Справа № 133/1905/13-ц Провадження №
22-ц/772/2055/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Слободяний О. Є.Категорія: 27
Доповідач: Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Пащенко Л.В.,
Жданкіна В.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю
третьої особи без самостійних вимог -
органу опіки і піклування Козятинської
міської ради, про виселення,

за апеляційною скаргою ПАТ КБ
«ПриватБанк» на рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 16 травня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, вимоги якого
уточнив під час розгляду справи,
мотивуючи їх тим, що 27.08.2007 р. між ПАТ КБ
"Приватбанк" та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір, згідно умов якого
відповідачці надано кредит у сумі 40 000
доларів США зі сплатою відсотків у
розмірі 11.04 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 25.08.2017 р. Згідно
умов договору погашення
заборгованості повинно здійснюватись
щомісячно. В порушення умов договору
відповідачка зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконала,
чим завдала банку збитків. В
забезпечення виконання зобов'язань між
позивачем та відповідачкою укладено
договір іпотеки, відповідно до умов
якого в забезпечення договору
відповідачка передала в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1. Оскільки в рахунок
погашення заборгованості за вказаним
кредитним договором на цю квартиру
рішенням суду, яке набрало законної
сили, звернуто стягнення шляхом її
продажу, а також враховуючи, що всі
відповідачі належним чином письмово
були повідомлені про звільнення ними
займаного житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, позивач просив
виселити всіх відповідачів із цієї
квартири.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 16 травня 2014
року вказаний позов задоволено
частково, виселено ОСОБА_2 з АДРЕСА_1, у
решті вимог відмовлено, вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
позивач, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, в апеляційній
скарзі просить скасувати оскаржуване
рішення в частині відмови у виселенні
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з
названої квартири, ухвалити в цій
частині нове рішення про виселення цих
осіб з цієї ж квартири.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити з наступних підстав.

При вирішенні спору суд керувався
наступними положеннями таких норм
матеріального права.

За змістом ст. 38 Закону України "Про
іпотеку"(далі Закон) питання про
виселення при звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом надання права
продажу може вирішуватись лише після
здійснення процедури попередження,
визначеною зазначеною нормою закону,
та після ухвалення рішення суду про
такий спосіб задоволення вимог
кредитора, або після укладення
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя зазначеним способом.

Згідно із ст. 109 Житлового кодексу
України, ст. 39-40 Закону, виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
в порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець
установлює певний порядок дій банку:
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Статтею 10 ЦПК України визначено
принцип змагальності сторін, який
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім встановлених цим
кодексом випадків.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду таким вимогам у
повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
не оспорюється сторонами, що 27.08.2007 р.
між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, відповідно
до якого остання отримала кредит в
розмірі 40000.00 доларів США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 11.04 % на рік (а.с.25-29). В
забезпечення виконання зобов'язань за
цим кредитним договором між банком та
відповідачкою 27.08.2007 р. було укладено
договір іпотеки, згідно з яким
відповідачка надала в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу від 07.02.2004 р.
(а.с.36-41).

Рішенням Козятинського міськрайсуду
від 24.01.2013 р. в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 27.08.2007 р. в розмірі 43976.52 доларів США,
що за курсом 7.99 відповідно до
службового розпорядження НБУ від 10.10.2012
р. складає 351372.39 грн., було звернуто
стягнення на вказану квартиру шляхом
продажу цього предмету іпотеки
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк»(а.с. 77-78).
Це рішення набрало чинності 18.04.2013
р.(а.с.79).

18 травня 2013 року відповідачка ОСОБА_2
була письмово попереджена про те, що
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги(а.с.20-24).

25.04.2014 р. на адресу суду від виконавчого
комітету Козятинської міської ради
надійшла довідка про склад сім'ї та акт
про фактичне проживання осіб за
адресою предмету іпотеки, згідно якої
та акту про фактичне проживання, разом
з відповідачкою ОСОБА_2 проживають:
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7(а.с. 146-148).

Встановивши наведені вище обставини, а
також, що належним чином відповідно до
вимог закону була повідомлена про
звільнення нею займаного житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
лише відповідачка ОСОБА_2, суд дійшов
висновку про виселення її з цього
приміщення.

Рішення суду оскаржується лише у
частині відмови у виселенні ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з
названої квартири, в іншій же його в
частині воно не оскаржується, а тому з
огляду на положення ч.1 ст.303 ЦПК
України щодо перевірки законності і
обґрунтованості рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, рішення
суду у неоскаржуваній частині слід
залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
виселення інших відповідачів, суд
першої інстанції виходи в з того, що
позивач не звертався до них з письмовою
вимогою про добровільне звільнення
житла відповідно до вимог ч. 2 і 3 ст. 40
Закону.

Однак з таким висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не відповідає
обставинам справи, суд дійшов його
невірно оцінивши зібрані у справі
докази, тобто з порушенням положень
ст.212 ЦПК України про оцінку доказів.

Так, суд зазначив, що з листа ПАТ КБ
«Приватбанк» від 21.02.2014 року
вбачається, що письмово попереджена
про те, що після прийняття рішення про
звернення стягнення на передане в
іпотеку житлове приміщення всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житлове приміщення протягом одного
місяця з дня отримання цієї вимоги,
була лише відповідачка ОСОБА_2 Всім
іншим відповідачам була лише
направлена копія листа-попередження,
адресованого ОСОБА_2 (а.с. 122-126).

Однак зі змісту цього листа вбачається,
що хоча на його початку ПАТ КБ
«Приватбанк» дійсно звертається лише
до ОСОБА_2, вимагаючи при цьому від неї
повернення суми кредиту та виконання
інших умов договору, але у послідуючому
банк письмово вимагає звільнити
квартиру АДРЕСА_1 не тільки ОСОБА_2, а й
усіх членів її сім'ї та інших мешканців
цієї квартири(а.с.122-123). При цьому на
першій сторінці листа в якості
адресата вказана не лише ОСОБА_2, а й
інші відповідачі. Як вбачається з
рекомендованих поштових відправлень
цей лист та його копії були направлені
окремо не тільки ОСОБА_2, а й кожному
відповідачеві(а.с.24-25). Оцінивши весь
зміст цього листа у сукупності з
вказаними рекомендованими
відправленнями, договорами та іншими
матеріалами справи, колегія суддів
вважає, що позивач довів, що він
звертався до всіх відповідачів з
письмовою вимогою про добровільне
звільнення спірного житла відповідно
до вимог ч. 2 і 3 ст. 40 Закону, а відтак
його вимоги до них про виселення
підлягають до задоволення.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції через невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права
підлягає в оскаржуваній його частині
до скасування на підставі пп.3,4 ч.1 ст.309
ЦПК України з ухваленням нового
рішення про задоволення позову.

Оскільки висновки суду про задоволення
позову лише до ОСОБА_2 є неправильними,
тому висновок суду про покладення лише
на неї судових витрат позивача є таким,
якого суд дійшов з порушенням норм
процесуального права, а тому рішення
суду в частині стягнення судових
витрат підлягає до скасування з
ухваленням у цій частині нового
рішення.

Враховуючи положення ст. 88, ч. 4 ст. 316 ЦПК
України, колегія суддів, вирішуючи
питання щодо розподілу судових витрат,
вважає за необхідне стягнути з усіх
відповідачів у рівних частках на
користь позивача суму судового збору у
розмірі 365 грн. 40 коп., сплачену
позивачем за подання до суду першої
інстанції позовної заяви про виселення
- у розмірі 243 грн. 60 коп. та апеляційної
скарги - у розмірі 121 грн. 80 коп.(а.с.169).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» - задовольнити,
рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 16 травня 2014
року в частині відмови у виселенні
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
та розподілу судових витрат -
скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю третьої особи
без самостійних вимог - органу опіки і
піклування Козятинської міської ради,
про виселення - задовольнити.

Висилити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» по 60 грн.
90 коп. понесених судових витрат з
кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
О.В. Ковальчук

Судді :
Л.В. Пащенко

В.В. Жданкін