АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №686/2777/14-ц
Провадження №22-ц/792/1342/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі :головуючого - судді Карпусь
С.А.,

суддів: Матковської Л.О., Федорової
Н.О.,

при секретарі Кошельнику В.М.

з участю : сторін та представника
позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою
представником по довіреності ОСОБА_1,
на рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 15 квітня 2014
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що на підставі рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
11 листопада 2008 року з ОСОБА_3 стягуються
аліменти на її користь на утримання
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600
грн. із доходу відповідача, починаючи з
16.10.2008 року і до закінчення сином
терміну навчання та на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 600 грн. із доходу
відповідача, починаючи з 16.10.2008 року і
до досягнення дитиною повноліття.
Проте ОСОБА_3 постійно ухиляється від
виконання рішення суду, у зв'язку з чим
станом на 30.06.2012 року виникла
заборгованість за аліментами на
утримання сина ОСОБА_4 в сумі 26690,25 грн.
та станом на 23.01.2014 року на утримання
сина ОСОБА_5 в сумі 38090,25 грн.. Тому з
підстав, передбачених ст. 196СК України,
просила стягнути неустойку (пеню) за
прострочення сплати аліментів на
утримання сина ОСОБА_4 за період з
жовтня 2008 року по червень 2012 року в
розмірі 334049,20 грн., та за прострочення
сплати аліментів на утримання сина
ОСОБА_5 за

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції - Cалоїд
Н.М. Провадження 22-ц/792/1342/14

Доповідач - Карпусь С.А.
Категорія № 48

період з жовтня 2008 року по січень 2014
року в розмірі 361043,20 грн., а всього 695092,40
грн. та судові витрати.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 15 квітня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
неустойку за прострочення сплати
аліментів 64000 грн. та судові витрати в
сумі 640 грн.. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, поданій
представником по довіреності ОСОБА_1,
ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі.
Посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
зокрема положень ст.ст. 196, 201 СК України.
Під час розгляду справи відповідач не
надав суду належних доказів, які б
свідчили про його важке матеріальне
становище та давали суду підстави для
зменшення розміру неустойки по
аліментам. Суд не врахував, що ОСОБА_3
не має інших осіб на утриманні, працює
на ринку від чого отримує заробіток,
проте усвідомлено більше п'яти років не
сплачує аліменти на утримання дітей.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ст. 196 СК України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Відповідно до положень ст. 20 СК України
позовна давність до вимог щодо
стягнення неустойки не застосовується.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" роз'яснено, що
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів. Суд може зменшити розмір
неустойки з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів.

Встановлено, що рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 11 листопада 2008
року стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 аліменти щомісячно на утримання
сина ОСОБА_4 в розмірі 600 грн. до
закінчення терміну навчання, 30 червня
2012 року, та на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 600 грн. до
досягнення ним повноліття, починаючи з
16 жовтня 2008 року. Відповідач знав про
свій обов'язок сплачувати аліменти,
проте неналежне виконував ці обов'язки,
сплачував аліменти на дітей у меншому
розмірі.

Згідно довідки-розрахунку Другого
міського відділу ДВС Хмельницького
міськрайонного управління юстиції від
23 січня 2014 року № 1532 заборгованість за
аліментами ОСОБА_3 на сина ОСОБА_4
станом на 30.06.2012 року становила 26690, 25
грн., а на сина ОСОБА_5 станом на 23.01.2014
року становила 38090, 25 грн., а всього
аліментна заборгованість на обох дітей
склала 64780,50 грн.. Цих обставин
відповідач не заперечував, вказавши, що
надавав дітям незначні суми, проте
доказів щодо цього у нього немає.

Давши належну оцінку дослідженим
доказам в їх сукупності, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що заборгованість по сплаті аліментів
на утримання дітей виникла з вини
відповідача ОСОБА_3, а тому згідно ст. 196
СК України позивачка вправі вимагати
стягнення неустойки (пені).

Суд дійшов правильного висновку, що
сума неустойки через заборгованість за
аліментами за виконавчим листом на
утримання сина ОСОБА_5 становить 361043
грн. 20 коп., що підтверджується
наведеним судом розрахунком.

Разом з тим, при підрахунку неустойки
за прострочення сплати аліментів на
утримання сина ОСОБА_4, суд допустив
помилку вказавши, що сума неустойки
становить 184649, 70 грн., оскільки
фактично така становить 334049 грн. 20 коп.
за 1928 днів прострочки за період з 01.11.2008
року по 10.02.2014 року. Наведений
позивачкою розрахунок неустойки є
правильним. Проте ця помилка не
вплинула на законність ухваленого
рішення, а тому не може бути підставою
для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач працює неофіційно,
стабільного заробітку немає, є
інсультно хворим, частково на
утримання сина ОСОБА_4 сплатив аліменти
у травні-червні 2012 року в сумі 1620 грн..

З урахуванням положення ч.2 ст. 196 СК
України, конкретних обставин справи,
матеріального та сімейного стану
відповідача, співмірності розміру
заборгованості за аліментами із сумою
нарахованої неустойки, яка значно
перевищує борг, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку щодо
зменшення розміру такої неустойки до
64000 грн. .

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи, а також
узгоджується з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилань на докази, які б спростовували
висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що у суду не було достатньо підстав для
зменшення розміру неустойки, не
заслуговують уваги.

Суд може зменшити розмір неустойки з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів і
таке право надано частиною 2 ст. 196 СК.

Встановлені судом обставини щодо
сімейного та матеріального становища
платника аліментів давали йому
підстави для зменшення розміру
нарахованої неустойки.

Крім того, відповідач особисто несе
витрати по утриманню приватизованої
квартири, в якій проживають чотири
особи, в тому числі позивачка з двома
дітьми, що сторони підтвердили в
судовому засіданні апеляційного суду.
Також відповідач пояснив, що з метою
погашення аліментної заборгованості
мав намір продати гараж та земельну
ділянку, проте позивачка проти цього
заперечувала, що вона визнала в
судовому засіданні.

Не спростовують висновків суду першої
інстанції і інші доводи апеляційної
скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану
представником по довіреності ОСОБА_1,
відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 15 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного
суду С.А. Карпусь