Єдиний унікальний номер 2-900/11
Номер провадження 22-ц/775/5634/2014
Головуючий у 1 інстанції Гаврилов В.А.
Доповідач Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 03" липня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Осипчук О.В.,

суддів: Дундар І.О. Смєлік С.Г.

при секретарі: Біляєві М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання приватизації
земельної ділянки незаконною, визнання
права власності на земельну ділянку,

за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, Управління Держкомзему у м.
Донецьку та Донецької області, третя
особа ОСОБА_1, про визнання недійсним та
скасування державного акту про право
власності на земельну ділянку,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,

та за зустрічними позовними заявами
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, про
скасування державної реєстрації КП БТІ
права власності на нерухоме майно,
визнання договору купівлі - продажу
недійсним,

ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи:
комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації м. Донецька»,
ОСОБА_2, про визнання незаконною та
недійсною державну реєстрацію в
Реєстрі прав нерухомості на нерухоме
майно права власності та визнання
недійсним договору купівлі-продажу
незакінченого будівництва, стягнення
судових витрат,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3,
від імені та в інтересах яких на
підставі нотаріально посвідчених
довіреностей діє ОСОБА_5,

на рішення Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 15 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 15 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
приватизації земельної ділянки
незаконною, визнання права власності
на земельну ділянку;

ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Управління
Держкомзему у м. Донецьку та Донецької
області, третя особа ОСОБА_1, про
визнання недійсним та скасування
державного акту про право власності на
земельну ділянку, визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки,

ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, про
скасування державної реєстрації КП БТІ
права власності на нерухоме майно,
визнання договору купівлі - продажу
недійсним;

ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи:
комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації м. Донецька»,
ОСОБА_2, про визнання незаконною та
недійсною державну реєстрацію в
Реєстрі прав нерухомості на нерухоме
майно права власності та визнання
недійсним договору купівлі-продажу
незакінченого будівництва, стягнення
судових витрат - відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився
позивач (за первісним позовом) ОСОБА_1
та третя особа (яка заявляє самостійні
вимоги) ОСОБА_3 та через свого
представника ОСОБА_5 подали апеляційну
скаргу, в якій просять рішення суду
першої інстанції частково скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги
посилаються на те, що при розгляді
справи суд першої інстанції не зважив
на роз'яснення постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» та не виконав вимог ст.ст.
212,213,214,215 ЦПК України щодо законності та
обґрунтованості судового рішення.
Судом не взято до уваги, що порядок
користування земельною ділянкою, який
історично склався, був встановлений
бабусею ОСОБА_1 та виконувався всіма
суміжними землекористувачами та
власниками земельних ділянок на
протязі багатьох років, починаючи з 1949
року. Судом не враховано відсутність
узгодження ОСОБА_2 меж земельної
ділянки із суміжними
землекористувачами. Крім того, суд
ухвалюючи рішення, неповно з'ясував
обставини справи, що мають суттєве
значення для справи.

Рішення суду в частині відмови у
задоволені позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 ніким не оскаржується, тому
апеляційним судом відповідно до ст. 303
ЦПК України в цій частині не
ревізується.

В апеляційному суді представник ОСОБА_1
та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 підтримала доводи
скарги у повному обсязі.

Інші особи до суду не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлялися
належним чином.

Від управління держземагентства у м.
Донецьку надійшла заява про розгляд
справи у відсутність їх представника.

Апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції визнано
встановленим, що рішенням
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 18.11.2008 року за ОСОБА_1
визнано право власності на будівельні
матеріали, що використовувались при
будівництві житлового будинку № 3 «б»
(5) літ. А-1, сараю літ. Б, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

В КП БТІ м. Донецька 25.11.2009 року за
ОСОБА_1 зареєстроване право власності
на житловий будинок готовністю 20%,
розташований за вказаною адресою.

Земельна ділянка, на якій розташований
недобудований житловий дім, будь - кому
не виділялась. Офіційних рішень про
присвоєння адреси: АДРЕСА_1 не
приймалось.

Вказані обставини сторонами не
оспорювались.

07.12.2009 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_3
житловий будинок готовністю 20%
позначений літ А-1, що підтверджено
копією договору купівлі - продажу.

Рішенням Донецької міської ради № 35/85
від 23.07.2009 року за ОСОБА_2 визнано право
власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий № :00:023:0345, про що
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 300410. При оформлені документації на
виділ вказаної земельної ділянки та
передачу її у власність ОСОБА_2 границь
зазначеної земельної ділянки із
земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1
не було встановлено. Земельна ділянка
за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 у
користування та власність не
передавалась.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суд першої
інстанції виходив з того, що наявність
у ОСОБА_1 права власності на житловий
будинок готовністю 20%, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, не є підставою
вважати останнього землекористувачем
або власником земельної ділянки,
розташованої за вказаною адресою.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не надали доказів
того, що на час придбання права
власності на недобудований жилий
будинок земельна ділянка, на якій він
розташований належала на праві
власності або користування
попередньому власнику.

Апеляційний суд вважає висновки суду
законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно до ч.2 ст. 158 ЗК України
виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, районів та областей.

Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюються
згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України.

З матеріалів справи вбачається,
що у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутні
правоустановчі документи на право
власності або право користування
(оренда тощо) на земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1.

Технічний паспорт на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1 від 22.07.2009 року
(інвентаризаційна справа № 2/25376,
реєстровий № 71848;272), в якому зазначено
площу земельної ділянки 569 кв.м. ( а.с.61
том 1) не є правоустановчим документом
на земельну ділянку. Крім того з
довідки КП БТІ м. Донецька від 17.03.2004
року № 710 ( а.с.10 том 1) вбачається, що у
будинку АДРЕСА_1 самовільно зайнято 569
кв.м. землі та самовільно побудовано
жилий будинок літ. А-1.

З договору купівлі-продажу, укладеного
07.12.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( а.с.14
том 1) вбачається, що земельна ділянка,
на якій знаходиться об'єкт
незавершеного будівництва:
недобудований житловий будинок, не
приватизована.

Суд першої інстанції вірно дійшов
висновку про відсутність доказів
належності на праві власності або
праві користування земельної ділянки
апелянтам і відповідно порушення їх
прав щодо земельної ділянки та
правильно відмовив у задоволені
позовних вимог.

Довід скарги про те, що порядок
користування земельною ділянкою
історично склався, починаючи з 1949 року
і дотримувався всіма суміжними
землекористувачами та власниками
земельних ділянок на протязі багатьох
років, до уваги не приймається,
оскільки ОСОБА_1 не надано взагалі
ніяких доказів надання цієї земельної
ділянки його родинні, а представник
апелянтів пояснила, що будь-які
документи на земельну ділянку
відсутні.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
ухвалене обґрунтоване рішення щодо
позовних вимог апелянтів, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не
приймаються до уваги, оскільки не
спростовують встановлених судом
обставин по справі і не дають підстав
для висновку про порушення судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 15 квітня 2014 року в
частині відмови у задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: