22-ц/775/998/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Матвєєва Ю.О.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Сорока Г.П.,
суддів - Баркової
Л.Л., Гаврилової Г.Л.,
при секретарі - Макаровій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання угоди
купівлі-продажу дійсною за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Іллічівського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 03
07 березня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4
і ОСОБА_5 про визнання дійсною угоди
випуску 2006 року, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого у ВРЕР-11 м.Київа, та
визнання за ними права власності на
вказаний автомобіль.
В обґрунтування позовних вимог
посилались на те, що 24 вересня 2012 року
державний номерний р/№ НОМЕР_1 у
відповідача ОСОБА_4, який видав їм
відповідну розписку. До цього ОСОБА_4
теж на підставі довіреності, укладеної
16 липня 2010 року, придбав вказаний
автомобіль у відповідачки ОСОБА_5
Позбавлені можливості зареєструвати
автомобіль на своє ім'я, оскільки
ОСОБА_5 не бажає займатися оформленням
документів, посилаючись на те, що вона
автомобіль продала ОСОБА_6, виходячи з
того, що фактично між ними оформлена
угода купівлі-продажу, автомобіль
фактично перебуває у їх розпорядженні,
посилаючись на вимоги ст.ст.202,655 ЦК
України , просили визнати дійсним
договір купівлі-продажу та визнати за
ними право власності на спірний
Рішенням Іллічівського районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 03
червня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання угоди дійсною відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі просять рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити їх позовні вимоги,
посилаючись на незаконність і
необґрунтованість рішення,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Зокрема вказують, що суд не звернув
уваги на те, що спірний автомобіль
зареєстрований на ім'я ОСОБА_5 на праві
власності у м.Київі, але фактично
знаходиться у їх розпорядженні, що
ОСОБА_5 16.07.2010 року продала за
генеральною довіреністю автомобіль
ОСОБА_4, що останній в судовому
засіданні позов визнав, підтвердив
наведені обставини про продаж
автомобіля. Без уваги суд також
залишив, що оформити в установленому
законом порядку своє право власності
на автомобіль вони позбавлені
можливості, тому як ОСОБА_5 ухиляється
від укладення угоди договору
купівлі-продажу.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилася, про причини неявки суду не
повідомила, заяву про відкладення
розгляду справи не подала, про час та
місце судового засідання була
повідомлена поштовим повідомленням у
встановленому порядку. Тому, виходячи з
положень ст.305 ЦПК України, з
урахуванням думки учасників процесу,
колегія суддів дійшла до висновку про
розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_7, а
також пояснення позивачки ОСОБА_3, які
доводи апеляційної скарги підтримали,
просили апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
пояснення відповідача ОСОБА_4, який не
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог, того, що
суду не надано договір купівлі-продажу
спірного транспортного засобу, а
довіреність на відміну від договору не
є правовим оформленням переходу права
власності на автомобіль. Враховуючи те,
що транспортний засіб значиться на
обліку за ОСОБА_5, не знятий з обліку та
не зареєстрований за позивачами, суд
дійшов до висновку про відсутність
підстав для визнання договору дійсним
та визнання за позивачами права
власності на цей автомобіль, оскільки
договір, який не зареєстрований у
встановленому порядку, не є укладеним.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитись.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч.ч.1,4 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом.

Вимогами пункту 3 ч.1 статті 208 ЦК
України передбачено необхідність
вчинення правочинів між фізичними
особами у письмовій формі на суму, що
перевищує у 20 і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян.

Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України
угода вважається укладеною, якщо
сторони досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до ст.640 ЦК України (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) договір є
укладеним з моменту одержання особою,
яка направила пропозицію укласти
договір, відповіді про прийняття цієї
пропозиції. Якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

Договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації.

Згідно Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою КМ України від 07.09.1998 року N
1388 (з наступними змінами та
доповненнями) передбачається письмова
форма договору купівлі-продажу
автомобілів та обов'язкова державна
реєстрація транспортних засобів. А
відповідно до пунктів 6,7,8,12,33,42
зазначеного Порядку перед відчуженням
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ, а після
придбання новим власником
зареєстрований.

З аналізу наведених норм права
вбачається, що договір купівлі-продажу
транспортного засобу є укладеним з
моменту його державної реєстрації.

Судом установлено, що ОСОБА_5 є
власником автомобіля ВАЗ 11183, державний
номерний знак НОМЕР_2, який передала
відповідачу ОСОБА_4 за нотаріально
посвідченою довіреністю від 16 липня 2010
року, уповноваживши його представляти
її інтереси з питань розпорядження
транспортним засобом. Довіреність
видана строком на 5 років і дійсна до
16.06.2015 року з правом передоручення
(а.с.5).

ОСОБА_4, в свою чергу, діючи від імені
ОСОБА_5, передав даний автомобіль за
нотаріально посвідченою довіреністю
від 24 вересня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
уповноваживши їх експлуатувати та
розпоряджатися автомобілем.
Довіреність видана без права
передоручення і дійсна до 16.06.2015 року
(а.с.4).

Згідно копії розписки від 24.09.2012 року
ОСОБА_4 продав ОСОБА_2 та ОСОБА_3
автомобіль ВАЗ 11183, державний номерний
знак НОМЕР_1, за суму еквівалентну 5500
доларів США. Згідно даної розписки
ОСОБА_4 зазначений як власник
автомобіля, а не як особа, що діє за
довіреністю від імені ОСОБА_5 (а.с.10).

В матеріалах справи відсутній договір
купівлі-продажу автомобіля, вчинений у
письмовій формі, підписаний обома
сторонами продавцем і покупцем,
засвідчений підписом відповідної
посадової особи, що скріплений
печаткою, який би містив усі істотні
умови, необхідні для чинності такого
договору купівлі-продажу.

Крім того, у встановленому порядку
відповідач ОСОБА_4 перед відчуженням
автомобіля не зняв його з реєстрації, а
позивачі автомобіль не зареєстрували
за собою.

Таким чином, договір купівлі-продажу
автомобіля не може бути визнаний
укладеним, а відповідно, відсутні
підстави вважати, що позивачі набули
право власності на автомобіль у
встановленому законом порядку, а також
відсутні підстави для визнання
договору купівлі-продажу дійсним.

Зі справи також вбачається, що позивачі
не надали суду жодних доказів на
підтвердження своїх доводів про
ухилення ОСОБА_5 від укладення договору
купівлі-продажу автомобіля та про
неможливість оформлення між сторонами
договору купівлі-продажу даного
автомобіля у встановленому порядку. Не
надав таких доказів і відповідач
ОСОБА_4

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
всебічно, повно та об'єктивно розглянув
справу, правильно встановив обставини
справи та відповідні їм
правовідносини, їм та наданим доказам
дав правильну правову оцінку і
обґрунтовано у відповідності з
вимогами матеріального права дійшов до
висновку про відмову в задоволені
позову. При цьому порушень норм
процесуального права не допустив.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують, тому є
безпідставними.

Ніяких нових обставин, які не були
предметом дослідження в суді першої
інстанції та спростовували б
правильність рішення суду, в
апеляційному суді не наведено та нових
доказів не надано.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та на
підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів вважає, що апеляційних
підстав для скасування рішення суду та
задоволення позову немає, тому рішення
суду підлягає залишенню без зміни, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
позивачів підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
03 червня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Баркова Л.Л.

ОСОБА_8