Справа № 750/3029/13-ц Провадження №
22-ц/795/26/2014 Головуючий у I інстанції
-Лямзіна Н. Ю. Доповідач - Онищенко О.
І.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко
О.І.,суддів:Скрипки А.А., Шевченка
В.М.,при секретарі:Руденко О.М.,за
участю:відповідача ОСОБА_5,
представника позивача Рожка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 23 жовтня 2013 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення
боргу,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 23
жовтня 2013 року, яким позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 задоволено
та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на його незаконність,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи та порушення норм
матеріального права.

Оскаржуваним рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 23
жовтня 2013 року позовні вимоги банку
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти в
сумі 41152 грн. 04 коп. та судові витрати у
розмірі 411 грн. 52 коп.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що позивачем пропущений строк
позовної давності звернення з вимогою
про стягнення заборгованості за
кредитом та сплаті відсотків, комісії,
штрафу, та не надано доказів поважності
його пропуску.

Апелянт також зазначає, що позивачем
надано невірний розрахунок
заборгованості, оскільки позивач в
односторонньому порядку змінив умови
кредитного договору, підвищив
процентну ставку за кредитом.

Крім того, на думку апелянта, судом
також не враховано приписи ч. 4 ст. 42
Конституції України щодо участі у
договорі споживача як слабкої сторони,
яка підлягає особливому правовому
захисту.

В письмових запереченнях ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить відмовити в
задоволенні апеляційної скарги та
залишити без змін рішення суду першої
інстанції, вважаючи його законним та
обґрунтованим, посилаючись на приписи
ст.ст. 526, 611, 627 ЦК України та Умови
надання споживчого кредиту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

По справі встановлено, що відповідно до
укладеного кредитного договору № CNXRRX
06500259 від 14.09.2007 року ОСОБА_5 отримав
кредит в розмірі 3341 грн. 80 коп. зі
сплатою 12% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 14.09.2008 року.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісячно в період
сплати, позичальник повинен надати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, відсотків,
винагороди, комісії, а також інших
витрат згідно з Умовами.

Внаслідок порушення позивальником
умов договору, утворилась
заборгованість, яка станом на 13.03.2013
року, становила 41152 грн. 04 коп., та
складається з наступного: 3346 грн. 80 коп.
- заборгованість по тілу кредиту; 16916
грн. 96 коп. - заборгованість по
процентам; 902 грн. 00 коп. -
заборгованість по комісії; 17550 грн. 47
коп. - пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором; 2435 грн. 81 коп. -
штраф, що підтверджується наданим
позивачем розрахунком заборгованості
(а.с.4).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем порушено зобов'язання
щодо повернення кредитних коштів, та що
позивачем не пропущено строк позовної
давності.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і апеляційний
суд, оскільки він ґрунтується на
матеріалах справи та відповідає
вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Виходячи з положень статей 1050, 549-552 ЦК
України, у випадку несвоєчасного
повернення кредитних коштів
передбачено можливість стягнення
неустойки, розмір якої встановлюється
актом цивільного законодавства або
договором.

Відповідно до укладеного договору №
CNXRRX 06500259 від 14.09.2007 року договір
складається з заяви позичальника, Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.5).

Пунктами 5.1., 5.3. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам передбачено,
що при порушенні позичальником
будь-якого із зобов'язань, передбачених
заявою та п. п. 3.2.2., 3.2.3. даних Умов, банк
має право нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити пеню в розмірі
0,15% від суми простроченого платежу, але
не менше 1 гривні за кожний день
прострочки платежу. При порушенні
позичальником строків платежів більш
ніж на 30 днів останній зобов'язується
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.
та 5% від суми заборгованості. Дані
умови не суперечать ч. ч. 1,2 ст. 549 ЦК
України.

Відповідно до п.5.5. вказаних Умов термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалість 5 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність встановлена законом
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Враховуючи, що сторони при укладенні
кредитного договору домовились про
збільшення позовної давності до 5
років, необхідність застосування судом
трирічного строку позовної давності на
підставі ст. 257 ЦК України є
безпідставним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Посилання апелянта на незгоду з
розрахунком заборгованості не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду, оскільки розрахунок розміру
заборгованості відповідачем в
належний спосіб не спростований.

Крім того, Верховний Суд України на
спільному засіданні Судових палат у
цивільних та господарських справах 20
листопада 2013 року розглянув справу №
6-126 цс13, предметом якої був спір щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором і зробив правовий висновок,
згідно з яким сплив позовної давності є
підставою для відмови в позові (
частина 4 ст. 267 ЦК України. Якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту ( ч. 5 ст. 267 ЦК України).
Цивільний кодекс України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності. П. 7 ч. 11 ст.11 Закону України „
Про захист прав споживачів", яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Висновок місцевого суду
підтверджується матеріалами справи,
яким суд дав правильну оцінку і не
суперечать нормам матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
суд вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про
задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення ґрунтується на
повно та всебічно досліджених доказах,
оцінка яких проведена у відповідності
до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і
доводи апеляційної скарги їх не
спростовують та не містять
передбачених законом підстав для
скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 23 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: