АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/418/14
інст.- Страхова І.П.
Справа: № 2030/3278/12
Суддя-доповідач-Піддубний Р.М.
Категорія: «відшкодування шкоди»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого
судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової О.Ю.,
Швецової Л.А.,

при секретарі: Руссу
К.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Первомайського міськрайонного
суду Харківської області від 11
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з названим позовом, мотивуючи який
зазначив, що 07 липня та 18 серпня 2012 року
відповідачем ОСОБА_2, з яким у нього
склалися неприязні стосунки, шляхом
проколу невідомим предметом було
пошкоджено шини належного йому
автомобіля марки «Мазда 626» державний
номерний знак НОМЕР_1, який знаходився в
цей час біля будинку № 5 у 3-му
мікрорайоні м. Первомайськ Харківської
області. Посилаючись на те, що
вказаними діями відповідача йому було
завдано матеріальної та моральної
шкоди, ОСОБА_3 просив стягнути зі ОСОБА_4
на її відшкодування 200 грн. та 2 000 грн.
відповідно.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував, посилаючись на його
безпідставність.

Рішенням Первомайського районного
суду Харківської області від 11
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 200 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди та 1000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні заявленого ОСОБА_3 позову
відмовити. В обґрунтування скарги
зазначив, що позивачем на надано
достатніх доказів, що підтверджують
його, відповідача, вину у заподіянні
шкоди, крім того, пошкоджений
автомобіль належить не позивачеві, а
іншій особі, будь-яких документів, що
підтверджують право позивача
користуватися, володіти та
розпоряджатися автомобілем матеріали
справи не містять, а тому ОСОБА_3 не має
права вимагати відшкодування завданої
пошкодженням цього майна шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із доведеності
ОСОБА_3 факту заподіяння йому
неправомірними діями відповідача -
пошкодженням автомобіля, матеріальної
та моральної шкоди та наявності
передбачених ст.ст. 1166, 1167 ЦК підстав
для покладення на ОСОБА_2 обов'язку по
її відшкодуванню.

Проте погодитись з такими висновками
суду першої інстанції не можна з
наступних підстав.

Загальні підстави цивільно-правової
відповідальності за завдану майнову
шкоду в деліктних (позадоговірних)
відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166 ЦК.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК).

Згідно із зазначеними нормами
обов'язковими умовами такої
відповідальності є наявність шкоди,
протиправної поведінки заподіювача
шкоди, причинного зв'язку між шкодою і
протиправною поведінкою та вина
заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, які передбачають
рівність прав сторін щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи
(причини пропуску строку позовної
давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 3,4 ст.
60 ЦПК).

Належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що матеріальної та
моральної шкоду було завдано саме
неправомірними діями відповідача
ОСОБА_2 позивачем не надано і матеріали
справи не містять.

Висновок суду першої інстанції в цій
частині ґрунтується на припущеннях, що
є неприпустимим в силу положень ч. 4 ст.
60 ЦПК.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК визначено право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси.

Як убачається із матеріалів справи,
автомобіль марки «Мазда 626» державний
номерний знак НОМЕР_1 належить не
позивачеві, а іншій особі, будь-які
документи, що підтверджують
правомірність користування та надають
позивачеві право на звернення до суду з
позовом про відшкодування завданої
пошкодженням вказаного майна шкоди
матеріали справи також не містять.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
наявність передбачених ст.ст. 1166 та 1167
ЦК правових та фактичних підстав для
покладення на ОСОБА_2 обов'язку по
відшкодування на користь ОСОБА_3
завданої пошкодженням вищевказаного
автомобіля шкоди.

З огляду на викладене апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а
рішення суду першої інстанції -
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
заявленого ОСОБА_3 позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного
суду Харківської області від 11
листопада 2013 року скасувати, ухвалити
нове рішення

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді