Ухвала

іменем україни

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до приватного акціонерного
товариства «Фармацевтична фірма
«Дарниця», Сьомої Київської державної
нотаріальної контри в особі Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання зобов'язань припиненими у
зв'язку з їх повним виконанням,
зобов'язання вчинити дії; за зустрічним
позовом приватного акціонерного
товариства «Фармацевтична фірма
«Дарниця» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за договором
купівлі-продажу за касаційною скаргою
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного
суду м. Києва від 14 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 5 листопада 1997
року між закритим акціонерним
товариством «Фармацевтична фірма
«Дарниця», правонаступником якого є
приватне акціонерне товариство
«Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі -
ПрАТ «ФФ «Дарниця») та ними
було укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Відповідно до умов
цього договору продаж квартири
здійснено за 61 463 грн. Вказану суму вони
зобов'язались сплатити продавцю
протягом 14 років з моменту укладення
договору. Умовами договору
встановлено, що до виплати повної
вартості квартири на неї накладається
заборона відчуження, а після повної
сплати вартості квартири продавець
письмово повідомляє про це нотаріальну
контору. Зазначали, що вони в повному
обсязі достроково сплатили вартість
квартири, проте
ПрАТ «ФФ «Дарниця» відмовляється
виконати свої зобов'язання за
договором, що унеможливлює зняття
заборони на відчуження квартири і
порушує їх право власності.

Позивачі просили визнати їх
зобов'язання за договором припиненими
у зв'язку з їх повним виконанням та
зобов'язати ПрАТ «ФФ «Дарниця»
письмово повідомити Сьому Київську
державну нотаріальну контору про
сплату повної вартості квартири та
зобов'язати її зняти заборону на
відчуження спірної квартири.

У жовтні 2013 року ПрАТ «ФФ «Дарниця»
звернулось до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що відповідно до
умов договору купівлі-продажу від
5 листопада 1997 року продаж
квартири здійснено за 61 463 грн, що на
момент здійснення операції складало 32
780 доларів США, що відповідало
офіційному курсу гривні до долара США.
Отже, під умовними одиницями в даному
договорі сторони мали на увазі саме
долар США. Отже, належним виконанням
зобов'язань ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за
договором купівлі-продажу є сплата
ними саме такої суми в гривнях, яка
розраховується за офіційним курсом
Національного банку України долара США
до гривні на день подачі позову до суду.
Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не
виконали сої зобов'язання за вказаним
договором в повному обсязі, утворилась
заборгованість у розмірі 14 080 доларів
США, що еквівалентно 112 499 грн 20 коп.
Також ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до
ст. 625 ЦК України мають сплатити три
проценти річних від простроченої суми
за період з 5 листопада 2011 року по 30
вересня 2013 року у розмірі
803 долари 13 центів США, що
еквівалентно 6 417 грн.

Ураховуючи наведене, ПрАТ «ФФ
«Дарниця» просило стягнути з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказані суми
заборгованості та трьох відсотків
річних за прострочення виконання
зобов'язань за договором.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 22 листопада 2013 року позов
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.
Визнано припиненим зобов'язання ОСОБА_4
та ОСОБА_5 перед ПрАТ «ФФ «Дарниця», яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 5
листопада 1997 року, у зв'язку зі сплатою
ними повної вартості квартири АДРЕСА_1
у сумі 61 463 грн. Зобов'язано
ПрАТ «ФФ «Дарниця» письмово
повідомити Сьому Київську державну
нотаріальну контору про повне
виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов'язань
по оплаті вартості квартири АДРЕСА_1. У
решті позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відмовлено. У зустрічному позові ПрАТ
«ФФ «Дарниця» відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
14 травня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення. У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.
Зустрічний позов ПрАТ
«ФФ «Дарниця» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПрАТ «ФФ
«Дарниця» заборгованість у розмірі 112
499 грн 20 коп., що еквівалентно 14 080
доларів США та три проценти річних від
простроченої суми за період з 5
листопада 2011 року по 30 вересня 2013 року у
розмірі 803 долари 13
центів США, що згідно курсу
Національного банку України становить
6 417 грн, а також 1 189 грн 16 коп. судового
збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судом норма
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду, відмовляючи в задоволенні
первісного позову та задовольняючи
зустрічний позов ПрАТ «ФФ «Дарниця», на
підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов до правильного
висновку про те, що відповідачі не
належним чином виконали умови договору
купівлі-продажу трикімнатної квратири,
оскільки, сплачуючи з 1997 року по 2005 рік
вартість квартири у гривнях, не
врахували, що згідно пп. 4, 5 договору має
враховуватись курс долара США до
гривні на день здійснення платежу.
Визначення в договорі грошового
еквівалента зобов'язань за договором в
умовних одиницях законом не
заборонено. Такий висновок відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній в постанові № 6 - 29
цс 12 від 30 травня 2012 року, яка в силу ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх
судів України. При цьому апеляційний
суд встановив, що під умовною одиницею
сторони мали на увазі іноземну валюту.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильного застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
14 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник