УХВАЛА

іменем україни

2 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, який діє в
інтересах неповнолітніх: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про визнання права
власності на обов'язкову частку у
спадщині за касаційною скаргою ОСОБА_3,
який діє в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_4, ОСОБА_5, на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 9
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його
дружина, ОСОБА_7, під час
перебування у шлюбі з якою у них
народилось четверо дітей: син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
дочка ОСОБА_10 та син ОСОБА_11, які є
повнолітніми. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати
ОСОБА_7 - ОСОБА_12, після смерті якої
відкрилась спадщина, до складу якої
входить будинок АДРЕСА_1. У грудні 2012
року він в інтересах малолітніх дітей
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини в
порядку представлення. Проте йому було
відмовлено, оскільки на спадкове майно
ОСОБА_12 за життя, 6 червня 2012 року було
складено заповіт на користь ОСОБА_6
Повнолітні діти, ОСОБА_10 та ОСОБА_11,
відмовились від прийняття спадщини на
користь неповнолітніх ОСОБА_4 та
ОСОБА_5. Вважав, що малолітні діти мають
успадкувати частку спадщини, яка б
належала за законом їх матері, якби
вона була живою на час відкриття
спадщини. Зазначав, що їх мати, ОСОБА_7
була інвалідом 2 групи та
непрацездатною.

Позивач просив визнати за
неповнолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
на обов'язкову частку у розмірі 1/8
частки спадщини кожному, що відкрилась
за заповітом після смерті ОСОБА_12

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 23 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_4
задоволено. Визнано за ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/8
частину (обов'язкову частку у спадщині)
будинку АДРЕСА_1 після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 Визнано за ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/8
частину (обов'язкову частку у спадщині)
будинку АДРЕСА_1 після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 9 квітня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_5,
ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають
право на спадкування за правом
представлення після смерті їх матері,
яка в силу інвалідності мала право на
обов'язкову частку у спадщині,
незалежно від змісту заповіту.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, відповідають фактичним
обставинам справи та правовідносинам,
які вірно встановлені та до яких
застосовано матеріальний закон, який
їх регулює.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
спадщина після смерті ОСОБА_12
відкрилась після смерті ОСОБА_7, а
заповіт було складено на ім'я ОСОБА_6 і
також після її смерті. Тому апеляційний
суд, застосувавши ч. 2 ст. 1235 ЦК України,
вважав, що ОСОБА_7 була позбавлена права
на спадкування, а тому її діти мають
право на спадкування на загальних
підставах, а не за правом
представлення.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4
померла ОСОБА_12 Після її смерті
відкрилась спадщина на будинок
АДРЕСА_1. За життя, 6 червня 2012 року,
ОСОБА_12 склала заповіт на ім'я сина,
ОСОБА_6 Також ОСОБА_12 мала дочку -
ОСОБА_7, якій була встановлена 2 група
інвалідності, вона була
непрацездатною, їй була призначена
пенсія по інвалідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Суд першої інстанції наведене врахував
та прийшов до правильного висновку про
те, що ОСОБА_7 незалежно від змісту
заповіту мала право на половину частки
спадщини, яка б належала їй у разі
спадкування за законом, а саме їй би
належала 1/2 частка і тому незалежно від
заповіту вона успадкувала б половину,
тобто 1/4 частка зазначеного будинку.

Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки,
правнуки, спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Суд першої інстанції, з урахуванням
наведеного, вірно вважав, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
спадкують 1/4 частку будинку АДРЕСА_1
після смерті матері, ОСОБА_7, тобто по 1/8
частині кожний.

Апеляційний суд, скасовуючи правильне
по суті рішення, виходив із того, що
ОСОБА_12 склала заповіт на ім'я ОСОБА_6
після смерті ОСОБА_7 та вважав, що
остання була позбавлена права на
спадкування.

При цьому апеляційний суд послався на
ч. 4 ст. 1235 ЦК України, відповідно до якої
у разі смерті особи, яка була
позбавлена права на спадкування, до
смерті заповідача, позбавлення її
права на спадкування втрачає чинність.
Діти (внуки) цієї особи мають право на
спадкування на загальних підставах.

Однак застосування цієї статті до
спірних правовідносин не можна вважати
вірним, оскільки ця норма може бути
застосована лише до особи, яку вказано
в заповіті. Оскільки у заповіті ОСОБА_12
не позбавляла ОСОБА_7 права на
спадкування. Тобто, підстав для
незастосування норм закону про
спадкування за правом представлення
(ст. 1266 ЦК України) немає.

Таким чином, апеляційний суд,
скасувавши законне та обґрунтоване
рішення та ухваливши нове рішення про
відмову у позові, невірно визначився з
характером спірних правовідносин та
застосував норму права, яка не
підлягала застосуванню.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 9 квітня
2014 року скасувати, залишити в
силі рішення Баглійського районного
суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 23 грудня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко