Справа № 456/115/14-ц
Провадження № 2/456/548/2014
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

13 січня 2014 року суддя Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області Бучківська В.Л., розглянувши
заяву представника позивача ОСОБА_1 про
забезпечення позову в цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

13 січня 2014 року провадження
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості відкрито.

Представник позивача
ОСОБА_1, який діє на підставі договору
про надання правової допомоги від
01.10.2013 року, звернувся до суду з заявою,
в якій просить вжити заходи
забезпечення позову, якими: накласти
арешт в межах заявленої суми позовних
вимог на майно відповідача ОСОБА_3 В
обґрунтування заяви покликається на
те, що майно, яке знаходиться у
відповідача на момент пред’явлення
позову може зникнути, зменшитись за
кількістю або погіршитись за якістю на
момент виконання судового рішення,
відповідач може продати належне йому
на праві власності майно, відчужити
наявні у нього грошові кошти, у зв’язку
з чим виконання рішення у разі
задоволення позовних вимог може бути
утруднене або унеможливлене.

Дослідивши матеріали
справи, суддя приходить до висновку, що
заява про забезпечення позову не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК
України забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов
забезпечується, зокрема, накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб. Види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Ухвала про забезпечення позову,
відповідно до ст.3 Закону України «Про
виконавче провадження» є виконавчим
документом, а тому має відповідати всім
вимогам до такого документа,
визначеним у ст.19 цього Закону.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ
України "Про практику застосування
судами цивільно-процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006
року розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір і існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з’ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Однак, в порушення вище зазначених
вимог процесуального закону, подаючи
заяву про забезпечення позову
представник позивача не зазначив
підстави обрання такого виду
забезпечення позову, як і не
обґрунтував причини застосування
заходів по забезпеченню позову, не
вказав на ті обставини, які свідчать
про те, що неприйняття зазначеного
заходу може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається із заяви про
забезпечення позову, представник
позивача взагалі не зазначає, на яке
саме майно суд має накласти арешт, не
надає жодних доказів на підтвердження
того, чи дійсно майно перебуває у
власності відповідача та не надає
доказів щодо його вартості.

Виходячи з засад диспозитивності
цивільного судочинства, відповідно до
частини 1 статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь в справі.

Таким чином, враховуючи, що у
заяві не вказано, на яке саме майно
необхідно накласти арешт і де це майно
знаходиться, не обґрунтовано належно
вид забезпечення позову, не доведено,
що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду у
випадку винесення його на користь
позивача, не доведено, що відповідач в
подальшому буде ухилятись від
виконання такого рішення, суд
приходить до висновку, що заява
представника позивача про
забезпечення позову є необґрунтованою,
а тому не підлягає
задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що в задоволенні заяви про
забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151, 152 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Ухвала може бути оскаржена
до апеляційного суду Львівської
області через районний суд протягом 5
днів з дня отримання її копії.

Суддя

ОСОБА_4