АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Шклянка М.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
24 липня 2014 року в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк», третя
особа: ОСОБА_2 про припинення поруки, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ «ПроКредит Банк»
звернувся до суду з позовом до
відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між
банком та ОСОБА_2 08.10.2012 року був
укладений Кредитний договір № 113.42277,
згідно з умовами якого останньому було
надано кредит в сумі 50000 грн. з
процентною ставкою за користування
грошима 36% річних, строком на 12 місяців.
В свою чергу ОСОБА_2 зобов'язувався
здійснювати своєчасне погашення
кредиту та сплачувати усі інші,
передбачені цим договором платежі у
порядку, визначеному кредитним
договором. Однак, відповідач ОСОБА_2
порушив умови кредитного договору та
вимоги законодавства, не забезпечив
своєчасне погашення кредиту, внаслідок
чого у нього утворився борг перед
позивачем розмір якого складає 66990,07
грн., що включає в себе борг по капіталу
44269,18 грн.;- борг по процентах 10441,52 грн.;
пеня 12279,07 грн. Відповідно до умов
договору позивачем направлялася
вимога відповідачу про дострокове
погашення кредиту та інших нарахувань.
Але незважаючи на це, відповідач борг
не погасив, кредит та нараховані
проценти та пеню не повернув. 08.10.2012
року в забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору, між
банком та ОСОБА_1 був укладений договір
поруки, згідно з умовами якого
поручитель та позичальник несуть
солідарну відповідальність перед
кредитором. 10.07.2013 року позивач
звернувся з вимогою до поручителя про
повернення боргу, однак вимоги
виконані не були. Оскільки відповідачі
свої зобов'язання не виконують, в
результаті чого утворилася
заборгованість по кредиту позивач
просив стягнути з відповідачі
солідарно заборгованість, а також
судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із
зустрічним позовом про визнання
договору поруки таким, що припинив свою
дію, посилаючись на те, що вимога про
сплату заборгованості йому не
надсилалась, та про існування боргу у
ОСОБА_2 йому стало відомо лише коли він
отримав ухвалу суду про відкриття
провадження у справі.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 24.07.2014 року позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на
користь ПАТ «ПроКредит Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 113.42277 від 08.10.2012 р., в сумі 66990 грн. 07
коп., а також судовий збір в сумі 669 грн.
90 коп.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1
до ПАТ «ПроКредит Банк», третя особа:
ОСОБА_2 про припинення договору поруки -
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити зустрічний
позов в повному обсязі.

В скарзі вказував на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
є необґрунтованим та таким, що не
відповідає матеріалам справи.
Зазначав, що він та його представник не
були повідомлені належними чином про
час та місце розгляду справи. Суд не
провів почеркознавчої експертизи щодо
встановлення підпису на зворотному
повідомлені про вручення поштового
відправлення, яке надсилалось
поручителю, як вимога про погашення
заборгованості. Судом не враховано , що
позивач звернувся з позовом до суду
більш ніж через 10 місяців після того, як
боржник перестав виконувати свої
зобов'язання за кредитним договором, а
тому договір поруки є припиненим.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 доводи скарги підтримав.

Представник позивача доводи скарги
заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства,

за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог,

що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором, або законом.

Згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку,
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель-відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя;
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом, що сторонами ЗАТ
«ПроКредит Банк»та ОСОБА_2 08.10.2012 року
був укладений Кредитний договір №
113.42277, відповідно до умов якого
останньому було надано кредит в сумі
50000 грн. строком на 12 місяців.

Відповідно до умов кредитного договору
ОСОБА_2 як позичальник зобов'язувався
здійснювати своєчасне погашення
кредиту, сплатити відсотки в розмірі 36 %
річних та платежі за кредитом у
встановлений даним договором строк.

П.3.2.1 кредитного договору передбачено,
що кредитор вправі вимагати
дострокового погашення кредиту у разі
прострочення погашення грошових
зобов'язань за цим договором
тривалістю більш ніж 1 календарний
місяць.

П.3.6 кредитного договору передбачено,
що у випадку існування прострочення
погашення грошових зобов'язань за цим
договором тривалістю більш ніж 40
(сорок) календарних днів позичальник
зобов'язаний здійснити повне
дострокове погашення кредиту не
пізніше ніж через З банківські дні з
моменту настання сорокового
календарного дня прострочення
незалежно від того, чи кредитор
пред'явив йому вимогу, якщо інше не буде
погоджено з кредитором.

10.07.2013 року позивач надіслав
відповідачу ОСОБА_2 вимогу про повне
дострокове погашення кредит №821, яка не
була отримана відповідачем.

15.08.2013 року до відповідача було
повторно надіслано вимогу про повне
дострокове погашення кредиту №1042, яку
було вручено йому 19.08.2013 року.

Відповідно до п. 5.4 Кредитного договору
у разі прострочення позичальником
зобов'язань з погашення кредиту та/або
сплати відсотків за його користування
та/або інших платежів згідно умов цього
договору, позичальник зобов'язаний
сплатити на користь кредитора пеню. За
домовленістю сторін пеня
встановлюється в розмірі 0,5 % від суми
непогашеної заборгованості, але не
менше ніж 15 грн. у еквіваленті валюти
кредиту за кожний календарний день
прострочення, включаючи день повного
погашення заборгованості.

Таким чином, борг ОСОБА_2 перед банком
складає: борг по капіталу 44269,18 грн.;-
борг по процентах 10441,52 грн.; пеня 12279,07
грн., а всього сума боргу складає 66990,07
грн.

08.10.2012 року в забезпечення виконання
зобов'язань між Банком та ОСОБА_2 був
укладений договір поруки № 272090-ДП1, по
якому поручителем виступив ОСОБА_1

Як встановлено з матеріалів справи,
10.07.2013 року позивачем направлено ОСОБА_1
вимогу № 822 від 10.07.2013 року про
виконання зобов'язань за Договором
поруки, яка була отримана ним 15.07.2013
року (а.с.27).

Згідно п. 4.4. Договору поруки усі
повідомлення один одному
вважатимуться отриманими адресатом,
якщо вони були відправлені на вказану у
Договорі адресу або іншу адресу, про
яку відправник був попередньо письмово
повідомлений і якщо з моменту
відправлення минуло 5 (п'ять)
календарних днів. Сторони зобов'язані
вживати необхідних та достатніх
заходів для своєчасного отримання
повідомлень одна одної та не вчиняти
дій, які можуть призвести до
затягування, утруднення чи
неможливості їх отримання. Ризик
настання негативних наслідків у
зв'язку із неотриманням письмового
повідомлення, що зумовлені зміною
адресатом адреси, про що відправник не
був своєчасно і належно повідомлений
чи невжиттям адресатом відповідних дій
та/або заходів, необхідних для
отримання повідомлення, несе адресат.

Крім того, відповідно до п. 3.3. Договору
поруки поручитель зобов'язується не
рідше ніж щомісячно протягом усього
часу дії Договору отримувати від
Позичальника чи Кредитора інформацію
щодо стану виконання зобов'язань
Позичальника.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачі на протязі дії терміну
кредитного договору порушили строки
погашення кредиту передбачені
графіком погашення заборгованості.

Відмовляючи в задоволені зустрічного
позову про припинення поруки, суд
виходив з того, що відсутні підстави
для припинення поруки, оскільки
кредитор у встановлений строк надсилав
поручителю повідомлення про
необхідність погашення
заборгованості.

Виходячи з наявних у справі та
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, вищенаведені
обставини, які суд вважав
встановленими є доведеними.

Висновок суду про недоведеність
позивачем за зустрічним позовом
обставин, які давали б суду підстави
визнати поруку припиненою на підставі
ст. 559 ЦК України відповідає
встановленим обставинам та вимогам
Закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу
припинення поруки, через те, що банк
звернувся з позовом до поручителя
більш ніж через 10 місяців після першого
прострочення боржника, про яке
поручителя не повідомив, колегія
суддів не приймає з огляду на таке.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року зі
змінами та доповненнями, відповідно до
частини четвертої статті 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Так, з розрахунку заборгованості
вбачається, що заборгованість по
кредиту почала утворюватись з лютого
місяця 2014 року (а.с. 11-19).

10.07.2013 року позивач надіслав
відповідачу ОСОБА_2 вимогу про повне
дострокове погашення кредит №821, яка не
була отримана відповідачем (а.с. 19-20).

15.08.2013 року до відповідача було
повторно надіслано вимогу про повне
дострокове погашення кредиту №1042, яку
було вручено йому 19.08.2013 року (а.с. 21-22).

У вказаних вимогах банк встановив нові
строки виконання основного
зобов`язання, а саме став вимагати
достроково погасити кредит протягом 5
днів від дати відправлення вимоги.

10.07.2013 року позивачем направлено ОСОБА_1
вимогу № 822 від 10.07.2013 року про
виконання зобов'язань за Договором
поруки, яка була отримана ним 15.07.2013
року (а.с.26-27).

Тобто, позивач у визначений законом
строк звернувся до боржника та
поручителя з вимогою про дострокове
повернення кредиту.

Вимога кредитора про дострокове
повернення кредиту відповідачами не
була виконана.

Після чого, позивач в межах
шестимісячного строку від
встановленого нового строку
дострокового виконання осново
зобов`язання в листопаді 2013 року
звернувся до суду з позовною заяво про
солідарне стягнення заборгованості, що
відповідає вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі, що
ОСОБА_1 як відповідач за первісним
позовом та як позивач за зустрічним
позовом разом з представником не були
повідомлені належними чином про час та
місце розгляду справи, колегія суддів
не приймає, оскільки як свідчить
розписка на а.с. 81 ОСОБА_1 був
повідомлений про дату місце та час
судового засідання призначеного на
24.07.2014 року, що узгоджується з
положенням ч. 3 ст. 190 ЦПК України.

Доводи скарги про те, що суд першої
інстанції не провів почеркознавчої
експертизи, щодо встановлення підпису
на зворотному повідомлені про вручення
поштового відправлення, яке
надсилалось поручителю, як вимога про
погашення заборгованості є
безпідставними, оскільки в матеріалах
справи відсутні будь-які клопотання
ОСОБА_1 чи його представника про
призначення судової почеркознавчої
експертизи. Крім того, не заявлялось
таке клопотання і в суді апеляційної
інстанції в порядку визначеному ст. 303
ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про не
отримання ОСОБА_1 від позивача вимоги,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки вони спростовуються
матеріалами справи, а саме надісланою
на адресу поручителя вимогою про
дострокове погашення заборгованість
за кредитним договором, яку він отримав
15.07.2013 року (а.с. 26-27). Будь-яких доказів з
приводу того, що відповідачі
зверталися до позивача з приводу
досудового врегулювання спору суду не
надано. Також ОСОБА_1 не надав
апеляційному суду доказів того, що він
вчиняв будь-які дії з метою виконання
своїх зобов'язань за договором поруки.
Тобто, обставини на які посилається
відповідач в апеляційній скарзі є
недоведеними.

Боржник апеляційну скаргу на рішення
не подав.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін зібраними у справі
доказами, яким дав належну правову
оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
без порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 24 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: