Справа № 366/499/14-ц Головуючий у І
інстанції Гончарук О.П.Провадження №
22-ц/780/6770/14 Доповідач у 2 інстанції
ДаценкоКатегорія 29 11.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Універсальна" на рішення
Іванківського районного суду
Київської області від 16 жовтня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Універсальна" до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу,

встановила:

У лютому 2014 року позивач ПАТ "Страхова
компанія "Універсальна" звернувся в суд
з даним позовом, в якому посилався на
те, що 17.01.2013 року між ним та ОСОБА_2
укладено договір № 3112/256/000127
добровільного страхування наземного
транспорту, предметом якого відповідно
до преамбули, п. 1.1 договору є інтереси
страхувальника, що не суперечать
закону, пов'язані з володінням,
користуванням, розпорядженням
застрахованим транспортним засобом -
автомобілем «mегсеdеs-benz gl 350 сdі 4 mаtіс",
державний номер НОМЕР_1. Згідно п. 1.12,
10.1.2 договору сторони обрали, що
розрахунок страхового відшкодування
буде визначатись на підставі
калькуляції СТО, запропонованої
страховиком.

08.07.2013 року о 13 год. 55 хв. ОСОБА_1 на 63 км
дороги Київ-Овруч, керуючи
транспортним засобом «shkodа rаріd»,
державний номер НОМЕР_2, та при
здійсненні обгону не переконався у
безпечності маневру, чим спричинив ДТП,
здійснивши зіткнення з автомобілем
«mегсеdеs-benz gl 350 сdі 4 mаtіс", державний
номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2

04.09.2013 року постановою Іванківського
районного суду Київської області у
адміністративній справі № 3 66/2599/13-п
відповідача визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення та
накладено стягнення у вигляді штрафу.

09.07.2013 року до позивача звернувся
ОСОБА_2 із заявою про відшкодування
матеріального збитку, зазначивши
обставини, викладені вище та просив
суму страхового відшкодування
перерахувати на рахунок СТО.

На підставі ремонтної калькуляції від
05.08.2013 року, звіту № 14/08/13 про оцінку
вартості збитку, нанесеного власнику
пошкодженого колісного транспортного
засобу (КТЗ), рахунку на оплату,
аварійного сертифікату, страхового
акту № 18000/к/п, листа вигодонабувача ПАТ
«Банк «Київська Русь» вих. № 911/44.3 від
21.08.2013 року, позивач визнав дану подію
страховим випадком та прийняв рішення
виплатити вигодонабувачу страхове
відшкодування у розмірі 120234,67 грн.

Позивач перерахував зазначені грошові
кошти платіжним дорученням № 42031 від
10.09.2013 року у розмірі 40234,67 грн.,
платіжним дорученням № 42102 від 11.09.2013
року у розмірі 40000,00 грн. та платіжним
дорученням № 42182 від 12.09.2013 року у
розмірі 40000,00 грн.

Оскільки цивільно-правова
відповідальність відповідача була
застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес»
згідно полісу АВ/1278011, яким було
виплачено позивачу зазначений у полісі
ліміт відповідальності страхового
відшкодування за мінусом франшизи, то
відповідач відповідно до вимог ст. ст. 9,
12, 22 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ст. ст. 993, 1188, 1194
ЦК України зобов'язаний сплатити
позивачу різницю між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою, що
складає 70734,67 грн. (120234,67 грн. фактичний
розмір шкоди - 50000,00 грн. ліміт
відповідальності - 500,00 грн. франшиза).
Цивільно-правова відповідальність
відповідача була застрахована у ПрАТ
«СК «Юнівес» згідно полісу АВ/1278011.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь
позивача суму виплаченого страхового
відшкодування у розмірі 70734,67 грн. та
судові витрати.

Рішенням Іванківського районного суду
Київської області від 16 жовтня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю, посилаючись на неповне
з`ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, яке полягає в
тому, що суд першої інстанції дійшов
безпідставного висновку про відмову в
позові, не прийнявши до уваги такі
докази, як звіт про оцінку вартості
матеріального збитку та аварійний
сертифікат, в якому на думку суду не був
нарахований фізичний знос.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд повинен
вирішити, зокрема, такі питання: чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;
які правові норми підлягають
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним
вимогам не відповідає, оскільки суд
належним чином не встановив характер
правовідносин сторін, зміст позовних
вимог та правові норми, які підлягали
застосуванню до цих правовідносин.

Вирішуючи даний спір та ухвалюючи
рішення про відмову в позові, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що позивачем належним чином
протягом розгляду справи не було
надано належних доказів по справі на
підтвердження позовних вимог, зокрема
позивачем не доведено, що відповідач
зобов'язаний сплатити різницю між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою в сумі 70 734,67 грн.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись
неможливо, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 993 ЦК країни до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до вимог ст. 9 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІV з
наступними змінами та доповненнями
страхова сума - це грошова сума, у межах
якої страховик зобов'язаний здійснити
виплату страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування. Розмір страхової суми за
шкоду, заподіяну майну потерпілих,
становить 50 тисяч гривень на одного
потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 12 зазначеного
Закону розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від страхової
суми, в межах якого відшкодовується
збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Статтею 22 вищезазначеного Закону
передбачено відшкодування шкоди,
заподіяної третій особі, за змістом
якої у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Встановлено, що 17.01.2013 року між
позивачем та ОСОБА_2 укладено договір №
3112/256/000127 добровільного страхування
наземного транспорту, предметом якого
відповідно до преамбули та п. 1.1
договору є інтереси страхувальника, що
не суперечать закону, пов'язані з
володінням, користуванням,
розпорядженням застрахованим
транспортним засобом - автомобілем
«mегсеdеs-benz gl 350 сdі 4 mаtіс", державний
номер НОМЕР_1. Згідно п. 1.12, 10.1.2 договору
сторони обрали, що розрахунок
страхового відшкодування буде
визначатись на підставі калькуляції
СТО, запропонованої страховиком.

Згідно п. 1.9. (В.1, В.2) страхування
здійснюється без врахування зносу
деталей застрахованого транспортного
засобу (крім ризику Б та конструктивної
загибелі транспортного засобу).
Страхування здійснюється без
врахування франшизи на скляні
поверхні.

Встановлено, що 08.07.2013 року на 63 км
дороги Київ-Овруч з вини відповідача
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля «shkodа rаріd»,
державний номер НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_1 та автомобіля «mегсеdеs-benz gl 350 сdі
4 mаtіс", державний номер НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_2

Постановою Іванківського районного
суду Київської області від 04.09.2013 року у
адміністративній справі № 3 66/2599/13-п
відповідача визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення та
накладено стягнення у вигляді штрафу.

Встановлено, що позивач визнав дану
подію страховим випадком та прийняв
рішення про виплату вигодонабувачу ПАТ
«Банк «Київська Русь» страхове
відшкодування у розмірі 120234,67 грн. на
підставі ремонтної калькуляції від
05.08.2013 року, звіту № 14/08/13 про оцінку
вартості збитку, нанесеного власнику
пошкодженого колісного транспортного
засобу (КТЗ), рахунку на оплату,
аварійного сертифікату, страхового
акту № 18000/к/п та листа вигодонабувача
ПАТ «Банк «Київська Русь» від 21.08.2013
року.

Встановлено, що позивач перерахував
вигодонабувачу ПАТ «Банк «Київська
Русь» зазначені грошові кошти у
розмірі 120234,67 грн., тобто платіжне
доручення № 42031 від 10.09.2013 року на суму
40234,67 грн., платіжне доручення № 42102 від
11.09.2013 року на суму 40000,00 грн. та платіжне
доручення № 42182 від 12.09.2013 року на суму
40000,00 грн.

Встановлено, що цивільно-правова
відповідальність відповідача
застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес»
згідно полісу АВ/1278011, яка виплатила
позивачу зазначений у полісі ліміт
відповідальності страхового
відшкодування у розмірі 50000,00 грн. за
мінусом франшизи.

Дана обставина позивачем не
заперечується, тому суд першої
інстанції дійшов безпідставного
висновку про те, що сторонами не надано
жодного доказу щодо сплати ПрАТ «СК
«Юнівес» страхового відшкодування
будь-якій із сторін, а також розміру
зазначеного страхового відшкодування.

З урахуванням наведеного, відповідач
відповідно до вимог ст. ст. 9, 12, 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст. ст. 993, 1188, 1194 ЦК України
зобов'язаний сплатити позивачу різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою, що складає 70734,67
грн. (120234,67 грн. фактичний розмір шкоди -
50000,00 грн. ліміт відповідальності - 500,00
грн. франшиза).

Суд першої інстанції дійшов
безпідставного висновку про
недопустимість в силу ст. 59 ЦПК України
звіту № 14/08/13 про оцінку вартості
збитку, вважаючи його необ'єктивним та
недостовірним, оскільки даний звіт
складений 06.08.2013 року, у відповідності з
вимогами Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
та Фондом державного майна України від
24 листопада 2003 року №142/5/2092 і сумнівів у
його об'єктивності не викликає.

Відповідач, заперечуючи проти розміру
матеріального збитку, всупереч
вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України на
спростування розміру матеріального
збитку, зазначеного в даному звіті, не
надав суду належних та допустимих
доказів.

Також суд першої інстанції
безпідставно не взяв до уваги
аварійний сертифікат, оскільки в ньому
фізичний знос пошкодженого автомобіля
не враховувався, не звернувши уваги на
те, що в даному аварійному сертифікаті
зазначено, що величина коефіцієнта
фізичного зносу складових, що
підлягають заміні, відповідно до умов
договору страхування не враховується.
(а. с.43).

Крім того, суд не звернув уваги на те, що
пошкоджений автомобіль«mегсеdеs-benz gl 350
сdі 4 mаtіс", 2010 року випуску, а згідно п.
7.38 Методики товарознавчої експертизи
та оцінки колісних транспортних
засобів, знос дорівнює нулю, якщо строк
експлуатації транспортного засобу
становить 5 років для легкових КТЗ
виробництва країн СНД та 7 років для
інших легкових КТЗ.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
безпідставного висновку про відмову в
позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України.

Судовий збір у розмірі 1061,03 грн. (707,35
грн. + 353,68 грн.) підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія судів, -

вирішила

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Універсальна" задовольнити.

Рішення Іванківського районного суду
Київської області від 16 жовтня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Універсальна" до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Універсальна" суму
виплаченого страхового відшкодування
у розмірі 70734,67 грн. (сімдесят тисяч
сімсот тридцять чотири грн. 67 коп.) та
судові витрати у розмірі 1061,03 грн. (одна
тисяча шістдесят одна грн. 03 коп.).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді