Справа №489/1593/14-ц 24.06.2014 24.06.2014 24.06.2014
Провадження № 22-ц/784/1936/14
інстанції: Спінчевська Н.А.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М,

суддів:
Лівінського І.В.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Яценко Л.В.

за участю позивача ОСОБА_3, його
представника - ОСОБА_4, відповідача
ОСОБА_5, його представника - ОСОБА_6,
представника органу опіки та
піклування - Довгої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5 -

ОСОБА_6

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 22 травня 2014 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, які
діють також в інтересах неповнолітніх
дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_10, про виселення,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 р. ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про
виселення.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказував, що 10 листопада 2010 р. його
батько ОСОБА_11 подарував йому житловий
будинок АДРЕСА_1 в м. Миколаєві,
але раніше у квітні 2009 р. уклав з ОСОБА_5
договір оренди цього будинку, який діяв
до 23 грудня 2013 р.

Посилаючись на те, що незважаючи на
закінчення дії договору, ОСОБА_5 та
члени його сім'ї відмовляються
залишити будинок, чим порушують його
права власника будинку, позивач просив
суд виселити відповідачів та членів їх
сім'ї з будинку без надання іншого
жилого приміщення.

В подальшому позивач уточнив свої
вимоги і просив суд виселити
відповідачів з їх неповнолітніми
дітьми - ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 травня 2014 р. позов
задоволено.

Постановлено виселити ОСОБА_5, ОСОБА_8,
їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 з будинку АДРЕСА_1 в м. Миколаєві
без надання іншого жилого приміщення.

Додатковим рішенням суду від 26 травня
2014 р. стягнуто з відповідачів на
користь позивача по 121 грн. 80 коп.
судового збору.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5 посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, порушення судом норм
процесуального права, невірну оцінку
доказів та просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У запереченні на апеляційну
скаргу представник позивача вказує на
безпідставність її доводів і просить
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення відповідача, його
представника, позивача, його
представника, представника органу
опіки та піклування, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню із таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що власником
житлового будинку АДРЕСА_1 в м.
Миколаєві був ОСОБА_11, який за
нотаріально посвідченим договором
дарування від 10 листопада 2010 р.
подарував будинок своєму синові ОСОБА_3

Як встановлено рішенням
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23 грудня 2013 р., зміненим
рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 20 лютого 2014
р., 17 квітня 2009 р. між ОСОБА_11 та ОСОБА_5
було укладено договір оренди вказаного
житлового будинку на строк до 23 грудня
2010 р.

На виконання цього договору власник
будинку передав його у користування
орендарю, який, в свою чергу, вселився у
будинок з членами своєї сім'ї - дружиною
ОСОБА_8 та двома неповнолітніми дітьми.

В подальшому сторони досягли
домовленості про пролонгування дії
договору до 23 грудня 2013 р.

Таким чином, 23 грудня 2013 р.
закінчилася дія договору оренди
житлового будинку, між тим відповідачі
відмовляються від звільнення
орендованого будинку, чим порушують
права його власника - позивача по
справі щодо користування своїм майном.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування чи розпорядження своїм
майном.

Правовідносини, які виникають з
приводу користування житловими
приміщеннями, належними громадянинові
на праві власності, регулюються главою
59 ЦК України та главою 6 ЖК України.

В силу ч. 1 ст. 810 ЦК України за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЖК України
укладений на визначений строк договір
найму жилого приміщення в будинку
(квартирі), що належать громадянинові
на праві приватної власності,
припиняється після закінчення цього
строку, і його може бути продовжено за
угодою між наймачем і наймодавцем.

У разі припинення договору найму
жилого приміщення в будинку (квартирі),
що належить громадянинові на праві
приватної власності, наймач і особи,
які проживають разом з ним, зобов'язані
звільнити жиле приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення (ст. 169 ЖК України).

Встановивши такі обставини по
справі та виходячи з наведених
положень закону, суд обґрунтовано
вважав, що у зв'язку із закінченням дії
договору оренди відсутні підстави для
проживання відповідачів у будинку
позивача та правильно задовольнив
позов, виселивши відповідачів разом з
неповнолітніми дітьми з будинку.

Доводи апеляційної скарги про
наявність іншого договору оренди
належного позивачеві будинку,
укладеного 04 травня 2010 р., не
заслуговують на увагу, оскільки даним
договором (а.с. 8) сторони договору
оренди лише визначили новий розмір
орендної плати і цю угоду не можна
вважати новим договором оренди.

Також безпідставними є посилання
апелянта на наявність між ним та
позивачем спору стосовно стягнення
компенсації вартості здійснених в
будинку під час дії договору оренди
поліпшень, оскільки це не свідчить про
наявність у відповідачів права
користуватися майном позивача після
припинення договору оренди.

Не можна взяти до уваги посилання
в апеляційній скарзі на порушення прав
ОСОБА_8 стосовно повідомлення про
судові засідання, тому що відповідачка
рішення суду не оскаржує.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити, рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: