АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/99/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 5,20 Савранський
О.А. Доповідач в апеляційній інстанції
Дмитренко М. І. РІШЕННЯ
23 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДмитренко М. І.
суддівВініченко Б. Б. , Новіков О. М. при
секретаріЯремич В.І. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
рішення Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
14 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача приватного
нотаріуса Корсунь-Шевченківського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 09 червня 2007 року між ним та ОСОБА_6
було укладено договір купівлі-продажу
квартири, посвідчений приватним
нотаріусом Корсунь-Шевченківського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
Предметом даного договору є
однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Позивач
вважає, що на момент укладення
оспорюваного договору він перебував в
такому стані, коли не міг розуміти
значення своїх дій і керувати ними,
внаслідок тимчасового психічного
розладу. Зазначав, що був хворий на
синдром залежності від опіоїдів, так як
систематично вживав наркотичні засоби
і перебував на обліку у нарколога, що
підтверджується медичною довідкою №70
від 09.04.2012 року Корсунь-Шевченківської
ЦРЛ. Безпосередньо перед укладенням
договору він також вживав наркотики і
при посвідченні договору перебував в
стані наркотичного сп'яніння.

Просив суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири, укладений 09
червня 2007 року.

Рішенням Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
14 листопада 2013 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 09 червня
2007 року. Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_6 20271 грн., які він одержав
за продаж квартири. З ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7 вирішено стягнути судові
витрати в сумі 321 грн. 90 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій
зазначила, що суд при вирішенні справи
не сприяв всебічному і повному
встановленню обставин, які мають
значення для справи, з'ясовуючи ці
обставини однобічно та упереджено на
користь позивача, надав невірну оцінку
і необґрунтовано відхилив докази,
надані відповідачем, прийняв до уваги
явно суперечливі і надумані докази на
підтвердження позовних вимог, чим
грубо порушив норми матеріального та
процесуального права, та внаслідок
чого ухвалив незаконне та
необґрунтоване рішення. Просить
скасувати рішення
Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 14
листопада 2013 року та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним
вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що на момент оформлення і
підписання оспорюваного договору
купівлі-продажу квартири від 09 червня
2007 року волевиявлення позивача не було
вільним і не відповідало його
внутрішній волі, оскільки зібрані у
справі докази свідчать про те, що в
момент укладення договору позивач
перебував в стані сильного
наркотичного сп'яніння, внаслідок чого
не розумів значення своїх дій та не міг
керувати ними.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, оскільки він зроблений
з неповним з'ясуванням обставин,
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи,
порушенням норм матеріального права та
неправильним застосуванням норм
процесуального права.

Судом встановлено, що 09 червня 2007 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним
нотаріусом Корсунь-Шевченківського
районного нотаріального округу, ОСОБА_8

Пунктом 7 договору зазначено, що
сторони не визнані недієздатними чи
обмежено дієздатними, укладення
договору відповідає їх інтересам,
волевиявлення є вільним, усвідомленим
і відповідає їх внутрішній волі, умови
договору зрозумілі і відповідають
реальній домовленості сторін.

Стаття 204 ЦК України визначає, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_7
вказував, що в момент укладення
оспорюваного договору купівлі-продажу
квартири він перебував такому стані,
коли не міг розуміти значення своїх дій
та керувати ними, внаслідок
тимчасового психічного розладу,
спричиненого систематичним вживанням
наркотиків.

Стаття 225 ЦК України закріплює правові
наслідки вчинення правочину
дієздатною фізичною особою, яка у
момент його вчинення не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними. Відповідно до положення
даної статті правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Для визнання правочину недійсним з
підстав, передбачених ст.225 ЦК України
необхідно встановити наявність хоча б
одного з двох факторів, які мали місце в
момент вчинення правочину, а саме:
дієздатна фізична особа не
усвідомлювала значення своїх дій або
не могла керувати ними.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
за N 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується фактично на висновку
судово-психіатричної експертизи №187
від 05.04.2013 року та показах свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_12
та ОСОБА_13

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції не надав належної оцінки
такому доказу по справі, як акт
судово-психіатричної експертизи №187
від 05.04.2013 року, чим порушив вимоги ст. 147
ЦПК України.

Відповідно до даного акту на момент
укладення договору ОСОБА_7 знаходився в
стані простого наркотичного сп'яніння
в межах тривало існуючих у
підекспертного психічних та
поведінкових розладів внаслідок
вживання опіоїдів та канабіноїдів із
синдромом залежності, що суттєво
вплинуло на здатність підекспертного в
повній мірі усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Отже, вказаним висновком
судово-психіатричної експертизи не
зроблено висновку про абсолютну
неспроможність ОСОБА_7 розуміти
значення своїх дій та керувати ними у
момент укладення спірного договору, а
лише стверджено, що існуючі в той час
поведінкові та психічні розлади
істотно впливали на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними, що саме по собі не є
підставою для визнання укладеного в
такому стані договору купівлі-продажу
квартири недійсним з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Крім того, колегія суддів під час
розгляду справи вирішила за необхідне
задовольнити клопотання представника
ОСОБА_6 про проведення повторної
судово-психіатричної експертизи.

Згідно акту судово-психіатричного
експерта №331 від 17.04.2014 року повторної
судово-психіатричної експертизи,
проведеної Київським міським центром
судово-психіатричної експертизи, із
аналізу наданих на експертизу
матеріалів, результатів обстеження, з
урахуванням клінічних уявлень про
закономірності перебігу порушень
психічної діяльності, які мали місце у
підекспертного - ОСОБА_7, зіставляючи
об'єктивні та суб'єктивні дані та їхню
узгодженість між собою, вбачається, що
на момент укладення договору
купівлі-продажу квартири 09.06.2007 року
ОСОБА_7 виявляв порушення психіки, які
відповідають діагностичним критеріям
психічних та поведінкових розладів
внаслідок поєднаного вживання
наркотиків та використання інших
психоактивних речовин, синдром
залежності, які не сягали вираженого
ступеню та не позбавляли ОСОБА_7 у
зазначений період часу здатності (а
також не обмежували цю здатність)
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Стаття 212 ЦПК України визначає, що суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Отже, з висновку повторної
судово-психіатричної експертизи
вбачається, що ОСОБА_7 на момент
укладення спірного договору міг
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Згідно правової позиції викладеної у
постанові Верховного Суду України від
29 лютого 2012 рок, висновок про тимчасову
недієздатність учасника такого
правочину слід робити, перш за все, на
основі доказів, які свідчать про
внутрішній, психічний стан особи в
момент вчинення правочину. Хоча
висновок експертизи в такій справі є
лише одним із доказів у справі і йому
слід давати належну оцінку в
сукупності з іншими доказами будь-які
зовнішні обставини (показання свідків
про поведінку особи тощо) мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними.

Підставою для визнання правочину
недійсним по ст. 225 ЦК України може бути
лише абсолютна неспроможність особи в
момент вчинення правочину розуміти
значення своїх дій та (або) керувати
ними і в основу рішення суду про
недійсність правочину не може
покладатися висновок експертизи, який
ґрунтується на припущеннях.

Колегія суддів критично оцінює покази
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, оскільки
вони не були присутні при укладенні
договору та не можуть об'єктивно
оцінити стан ОСОБА_7 з точки зору
здатності в момент укладення договору
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд
необґрунтовано знехтував показами
третьої особи по справі, нотаріуса
ОСОБА_8, яка посвідчувала оспорюваний
договір купівлі-продажу. Згідно її
показів договір вичитувався, на
запитання ОСОБА_7 чітко відповідав і в
неї не було сумнівів в його
дієздатності.

Однією з умов чинності правочину,
згідно ст.203 ЦК України є дотримання
вимог закону про те, що волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що договір
купівлі-продажу квартири від 09 червня
2007 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6
є правомірним, відповідає вимогам ст. 203
ЦК України, відсутні підстави для
визнання договору недійсним, зокрема,
передбачені ст. 225 ЦК України, тому суд
першої інстанції передчасно ухвалив
рішення, яким визнав договір недійсним.

Колегія суддів вважає, що рішення
Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 14
листопада 2013 року є необґрунтованим та
незаконним, підлягає до скасування з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

З ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 підлягають
до стягнення документально
підтверджені судові витрати: 165 грн. - за
подання апеляційної скарги, 2148 грн. - за
проведення повторної
судово-психіатричної експертизи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313,314, 316, 317
ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 14
листопада 2013 року - задовольнити.

Рішення Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
14 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача, приватного
нотаріуса Корсунь-Шевченківського
районного нотаріального округу ОСОБА_8,
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири - скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
судові витрати: судовий збір в сумі 165
грн. та витрати на оплату за проведення
по справі повторної
судово-психіатричної експертизи в сумі
2148 грн. (дві тисячі сто сорок вісім
гривень).

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі 20 днів з дня його
проголошення.

Головуючий :

Судді :