У х в а л а

16 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Мартинюка В.І..
Остапчука Д.О.,

розглянувши заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_3 про визнання права
власності та за зустрічним позовом
ОСОБА_8, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- Ужгородська районна державна
нотаріальна контора, про встановлення
часток у праві на спадщину за законом,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернулася до суду з
вищевказаним позовом, в якому просила
визнати за нею право власності на: 1/2
частини в 100 % статутному фонді
приватного підприємства «КГМ-Рейн»
(далі - ПП «КГМ-Рейн»); 1/2 частини з
4 311 простих акцій відкритого
акціонерного товариства «Моноліт»
(далі - ВАТ «Моноліт») номінальною
вартістю 0,50 грн кожна, сумарною
номінальною вартістю 2 155,50 грн; право
власності на земельну ділянку розміром
0,10 га та на об'єкт незавершеного
будівництва, що знаходиться на ній, за
адресою: АДРЕСА_1.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її чоловік ОСОБА_9, з яким вона
перебувала у шлюбі з 1984 року. Оскільки
чоловік не склав заповіт, спадкоємцями
за законом є вона, їх діти - ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, а також батьки чоловіка - ОСОБА_8
та ОСОБА_3 Звернувшись до Ужгородської
районної державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, яка відкрилась після смерті
чоловіка, їй повідомили про
необхідність визначення у судовому
порядку частки, яка в спільному майні
подружжя належить їй.

ОСОБА_3 та ОСОБА_8 звернулись із
зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, остаточно
просили: включити до складу спадкового
майна земельну ділянку з розташованим
на ній будинком по АДРЕСА_2 та нерухоме
майно ПП «КГМ-Рейн» як цілісний
майновий комплекс; визначити частки,
належні ОСОБА_9 у майні, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя;
встановити частки у праві на спадщину
за законом за ОСОБА_3 та
ОСОБА_8 у статутному фонді ПП «КГМ-Рейн»
- по 1/5 частці кожному; від загальної
кількості акцій подружжя у ВАТ
«Моноліт» - по 1/10 частці кожному; по 1/10
частці кожному - від земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, площею 0,0966 га, розташованої по
АДРЕСА_1; по 1/10 частці кожному - від
об'єкту незавершеного будівництва, що
знаходиться на земельній ділянці по
АДРЕСА_1; по 1/10 частці кожному - від
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
розташованої по АДРЕСА_2; по 1/10 частці
кожному - від будинку АДРЕСА_2.

Зазначали, що вклад до статутного фонду
ПП «КГМ-Рейн» не є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
а ОСОБА_5 має право лише на частку від
доходів підприємства і тому кожному із
п'яти спадкоємців належить по 1/5 частці
в статутному фонді ПП «КГМ-Рейн».

Спільною сумісною власністю подружжя є
5 088 простих акцій ВАТ
«Моноліт» - 4 311 акцій, що належали
ОСОБА_9, та 777 акцій, що належать ОСОБА_5,
половина з яких - 2 544 акцій належатиме
ОСОБА_5, а інші 2544 акції входять до
спадкової маси.

Також позивачі за зустрічним позовом
вказували на необхідність включення до
складу спадкового майна будинку із
земельною ділянкою для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташовані по АДРЕСА_2, де проживали
сім'єю до смерті ОСОБА_9, а ОСОБА_5
проживає на сьогодні. У будівництві
цього будинку з 1991 року по 1993 рік
приймав безпосередню участь, в тому
числі придбавав будівельні матеріали,
і ОСОБА_8, а з 1994 року по 2007 рік він
допомагав при перебудовах та
облаштуванні цього будинку.

Крім того, ОСОБА_5 у 1995 році придбала за
спільні кошти подружжя у громадянки
ОСОБА_10 незакінчений будівництвом
жилий будинок та земельну ділянку
розміром 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1, 15
квітня 2009 року на ім'я ОСОБА_5 було
виготовлено державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯЕ
№ 432603. Позивачі вважають, що цей об'єкт
є також спільною сумісною власністю,
оскільки посилання ОСОБА_5 на придбання
його за власні кошти, отримані в дар,
жодним нотаріально посвідченим
документом не підтверджується.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 1 квітня
2011 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності: на 1/2
частини в 100 % статутному фонді ПП
«КГМ-Рейн»; 1/2 частини з 4 311 шт. простих
акцій ВАТ «Моноліт» номінальною
вартістю 0,50 грн кожна, сумарною
номінальною вартістю 2 155 грн 50 коп.; на
земельну ділянку розміром 0,10 га та на
об'єкт незавершеного будівництва
(будівельні матеріали), що знаходиться
на ній, за адресою: АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_8
задоволено частково. Встановлено рівні
частки у праві на спадщину за всіма
спадкоємцями, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 - на Ѕ частини в
статутному фоні ПП «КГМ-Рейн» та Ѕ
частини простих акцій ВАТ «Моноліт».

У іншій частині зустрічних позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 2 листопада
2011 року ОСОБА_4 був залучений до участі
у справі як процесуальний
правонаступник (спадкоємець) померлого
ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 4 жовтня 2013
року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 1 квітня 2011 року в частині
визнання за ОСОБА_5 права власності на Ѕ
частину в 100 % статутного фонду ПП
«КГМ-Рейн» залишено без змін.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 1 квітня
2011 року в частині визнання за ОСОБА_5
права власності на Ѕ частину з 4 311 шт.
простих акцій ВАТ «Моноліт» змінено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1
767 простих

акцій ВАТ «Моноліт», номінальною
вартістю 0,50 грн кожна, які належали
ОСОБА_9

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 1 квітня
2011 року в частині визнання за ОСОБА_5
права власності на

земельну ділянку розміром 0,10 га та на
об'єкт незавершеного будівництва

будівельні матеріали), що знаходиться
на ній, за адресою: АДРЕСА_1, змінено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ
частину земельної ділянки розміром 0,10
га та на Ѕ частину об'єкта
незавершеного будівництва (будівельні
матеріали), що знаходиться на ній, за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 1 квітня
2011 року в частині вирішення
зустрічного позову змінено.

Визначено такі частки, належні ОСОБА_9 у
майні, що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя: Ѕ частину
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
площею 0,0966 га, що розташовані по
АДРЕСА_1; Ѕ частину об'єкта
незавершеного будівництва - жилого
будинку, що знаходиться на земельній
ділянці по АДРЕСА_1.

Встановлено частки у праві на спадщину
за ОСОБА_3 та ОСОБА_4: в статутному фонді
ПП «КГМ-Рейн» - по 1/10 частці кожному; від
загальної кількості акцій подружжя у
ВАТ «Моноліт» (5 088 штук по 0,50 грн) - по 1/10
частці кожному (по 508,8 акцій кожному); по
1/10 частці кожному від земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
площею 0,0966 га, що розташовані по
АДРЕСА_1; по 1/10 частці кожному від
об'єкта незавершеного будівництва, що
знаходиться на земельній ділянці, по
АДРЕСА_1.

У іншій частині зустрічних позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 січня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3, до якої
приєднався ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 1 квітня
2011 року в частині, залишеній без змін
апеляційною інстанцією, та рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 4 жовтня 2013 року залишено
без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшли заяви
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ст. ст. 57, 61 Сімейного кодексу
України та ст. 52 ЦК України.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявники наводять
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2012
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Київського районного суду м. Одеси від 4
листопада 2011 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
19 квітня 2012 року у справі про визнання
права власності на частину майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності,
поділ майна; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 листопада 2012 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Київської області
від 4 вересня 2012 року у справі про поділ
майна подружжя; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 5 листопада 2012 року у справі про
визнання недійсними договорів та
визнання права власності.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування ст. ст.
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до п. 9 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування ст. ст.
353-360 ЦПК України» судовими рішеннями,
на які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, можуть бути
рішення: Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ; Вищого
адміністративного суду України; Вищого
господарського суду України; Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України, ухвалені як судом
касаційної інстанції; апеляційних
судів загальної юрисдикції як судів
касаційної інстанції в цивільних
справах, яким право на перегляд у
касаційному порядку цивільних справ
було надано Законом «Про внесення змін
до Закону України «Про судоустрій
України щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ» від 22 лютого
2007 року № 697-У. Зазначений перелік таких
судових рішень є вичерпним.

Зміст заяви та додані до них судових
рішень на які заявники посилаються як
на приклади неоднакового застосування,
норм матеріального права, мають різний
предмет та підстави позову, містять
різні встановлені судом фактичні
обставини, у порівнянні з судовим
рішенням, про перегляд якого просять
заявники.

За таких обставин колегія судів дійшла
висновку, що заявники не надали різних
за змістом судових рішень, ухвалених
судами касаційної інстанції, за
тотожних предмета спору, підстав
позову, аналогічних обставин і
однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин.

Оскільки наведені заявниками доводи не
містять ознак, які згідно з вимогами п. 1
ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 про
визнання права власності та за
зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - Ужгородська районна
державна нотаріальна контора, про
встановлення часток у праві на
спадщину за законом за заявами ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов Судді:
В.І.Амелін С.О.Карпенко В.І.Мартинюк
Д.О.Остапчук