Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6450/13-ц
Провадження №: 2/332/109/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 січня 2014 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у
складі: головуючого судді - Сінєльніка
Р.В., при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3,
про припинення права власності на
частку в спільній частковій власності,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
вищезазначеним позовом, в якому
вказано, що їй на праві приватної
власності належить 17/25 будинку АДРЕСА_1
Відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної
власності належить 2/25 цього ж будинку.
Вказана частка, яка належить
відповідачу, є незначною, не надає
можливості виділити її в натурі, а тому
просить припинити право власності на
спірний будинок за відповідачем, та
стягнути в позивачки на користь
відповідача грошову компенсацію за 2/25
частин спірного будинку. В ході
розгляду справи позивачка надала суду
уточнений позов з такими ж вимогами,
але уточнила третю особу, оскільки
третьою співвласницею спірного
будинку на сьогоднішній день є ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
з підстав, викладених у позові, просили
його задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні проти позову
заперечували з тих підстав, що у ОСОБА_2
немає іншого житла, окрім спірного
будинку, при цьому сума компенсації,
яку пропонує позивачка, є замалою та не
обґрунтованою.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому
засіданні проти позову не
заперечувала.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, встановивши фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці на
праві приватної власності належить 17/25
будинку АДРЕСА_1 а відповідачу ОСОБА_2
на праві приватної власності належить
2/25 цього ж будинку, що підтверджується
правовстановлюючими документами на
вказаний будинок (а.с.5-10) та не
оспорюється сторонами.

В якості нормативного обґрунтування
своїх позовних вимог позивачка
посилається на ст.365 ЦК України, та
зазначає, що право власності
відповідача на спірне майно
відповідача може бути припинене за
рішенням суду, оскільки його частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі.

Однак, відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України
право особи на частку у спільному
майні може бути припинене за рішенням
суду на підставі позову інших
співвласників,

якщо:

1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Але
будь-яких доказів на підтвердження
обставин, визначених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК
України позивачка суду не надала,
клопотання про витребування доказів та
виклик свідків суду не заявляла,
клопотання про призначення судової
будівельно-технічної експертизи також
не заявляла. Тому у суду відсутні
належні докази, які підтверджують, що
частка ОСОБА_2 є незначною, що річ є
неподільною і що спільне володіння і
користування спірним будинком є
неможливим.

Окрім того, в судовому засіданні
відповідач пояснив, що він не має
іншого житла, а тому, враховуючи
похилий вік та майновий стан
відповідача, який є пенсіонером, суд
приходить до висновку, що позбавлення
ОСОБА_2 житла завдасть істотної шкоди
житловим правам відповідача, які
гарантовані ст..47 Конституції України,
згідно якої кожен має право на житло.

Суд також зазначає, що згідно ч.2
ст.365 ЦК України суд постановляє
рішення про припинення права особи на
частку у спільному майні за умови
попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду. Однак на момент розгляду
справи судом позивачка не надала суду
докази того, що вона внесла вказані
грошові кошти на депозитний рахунок
суду.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, не
засновані на законі, а тому не
підлягають задоволенню повному
обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його проголошення
до апеляційного суду Запорізької
області через Заводський районний суд
м. Запоріжжя.

Повний текст рішення виготовлено 14
січня 2014 року.

Суддя
Р.В. Сінєльнік