Справа № 488/163/14-ц
Провадження № 2/488/564/14 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2014 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді - Безпрозванного В.В.,

при секретарі судового засідання Харитонової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, уточнивши яку, остаточно просив визнати ОСОБА_2, неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком № 27 по пров. 3 Прибузькому в м. Миколаєві.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він є власником житлового будинку № 27 по пров. 3 Прибузькому в м. Миколаєві. У вказаному будинку проживала його мати ОСОБА_7 Відповідач ОСОБА_2 є його племінницею, яка за домовленості з позивачем з 2003 року проживає, а з квітня 2006 року зареєстрована разом зі своїми дітьми у спірному будинку як тимчасові мешканці.

Позивач зазначав, що відповідачі не були членами його сімї, оскільки він зі своєю сімєю проживав окремо в квартирі № 8 по вул. Повздовжній в м. Миколаєві.

В кінці 2008 року, у звязку із неприязненими відносинами, які сталися між чоловіком ОСОБА_8 та матірю позивача, відповідачка разом зі своєю родиною переїхала проживати до своєї матері в квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, посилаючись на вимоги ст. 98, 99 ЖК України ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала заперечення на позовну заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позову через його необґрунтованість та безпідставність. Вказувала, що вона не проживає в спірному будинку та не приймає участі в його утриманні через завдані ОСОБА_1 перешкоди у його користуванні. Також зазначала, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05.07.2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо виселення ОСОБА_2 разом із дітьми відмовлено.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив ухвалити рішення з урахуванням інтересів неповнолітніх.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору дарування від 29 червня 1985 року ОСОБА_9 є власником житлового будинку № 27 по вров. 3 Прибузькому в м. Миколаєві (а.с.7-9).

В зазначеному будинку проживала мати ОСОБА_1 (яка є рідною бабкою ОСОБА_2О.) - ОСОБА_7 Сам позивач зі своєю сімєю проживав окремо в квартирі АДРЕСА_2.

З дозволу власника будинку ОСОБА_1 у 2003 році відповідачка разом зі своєю сімєю вселена до будинку.

У квітні 2006 року, за згодою власника будинку, ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 були зареєстровані у спірному будинку.

Також 15 липня 2008 року та 24 липня 2013 року були зареєстровані інші діти відповідача.

25 червня 2009 року ОСОБА_7 померла, а ОСОБА_1 зі своєю дружиною вселився в будинок.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05 липня 2011 року, у задоволенні позову ОСОБА_2, діючої в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей, до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим будинком № 27 по вров. 3 Прибузькому в м. Миколаєві відмовлено. Також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право на користування спірним житловим будинком оскільки судом невірно визначено правовий статус відповідачів, а відтак і підстави позову.

Відповідно до вимог статті 98 ЖК УРСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48).

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно статті 99 ЖК УРСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, на зазначені спірні правовідносини слід застосовувати норми глави 2 ЦК України, оскільки вона не містить прямих заборон щодо поширення її норм на правовідносини з користування житлом у приватному житловому секторі.

За статтею 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, що також закріплено у статті 319 цього ж Кодексу.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна за ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, факт не проживання відповідачів у спірному будинку ОСОБА_2 не оспорюється, про що вона зазначила у своєму запереченні на позов, та за судовим рішенням відповідачі позбавлені права на вселення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 Володимирівну16.01.2006 р.н., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим будинком № 27 по провулку 3-му Прибузькому в м. Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 229, 40 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. В. Безпрозванний