У Х В А Л а

23 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П.,
Парінової І.К.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних
кримінальних справ від 9 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
виконавчого комітету Одеської міської
ради, Одеської міської ради про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,
визнання недійсним рішення
виконавчого комітету Одеської міської
ради, визнання недійсним свідоцтва про
право власності на домоволодіння та
зобов'язання усунути перешкоди у
користуванні власністю, внести зміни
до державного земельного кадастру та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
виконавчого комітету Одеської міської
ради, Одеської міської ради про
усунення перешкод у користуванні
власністю, визнання недійсним рішення
виконавчого комітету Одеської міської
ради, визнання частково недійсними
державних актів, відновлення меж
земельної ділянки, знесення
самовільних споруд, відшкодування
майнової і моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2006 року ОСОБА_4 звернулася
до суду із позовними вимогами до ОСОБА_3
про зобов'язання усунути перешкоди у
реалізації права власності і
користування земельною ділянкою та
домоволодінням та стягнення моральної
шкоди. Позивач неодноразово змінювала
позовні вимоги, і згідно останніх вимог
просила суд зобов'язати відповідача
усунути перешкоди у реалізації нею
свого права користування
домоволодінням та земельною ділянкою
за адресою: АДРЕСА_1, що знаходяться у її
власності; визнати недійсним державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2,
від 20 квітня 1999 року; визнати недійсним
рішення Одеського міськвиконкому № 734
від 17 липня 1998 року «Про надання у
приватну власність земельної ділянки,
площею 517 кв. м ОСОБА_3 та про прийняття
до експлуатації двоповерхового
житлового будинку по АДРЕСА_2»; визнати
недійсним свідоцтво № 2-1308 від 1 вересня
1998 року про право власності на
домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_2.

Зазначала, що правовстановлюючі
документи відповідача на земельну
ділянку порушують її права, так як межі
його земельної ділянки фактично
розташовані на території земельної
ділянки, яка належить їй.

У жовтні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4,
виконавчого комітету Одеської міської
ради, Одеської міської ради про
усунення перешкод у користуванні
власністю, визнання недійсним рішення
виконавчого комітету Одеської міської
ради, визнання недійсним рішення
Одеської міської ради, визнання
недійсним державних актів на право
приватної власності на землю. Просив
визнати недійсним рішення виконавчого
комітету Одеської міської Ради
народних депутатів від 25 грудня 1996 року
№ 591 у частині надання ОСОБА_4 права
власності на частку земельної ділянки,
площею 14,0 кв. м, за адресою:
АДРЕСА_1, площею 0,0561 га; визнати
недійсним рішення Одеської міської
Ради народних депутатів від 26 січня 2001
року, № 2125-ХХІІІ у частині надання
ОСОБА_4 права власності на частку
земельної ділянки, площею 14,0 кв. м, за
адресою: АДРЕСА_1; визнати частково
недійсним державний акт на право
приватної власності на землю, виданий 16
січня 1997 року, на ім'я ОСОБА_4, на
підставі рішення виконавчого комітету
Одеської міської Ради народних
депутатів від 25 грудня 1996 року № 591, у
частині права власності на частку
земельної ділянки площею 14,0 кв. м, за
адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0561 га;
визнати частково недійсним державний
акт на право приватної власності на
землю, виданий 2 квітня 2001 року на ім'я
ОСОБА_4 на підставі рішення Одеської
міської Ради народних депутатів від 26
січня 2001 року № 2125-ХХІІІу
частині права приватної власності на
частку земельної ділянки площею 14,0 кв.
м за адресою: АДРЕСА_1; відновити межі
його земельної ділянки у відповідності
з Держаним актом на право приватної
власності на землю від 20 квітня
1998 року; зобов'язати відповідача знести
незаконно побудовані нею за адресою:
АДРЕСА_1, споруду, яка за своїм
функціональним призначенням
експлуатується як гараж з надбудованою
літньою кухнею, зблокованих з сауною,
визначених у технічній документації
під однією і тією ж літ. «В»; знести
металічну конструкцію відкотних воріт
домобудівлі за адресою: АДРЕСА_1,
належних ОСОБА_4, які прилягають до
несучої стіни його домобудівлі літ.
«А»; стягнути із ОСОБА_4 на його
користь грошову компенсацію майнової
шкоди на ремонтно-відновлювальні
роботи у приміщенні 1-8 будинку по
АДРЕСА_2 у розмірі 2 236 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що саме
у правовстановлюючих документах
ОСОБА_4 неправильно вказані межі її
земельної ділянки, у зв'язку з чим
зменшились фактичні розміри належної
йому частки землі.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 2 липня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 4
грудня 2013 року, у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено, а зустрічний позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 за власний рахунок
та власними силами привести до
первісного стану гараж під літ. «В»,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
демонтувавши самочинно надбудовану
над вказаною спорудою літню кухню та
зблоковану з гаражем сауну; зобов'язано
ОСОБА_4 власними силами та за власний
рахунок демонтувати належну їй
конструкцію відкотних воріт
домобудівні за адресою: АДРЕСА_1, які
прилягають до несучої стіни
домобудівні літ « А» за адресою:
АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3; стягнуто
із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 236 грн
майнової шкоди. Вирішено питання про
судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних
кримінальних справ від 9 січня 2014 року
ОСОБА_3 відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі з
підстав, встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

8 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 9 січня 2014
року з підстав неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції положень ст. ст. 317, 319, 321, 373, 375,
376, 386, 391, 393 ЦК України, ст. ст. 106, 107, 152 ЗК
України, що потягло ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

На підтвердження своїх доводів заявник
наводить ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 лютого 2014 року, 2 квітня 2014
року, 26 березня 2014 року та ухвалу
Верховного Суду України від 21 травня 2008
року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 «Про судову практику
застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України»,
під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 лютого 2014
року, 26 березня 2014 року та від 2
квітня 2014 року справи передано на
новий розгляд з тих підстав, що
порушення судами норм процесуального
права унеможливили встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справ. Тобто,
у наданих для порівняння ухвалах не
встановлені обставини, тотожні тим, які
суд встановив у справі, яку просить
переглянути заявник.

Ухвала Верховного Суду України від 21
травня 2008 року постановлена у справі за
позовом про усунення перешкод у
користуванні квартирою та підсобними
приміщеннями, знесення самовільної
будівлі, відшкодування моральної
шкоди, яка має відмінні предмет,
підстави та обумовлені ними обставини
у порівнянні зі справою, стороною у
якій є заявник, тому не підтверджує
його доводи щодо неонакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3, виконавчого комітету
Одеської міської ради, Одеської
міської ради про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, визнання недійсним
рішення виконавчого комітету Одеської
міської ради, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
домоволодіння та зобов'язання усунути
перешкоди у користуванні власністю,
внести зміни до державного земельного
кадастру та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, виконавчого комітету
Одеської міської ради, Одеської
міської ради про усунення перешкод у
користуванні власністю, визнання
недійсним рішення виконавчого
комітету Одеської міської ради,
визнання частково недійсними
державних актів, відновлення меж
земельної ділянки, знесення
самовільних споруд, відшкодування
майнової і моральної шкоди за заявою
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
від 9 січня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова