АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Cправа № 635/2523/13
Провадження №22ц/790/6505/13
Головуючий1інстанції: Бобко Т.В.
Категорія: самочинне будівництво
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Гуцал Л.В.,

суддів: Коростійової В.І.,
Івах А.П.,

за участі секретаря Литвин
О.Б.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
заступника прокурора Харківської
області на рішення Харківського
районного суду Харківської області
від 16 квітня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Мерефянської міської
ради Харківського району Харківської
області, Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області про визнання права
власності на нежитлові будівлі, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом про визнання за нею
право власності на самочинно
побудовані нежитлові будівлі: магазину
літ. «Б-1», станції технічного
обслуговування літ. «В-1», топкову літ.
«Г», вбиральню літ.«У», колонки
літ.«К,К1», зливну яму літ.«Я», огорожу
№1,2 по АДРЕСА_1, як за забудовником.

В обгрунтування позову посилалась на
те, що зазначені об'єкти нерухомості
вона побудувала самочинно на належних
їй на праві власності земельних
ділянках. Відповідно до технічного
висновку ТОВ «Харківреконструкція»
подальша експлуатація спірних
будівель літ. «Б-1» та літ. «В-1» можлива,
їх технічний стан відповідає державним
будівельним нормам та правилам, діючим
на цей час, готовність будівлі
становить 100%.

Справу розглянуто у відсутність
сторін. Від Мерефянської міської ради
Харківського району Харківської
області надійшов відзив на позовну
заяву, за змістом якого відповідач у
вирішенні справи по суті покладався на
розсуд суду. Від Інспекції державного
Архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області надійшов відзив на
позовну заяву, за змістом якого
відповідач заперечував проти позовних
вимог, з тих підстав, що ОСОБА_2 не
отримувався дозвіл на виконання
будівельних робіт, закінчені
будівництвом об'єкти у встановленому
законом порядку до експлуатації не
приймалися.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 16 квітня 2013
року позов задоволено.

Особи, які брали участь у справі,
рішення суду не оскаржили.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Харківської області,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
скасувати, ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив із
наявності, передбачених ст.ст. 328, 331,375
ЦК України підстав для визнання за
позивачкою права власності на
самочинно побудоване нею об'єкти
нерухомості.

Проте, погодитись з такими висновками
не можна, оскільки суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Матеріали справи свідчать, що на
підставі державних актів на право
власності на земельні ділянки серії ЯЕ
№ 510356 та серії ЯЕ № 510355 від 15 вересня
2008 року, позивачці належали земельні
ділянки площею 0,0990 га та 0,1000 га за
адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення -
для ведення особистого селянського
господарства та для індивідуального
житлового будівництва відповідно.

Рішенням ХVІІ сесії VІ скликання
Мерефянської міської ради
Харківського району Харківської
області від 27 січня 2012 року вказані
земельні ділянки були об'єднані в одну
земельну ділянку на комерційне
використання площею 1, 1990 га, змінено їх
цільове призначення, позиваці видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯМ № 998225 від 25
грудня 2012 року, відповідно до якого
ОСОБА_2 належить земельна ділянка
площею 0,1990 га за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення - для
обслуговування СТО.

У 2010 році позивачкою самочинно, без
отримання дозволу на початок
будівельних робіт, здачі об'єкту до
експлуатації, у межах належної їй
земельної ділянки було збудовано
магазин літ. «Б-1» площею 106,10 кв.м., а
також станцію технічного
обслуговування літ. «В-1» загальною
площею 293,8 кв.м. топкову літ. «Г»,
вбиральню літ. «У», колонки літ. «К, К1»,
зливну яму літ «Я», огорожі №1,2. Із
технічного паспорту на спірні будівлі
вбачається, що вони є самочинно
збудованими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п.п. 9, 10, 14 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що відповідно до статті 26
Закону № 2780-XII спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства.

При розгляді справ зазначеної
категорії судам слід мати на увазі, що
за загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК, частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України). У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Матеріали справи не містять доказів
того, що ОСОБА_2 зверталася до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області про прийняття в
експлуатацію самочинно збудованих нею
нежитлових будівель.

Оскільки позивачка не реалізувала
своє право на введення в експлуатацію
самочинно збудованих нежитлових
будівель шляхом звернення до
компетентних органів, її право не можна
визнати порушеним.

Посилання на те, що згідно технічного
висновку ТОВ «Харківреконструкція»
спірні об'єкти нерухомості
знаходяться у задовільному стані, та
придатні до подальшої експлуатації за
призначенням, є безпідставним.

Згідно Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України №439/2011 від 8 квітня
2011 року та Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №553 від 23
травня 2011 року, Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 року №461 органом, який
здійснює прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, є
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю,
які на підставі акту готовності об'єкта
до експлуатації видають відповідний
сертифікат.

Рішення інспекції про відмову у видачі
сертифікату може бути оскаржено до
суду.

Отже, сертифікат, що засвідчує
відповідність об'єкту вимогам
проектній документації будівельним
нормам, стандартам і правилам, мала
право видати тільки інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Із письмового відзиву на позов
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області вбачається, що
ОСОБА_2 з заявою про введення спірних
нежитлових приміщень в експлуатацію не
зверталася (а.с.45-46).

Визнання судом права власності на
самочинне будівництво можливе лише у
тому разі, якщо у прийнятті такого
об'єкта в експлуатацію було незаконно
відмовлено та за умови дотримання
визначених законом вимог, необхідних
для прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції на
зазначені положення закону уваги не
звернув, встановивши, що спірне
нерухоме майно є самочинним
будівництвом, оскільки здійснено
позивачкою без належного дозволу та
належно затвердженого проекту, дійшов
помилкового висновку про наявність
передбачених законом підстав для
задоволення позову про визнання права
власності на об'єкти самочинного
будівництва.

Оскільки неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права призвело до
неправильного вирішення справи,
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Харківської області
задовольнити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 16 квітня 2013

року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий

Судді