У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів - Кожух О.А., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 04 березня 2014 року , -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
(далі Банк) звернулося в суд із позовом
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до
укладеного договору без номеру від 14
березня 2006 року відповідач отримав
кредит у розмірі 500 доларів США у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 21,96 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою
згоду на те, що підписана ним заява
разом з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою складає між ним та
Банком договір, що підтверджується
його підписом у заяві.

Посилаючись на те, що відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим станом на 31 серпня 2013 року
утворилася заборгованість в загальній
сумі 3534,35 доларів США, що за
офіційним курсом Нацбанку станом на
31 серпня 2013 року (1 дол. США = 7,99 грн.)
еквівалентно 28239,46 грн., що складається
із: заборгованості по тілу кредиту - в
сумі 845,95 дол. США, заборгованості по
відсотках за користування кредитом - в
сумі 2460,50 дол. США та штрафів: 62,58 дол.
США - штраф (фіксована частина) та
162,32 дол. США - штраф (процентна
складова), позивач просив стягнути з
ОСОБА_1 на користь Банку зазначену суму
боргу та вирішити питання по судових
витратах.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 04 березня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» подав
апеляційну скаргу, у якій, посилаючись
на незаконність судового рішення із-за
порушення норм процесуального та
матеріального права, неповного
встановлення обставин справи, просив
скасувати оскаржуване ним рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог Банку в повному обсязі.

Межі доводів апеляційної скарги -
відмовляючи в задоволенні позову в
зв'язку зі спливом строку позовної
давності судом першої інстанції не
взято до уваги те, що відповідно до п. 9.12
Умов та правил надання банківських
послуг сторони домовилися, що договір
діє на протязі 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо жодна із
сторін не заявляє про його припинення
він автоматично лонгується на такий же
термін. Відповідачем не було надано
жодного доказу на підтвердження того,
що він заявив про свій намір припинити
дію договору, а відтак договір було
автоматично пролонговано та на момент
звернення до суду договір продовжує
свою дію, оскільки жодна із сторін не
заявила про свій намір його розірвати.

Представник банку Гриниха Т.Ю.
підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений. Відповідно до ч. 2
ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у
відсутності відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника банку Гринихи Т.Ю.,
дослідивши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. ч. 3,4 ст. 267 цього ж
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до Правової позиції
Верховного Суду України у справі
№ 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року
зазначено, що згідно з вимогами ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
платежу.

Згідно з п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
позовної давності якого минув.

Відповідно до Правової позиції
Верховного Суду України у справі
№ 6-14цс14 від 19 березня 2014 року,
згідно з правилами користування
платіжною карткою, яка є складовою
кредитного договору, карта діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту в повному обсязі зі
спливом останнього дня місяця дії
картки (ст. 261 ЦК України), а не
закінченням строку дії договору.

Встановлено, що відповідно до
укладеного договору без номеру від
14 березня 2006 року відповідач ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 500 доларів
США у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 21,96 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Позивач зазначав, що станом на 31 серпня
2013 року із-за невиконання відповідачем
ОСОБА_1 його зобов'язань за договором
утворилася заборгованість в загальній
сумі 3534,35 доларів США, що за офіційним
курсом Нацбанку станом на 31 серпня 2013
року (1 дол. США = 7,99 грн.) еквівалентно
28239,46 грн., що складається із:
заборгованості по тілу кредиту - в сумі
845,95 дол. США, заборгованості по
відсотках за користування кредитом - в
сумі 2460,50 дол. США та штрафів: 62,58 дол.
США - штраф (фіксована частина) та 162,32
дол. США - штраф (процентна складова),
яку слід стягнути із нього на користь
Банку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог Банку суд першої інстанції вірно
виходив із того, що сплив строк
позовної давності, про застосування
якого заявлено стороною по справі, і це
є підставою для відмови в позові.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг до
кредитного договору б/н від 14 березня
2006 року договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін (а.с. 25).

Згідно з п. 4.8 цих же Умов (а.с. 23),
встановлено право Банку продовжувати
термін дії Картки з новою датою
закінчення строку, при наявності
коштів в розмірах кредитного ліміту.

Не знайшло свого підтвердження в
матеріалах справи, а апелянтом не
надано жодного належного доказу факту
пролонгації договору, або укладення
додаткової угоди про продовження його
дії.

Крім того, відсутні докази того, що дія
картки була продовжена з новою датою
закінчення строку, оскільки були в
наявності кошти в розмірі кредитного
ліміту, так як остання операція по
спірній кредитній картці у
відповідності до наданого позивачем
розрахунку (а.с. 5-9) проведена в липні 2008
року, тобто з липня 2008 року виникла
заборгованість, залишок коштів на
спірній картці не відповідав розміру
кредитного ліміту, а відтак були
відсутні умови для продовження дії
такої.

Починаючи з липня 2008 року, тобто
моменту коли Банк дізнався про
порушення своїх прав, жодної претензії
або вимоги до відповідача не було
пред'явлено, а в суд Банк звернувся
тільки в жовтні 2013 року.

З огляду на викладені фактичні
обставини справи, підтверджені
дослідженими доказами, що були надані
сторонами в обґрунтування своїх вимог
і заперечень, врахувавши заяву ОСОБА_1
про застосовування строків позовної
давності, правову позицію Верховного
суду України та вимоги ч. 4 ст. 267 ЦК
України, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що в задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором слід відмовити в
зв'язку зі спливом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

На підставі ст. 308 ЦПК України, судова
колегія вважає, що апеляційну скаргу
позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» слід
відхилити як необгрунтовану та
безпідставну й залишити без змін
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ужгородського районного суду
від 04 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: