Справа № 379/1568/13-ц Головуючий у І
інстанції Бабоїд О.М.Провадження №
22-ц/780/195/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 51
УХВАЛА

15 січня 2014 року колегія судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Дмитренко Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Таращанського районного
суду Київської області від 01 листопада
2013 року за позовом ОСОБА_1 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Мрія», третя особа директор СТОВ
«Агрофірма Мрія» Чавченко Борис
Анатолійович про поновлення на роботі
й оплату за час вимушеного прогулу,-

встановила:

у вересні 2013 року позивачка звернулася
до суду з вказаним позовом, в якому
вказувала, що починаючи з 05.12.2005 року по
01.12.2006 року працювала бухгалтером в
СТОВ «Агрофірма Мрія». З 20.07.2011 року по
31.01.2012 року працювала бухгалтером в TOB
«СПП Агро». З 01.02.2012 року по 05.08.2013 року
працювала на посаді бухгалтера в СТОВ
«Агрофірма Мрія». Вказувала, що в її
обов»язки входило внесення в програму
« 1С:Підприємництво 8» готових
оброблених дорожніх листів, які
обробляла та виписувала
обліковець-диспечер.

03 червня 2013 року відповідач попередив
її про скорочення штатів. Наказом № 41
від 05.08.2013 року її звільнено в зв»язку з
скороченням штату.

Зазначала, що має вищу профільну
освіту, є одинокою матір»ю, оскільки
розлучена, сама виховує двох
неповнолітніх дітей, одна із яких є
дитиною віком до 14-ти років. З 18.02.1997
року по 27.04.2012 року вона перебувала в
шлюбі з ОСОБА_3. Від цього шлюбу у них є
двоє неповнолітніх дітей, які
проживають з нею та перебувають на її
утриманні.

Тому, звільнення її з роботи в зв»язку з
скороченням штату вважає незаконним і
проведеним в порушення вимог ст.184 КЗпП
України, яка забороняє звільнення -
одинокої матері.

З 05 серпня 2013 року вона не працює.
Відповідно строк, що сплив із
зазначеної дати до дня поновлення на
роботі є вимушеним прогулом. Середній
заробіток за час вимушеного прогулу на
день пред»явлення позову становить 2400,
00 грн у відповідності місячної
заробітної плати на посаді бухгалтера
у СТОВ «Агрофірма Мрія».

Тому, просила суд поновити її на роботі
на посаді бухгалтера СТОВ «Агрофірма
Мрія», стягнути з СТОВ «Агрофірма Мрія»
на її користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 05.08.2013 року до дня
поновлення на роботі, який на день
подачі позову 04.09.2013 року.

Рішенням Таращанського районного суду
Київської області від 01 листопада 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на недотримання норм
матеріального та процесуального права,
а також на невідповідність висновків
суду обставинам справи просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивачка 01.02.2012
року призначена на посаду бухгалтера
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Мрія» згідно наказу від 01.02.2012 року №15.
Про що зроблено відповідний запис у її
трудовій книжці №704760.

У зв»язку з виробничою необхідністю,
неповним завантаженням та малим
об'ємом робіт в машинно-тракторному
парку і автопарку проведено скорочення
посади бухгалтера. Про скорочення
штату відповідно до вимог закону до
Таращанського районного центру
зайнятості подано Звіт про заплановане
вивільнення працівників, де вказана
ОСОБА_1 (а.с.36,50)

Відповідно до Наказу №29 від 03.06.2013 року
ОСОБА_1, яка працювала на посаді
бухгалтера, повідомлено про звільнення
її з посади за ч.1 ст.40 КЗпП України з
05.03.2013 року. Про попередження ОСОБА_1
знала, проте від підпису на наказі
відмовилася, що стверджується як
поясненням самої позивачки. Актом від
03.06.2013 року так і копією наказу. При
цьому на момент попередження про
звільнення в зв»язку з скороченням
штату були вільні посади: зоотехніка,
різноробочої. Проте позивачка не
погодилася на переведення ні на одну з
вказаних посад, хоча має вищу
зоотехнічну освіту.

23.07.2013 року виконавча дирекція СТОВ
«Агрофірма Мрія» звернулася до голови
профкому СТОВ «Агрофірма Мрія» з
листом про дачу згоди на скорочення
бухгалтера ОСОБА_1 в зв»язку з
скороченням штатів Цей лист профкомом
не розглядався (а.с.46). 02.08.2013 року ОСОБА_1
була запропонована робота в якості
зоотехніка або різноробочої, що
стверджується листом-пропозицією.
Проте позивачка на переведення
не_погодилася.

Наказом №41 від 05.08.2013 року позивачка
була звільнена з посади бухгалтера
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Мрія» у зв»язку з скороченням штатів
згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
відповідно до наказу №29 від 03.06.2013 року
з 05.08.2013 року. Цим же наказом проведено
розрахунок із позивачкою: надано
компенсацію за невикористану
відпустку за 2013 рік за 24 календарні дні
(14 днів основної та 10 днів додаткової
відпустки, як матері двох дітей віком
до 15 років) та виплачено вихідну
допомогу в розмірі середнього
місячного заробітку відповідно до ст.44
КЗпП України.

Від отримання копій наказів про
скорочення штатів, про звільнення,
розрахунку та трудової книжки,
будь-яких листів ОСОБА_1 відмовилася, що
стверджується Актом від 05.08.2013 року,
листами-пропозиціями; №55 від 05.08.2013
року, №56 від 13.08.2013 року, №59 від 20.08.2013
року, №63 від 27.08.2013 року та квитанціями
про їх відправку, (а.с.52-61)

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках: 1) змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України
передбачено, що звільнення з підстав,
зазначених в п.1,2 і 6 ст.40 допускається,
якщо неможливо перевести працівника,
за його згодою, на іншу роботу.

Також ч.ч.1,4 ст.43 КЗпП України
передбачено, що розірвання трудового
договору з підстав, передбачених
пунктами 1 (крім випадку ліквідації
підприємства, установи, організації),
2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41
цього Кодексу, може бути проведено лише
за попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

В супереч вимогам закону звільнення
позивачки проведено без попередньої
згоди профспілкового комітету.

Частиною 9 ст.43 КЗпП України
передбачено, що якщо розірвання
трудового договору з працівником
проведено власником або уповноваженим
ним органом без звернення до виборного
органу первинної профспілкової
організації, суд зупиняє провадження у
справі, запитує згоду виборного органу
первинної профспілкової організації і
після її одержання або відмови в дачі
згоди на звільнення працівника
розглядає спір по суті.

04 вересня 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовною заявою до
відповідача про поновлення на роботі й
оплату за час вимушеного прогулу.

Оскільки звільнення проведено без
попередньої згоди профспілкового
комітету суд 20 вересня 2013 року зупинив
провадження у справі і запитав згоду
профкому.

29 жовтня 2013 року на засіданні
профспілкового комітету розглянуто
питання щодо дачі згоди на звільнення
позивачки в зв»язку з скороченням
штатів. На засіданні профкому
розглядалися кандидатури всіх
працівників бухгалтерії, в т.ч. і
позивачки. В зв»язку з найменшою, по
відношенню до інших осіб,
кваліфікацією та продуктивністю праці
профком дав згоду на звільнення
позивачки.

Так, час проведення скорочення штатів в
бухгалтерії СТОВ «Агрофірма Мрія»
працювало п»ять осіб: Головний
бухгалтер ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1,
має вищу бухгалтерську освіту, в 1983
році підвищувала свою кваліфікацію з
відривом від виробництва на Рижських
курсах підвищення кваліфікації
керівних працівників і спеціалістів
легкої промисловості по курсу «Основні
напрямки удосконалення організації
економіки управління виробництвом», де
опрацювала теми: Економіка і
управління та Бухгалтерський облік і
виконала випускну роботу на відмінно,
що стверджується посвідченням (а.с.105).

В 2002 та 2004 роках підвищувала
кваліфікацію в Інституті
післядипломної освіти Національного
аграрного університету, що
стверджується Свідоцтвами про
підвищення кваліфікації СПК № 152847 від
23.11.2002 року, зареєстрованого за №36 та
СПК №095376 від 13.11.2004 року
зареєстрованого за №263 (а.с.106-107).

Згідно записів в трудовій книжці
ОСОБА_4: з 18.01.1980 року працює на посаді
бухгалтера, з 14.01.1986 року - на посаді
старшого бухгалтера, з 23.01.1998 року-на
посаді головного економіста, з 17.03.2001
року-головного бухгалтера, в якості
якого працює по даний час. Стаж її
роботи на посаді бухгалтера, старшого
бухгалтера , головного бухгалтера
складає 33 роки (а.с.109-115).

Заступник головного бухгалтера
ОСОБА_5(ОСОБА_5), ІНФОРМАЦІЯ_2, в 1982 році
закінчила Київський технікум
громадського харчування. В даний час
підвищує свою кваліфікацію в Федерації
аудиторів, бухгалтерів і фінансистів
АПК України за програмою «Сара» (а.с.119).

Згідно записів в трудовій книжці
ОСОБА_5: з 02.02.2004 року працювала старшим
економістом, з 19.07.2004 року - заступником
головного бухгалтера, де працює по
даний час. Загальний стаж на посаді
бухгалтера, заступника бухгалтера
складає 9 років, (а.с. 120-123).

Касир ОСОБА_6(ОСОБА_6) ІНФОРМАЦІЯ_3, має
середню освіту, з 18.03.2004 року працювала
бухгалтером по оплаті праці, з 01.06.2005
року працює на посаді касира, є
матеріально-відповідальною особою. З
18.03.2004 року по 01.06.2005 року працювала на
посаді бухгалтера по оплаті праці.
Загальний стаж роботи на посаді
бухгалтера по оплаті праці та касира
складає 9 років. (а.с.126-129).

Бухгалтер ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, має вищу
освіту, в 1993 році закінчила
Миколаївський факультет Одеського
сільськогосподарського інституту за
спеціальністю зоотехнія, має
кваліфікацію зооінженера. В 1994 році
закінчила Інститут підвищення
кваліфікації та перепідготовки кадрів
за спеціальністю «Бухоблік на
підприємствах різних форм власності» і
має кваліфікацію бухгалтера. В 2001 році
закінчила Таращанський агротехнічний
коледж і має професію оператора
електронно-обчислювальних машин. З
18.03.2000 року працювала на посаді
касира-бухгалтера, з 26.09.2008 року - на
посаді бухгалтера, де працює по даний
час. Бухгалтерський стаж ІЗ років
(а.с.38-43).

Бухгалтер ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5, має вищу
освіту. В році 1991 році закінчила
Білоцерківський
сільськогосподарський інститут ім.. П.Л
Погребняка за спеціальністю зоотехнія,
має кваліфікацію зооінженера. В 1994 році
заочно закінчила Інститут підвищення
кваліфікації та перепідготовки кадрів
за спеціальністю «Бухоблік на
підприємствах різних форм власності» і
має кваліфікацію бухгалтера. Після
закінчення інституту за спеціальністю
не працювала. З 05.12.2005 року по 01.12.2006 року
працювала бухгалтером в СТОВ
«Агрофірма Мрія». .3 20.07.2011 року по 31.01.2012
року працювала бухгалтером в TOB «СПП
Агро». З 01.02.2012 року по 05.08.2013 року
працювала на посаді бухгалтера в СТОВ
«Агрофірма Мрія». Загальний стаж
роботи в якості бухгалтера 3 роки
(а.с.17-18).

В її обов»язки входило внесення в
програму « 1С:Підприємництво 8» готових
оброблених дорожніх листів, які
обробляла та виписувала
обліковець-диспечер. ОСОБА_1 не в
повному обсязі освоїла автоматизовану
програму « 1С:Підприємство 8» щодо
внесення даних щодо готових дорожніх
листів. За 2012 рік головному бухгалтеру
самій прийшлося два місяці вносити
дорожні листи в 1С ночами и вечорами,
щоб зробити баланс вчасно в програмі «
1С:Підприємництво 8». У травні-червні 2012
року між працівниками та ОСОБА_1 були
постійні сварки по поводу внесення
дорожніх листів. ОСОБА_1
зарекомендувала себе як дуже
скандальний, недисциплінований
працівник, постійні запізнення на
роботу та ранній ухід, постійно
відпрошувалася торгувати, оскільки
займалася підприємницькою діяльністю.
В роботі недбало відносилася до збору
та обробки документів. В колективі з
ОСОБА_1 напружені стосунки. На
зауваження керівників реагує
неправильно, скандалить, кричить,
викручується словесними перепалками, в
спілкуванні з людьми утомлює своїми
власними скаргами і різними розмовами
(а.с.63,65).

З пояснень свідків прийнята на роботу
по усному договору з умовою на період
до одного року поки не знайде собі
роботу в м. Тараща, там де вона проживає,
або наладить підприємницьку
діяльність, чим вона і займалася до
прийому на роботу, із співчуття,
оскільки була без роботи з двома
дітьми.

Враховуючи добуте в судовому
засіданні, суд дійшов висновку, що при
звільненні з роботи в зв»язку з
скороченням штатів керівництво
підприємства СТОВ «Агрофірма Мрія» та
профсоюзний комітет, діяли відповідно
до вимог ст.42 КЗпП України і звільнили
позивачку, надавши переважне право на
залишенні на роботі працівникам з
більш високою кваліфікацією і
продуктивністю праці.

Позивачка посилалась на те, що її не
мали права звільнити оскільки вона є
одинокою матір»ю, проте, суд такі
твердження не приймає до уваги з огляду
на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України
звільнення одиноких матерів при
наявності дитини віком до чотирнадцяти
років або дитини-інваліда з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
не допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов»язковим
працевлаштуванням.

Проте, пунктом 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» передбачено, що
одинока матір, це жінка, яка не
перебуває у шлюбі і у свідоцтві про
народження дитини якої відсутній запис
про батька дитини або запис про батька
зроблено у встановленому порядку за
вказівкою матері; вдова; інша жінка, яка
виховує і утримує дитину сама.

Відповідно до свідоцтв про народження
дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_7 року народження, у них є
батько ОСОБА_10 (а.с.6). Це також
стверджується і копією рішення
Таращанського районного суду від 27.04.2012
року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, де вказано, що подружжя (а.с.14).

Посилання позивачки на роз»яснення
Головного державного інспектора праці
в листі №52 від 19.09.2013 року що вона є
одинокою матір»ю є безпідставним,
оскільки відповідно до листа від 06.07.2006
N247/13/116-06 Міністерства праці та
соціальної політики України дійсно до
категорії одинокої матері відносяться:
жінка, яка не перебуває у шлюбі та у
свідоцтві про народження дитини якої
відсутній запис про батька дитини або
запис про батька зроблено у
встановленому порядку за вказівкою
матері; вдова; жінка, яка виховує дитину
без батька (в тому числі й розлучена
жінка, яка виховує дитину без батька,
незважаючи на факт отримання
аліментів, і жінка, яка вийшла заміж,
але її дитина новим чоловіком не
усиновлена). Проте, в цьому ж листі
вказується, що зазначене визначення
терміна «одинока мати» застосовується
тільки для надання пільг і гарантій,
встановлених трудовим законодавством
щодо відпусток.

Тобто, це визначення щодо одинокої
матері не застосовується щодо
звільнення осіб в зв»язку з
скороченням штатів. В даному випадку
застосовується визначення одинокої
матері дане в п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», що одинока матір, це
жінка, яка не перебуває у шлюбі і у
свідоцтві про народження дитини якої
відсутній запис про батька дитини або
запис про батька зроблено у
встановленому порядку за вказівкою
матері; вдова; інша жінка, яка виховує і
утримує дитину сама. Отже, ОСОБА_1 не є
одинокою матір»ю і не підпадає під дію
ст.184 КЗпП України.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов»язаний в день звільнення видати
працівнику належно оформлену трудову
книжку і провести з ним розрахунок в
строки, встановлені в ст.116 КЗпП
Кодексу. У випадку звільнення з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов»язаний також в день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи.

Твердження позивачки щодо не
проведення з нею повного розрахунку та
не видачі їй трудової книжки в день
звільнення не знайшли підтвердження в
матеріалах справи оскільки позивачка
сама уникала отримання розрахунку та
трудової книжки.

Позивачка відмовилася від підпису в
наказі про звільнення про що складено
відповідний акт, відмовлялась
отримувати трудову книжку і розрахунок
про що свідчать: наказ № 29 від 03.06.2013
року. Акт від 03.06.2013 року, Акт від 05.08.2013
року, листи-пропозиції: № 55 від 05.08.2013
року, № 56 від 13.08.2013 року, № 59 від 20.08.2013
року, № 63 від 27.08.2013 року та квитанції
про їх відправку, (а.с.48-49. 52-61).

Крім того, поясненнями самої позивачки,
яка визнала факт відмови від
ознайомлення з наказом про скорочення
штатів, про звільнення, отримання
трудової книжки та розрахунку,
оскільки звільнення вважала
незаконним і за порадою знайомих
нічого не отримувала та не підписувала,
пояснила, що з цих же причин не
отримувала рекомендовані листи, які їй
надходили від СТОВ «Агрофірма Мрія»
(а.с.5,36,37,48-49, 51-61).

Таким чином, суд першої інстанції
ухвалюючи рішення прийшов до
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову, оскільки позивач
відмовилася від зайняття пропонованих
відповідачем посад, а тому
відповідачем вимоги ст.184 КЗпП України
не порушені і звільнення проведено з
дотриманням вимог ст.ст. 40,42, 43 КЗпП
України.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі
про те, що суд не вжив заходів для
всебічного та повного з»ясування
обставин справи і не з»ясував скільки
всього по штатному розпису працювало
працівників на підприємстві до
скорочення, після скорочення, судом
апеляційної інстанції не приймються до
уваги, оскільки матеріалами справи
встановлено, що на час проведення
скорочення штатів в бухгалтерії СТОВ
«Агрофірма Мрія» працювало п»ять осіб
з більш високою кваліфікацією і
продуктивністю праці, які за період
роботи зарекомендувала себе вмілими
спеціалістами, здібними,
відповідальними працівниками, добре
знаючим свою професію. Тобто, при
звільненні з роботи в зв»язку з
скороченням штатів керівництво
підприємства СТОВ «Агрофірма Мрія» та
профсоюзний комітет, діяли відповідно
до вимог законодавства України.

Решта доводів апелянта про
незаконність та необгрунтованість
рішення, неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, на переконання колегії
суддів апеляційної інстанції, не
знайшли свого підтвердження і повністю
спростовуються дослідженими належними
та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про задоволення
позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, рішення Таращанського
районного суду Київської області від 01
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді