК№126 про визнання
права постійного володіння та
користування приміщенням. Рішення
Франківського районного суду м.Львова
від 06.09.2013 року скасовано та ухвалено
нове, на підставі якого, позов ЖБК№126 до
ОСОБА_2 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2
за власні кошти привести до
попереднього стану самочинно
розширену квартиру на нежитлове
приміщення технічного поверху будинку
над квартирою АДРЕСА_1. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ЖБК№126
про визнання права постійного
володіння та користування приміщенням
відмовлено. Дане рішення набрало
законної сили та підлягає виконанню.

Як видно із встановлених обставин у
справі апеляційним судом при розгляді
вищевказаної справи, комісією
житлово-будівельного кооперативу № 126
в результаті обстеження нежитлового
приміщення технічного поверху будинку
над вартирою АДРЕСА_1, яка належить
відповідачу ОСОБА_2, було виявлено, що
відповідач самочинно зробив вихід з
квартири АДРЕСА_1 до нежитлового
приміщення технічного поверху будинку,
пошкодив при цьому залізобетонне
перекриття між дванадцятим і технічним
поверхами ( в межах квартири НОМЕР_1) та
послабив його міцність, самочинно
облаштував та приєднав до квартири
НОМЕР_1 п`ять підсобних приміщень за
рахунок переобладнання нежитлового
приміщення технічного поверху будинку
в одному з вказаних переобладнаних
технічних приміщень.

Як видно з позовних вимог позивача,
така просила зобов`язати відповідача
ОСОБА_2 знести самовільне будівництво
АДРЕСА_1, привести квартиру і технічний
поверх до попереднього стану.
Задовольняючи частково зазначені
вимоги, суд першої інстанції зазначив
про те, що самовільним переобладнанням
квартири із задіянням технічного
поверху відповідач порушив право
позивача ОСОБА_3 на користування цим
приміщенням (горищем), а тому прийшов до
висновку, що саме це порушене право
підлягає судовому захисту шляхом
зобов'язання ОСОБА_2 за власні кошти
привести до попереднього стану
самочинно розширену квартиру на
нежитлове приміщення технічного
поверху будинку над квартирою
АДРЕСА_1.

В решті вимог, а саме щодо знесення
самочинного будівництва, відмовив.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 06.11.2013 року вирішено спір
між позивачем ЖБК « 126» та відповідачем
ОСОБА_2 про зобов`язання останнього за
власні кошти привести до попереднього
стану самочинно розширену квартиру на
нежитлове приміщення технічного
поверху над квартирою АДРЕСА_1, у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
про визнання права постійного
користування та володіння приміщенням
відмовлено.

У даній справі бере участь особа
відповідача, щодо якої встановлені
зазначені обставини рішенням
апеляційної інстанції, відтак, доводи
апелянта про те, що за наявності уже
винесеного рішення з цього ж предмету
позову суд не мав права розглядати дану
справу на увагу не заслуговують,
оскільки наявне рішення обмежує
встановлення обставин, а не
унеможливлює розгляд іншої справи.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Згідно
зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб у спосіб, визначений
законами України.

Власник порушеного права може
скористатись не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права. Спосіб
захисту регламентує конкретні
цивільні правовідносини. Загальний
перелік таких способів захисту
цивільних прав та інтересів
передбачений статтею 16 ЦК України.

Позивач просить захистити його право
шляхом усунення перешкод
користуватись приміщенням (горищем),
яким не може користуватись внаслідок
перепланування та приєднання такого до
квартири відповідача, про що зазначив
суд першої інстанції, відтак, не
заслуговує на увагу твердження
апелянта про те, що така не мала права
до нього звертатись з позовом.

Вимога позивача щодо знесення
самочинного будівництва не задоволена,
а отже безпідставними є посилання
апелянта на обставини, які стосуються
цієї вимоги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону і зібраним по справі доказам,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підстав для
її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 , ст.ст.
314, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського рай онного суду
м.Львова від 10 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Левик
Я.А.