У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И

29 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в складі:

Черненко В.А.,
Лесько А.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Черкаській
області, треті особи: Уманське
відділення Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Черкаській
області, територіальна державна
інспекція з питань праці у Черкаській
області, про скасування наказу,
поновлення на роботі і стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 5 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 13 лютого 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
визнати недійсним та скасувати наказ
від 4 вересня 2013 року № 178-к начальника
управління ВД ФССНВ у Черкаській
області; поновити його на посаді
страхового експерта Уманського
відділення Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Черкаській
області з моменту звільнення, тобто з 5
вересня 2013 року; стягнути з відповідача
управління ВД ФССНВ у Черкаській
області на його користь суму
невиплаченої заробітної плати за
період вимушеного прогулу; відповідно
до п. 2 ст. 367 ЦПК України допустити
негайне виконання судового рішення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
наказом від 24 травня 2001 року № 44-к він
був призначений на посаду спеціаліста
виплат та профілактики II категорії на
період з 9 квітня 2001 року по 17 травня 2001
року, наказом від 1 червня 2001 року № 64-к
був призначений на посаду страхового
експерта. У грудні 2012 року начальник
управління ВД ФССНВ у Черкаській
області Драченко В.М. через начальника
Уманського відділення Дідух Т.М.
запропонував йому написати заяву на
звільнення з роботи за власним
бажанням, однак він відмовився, так як
були не вирішені суперечливі питання,
які виникли між ним та керівництвом
управління по виконанню вимог
законодавства про працю з питань
трудових відносин, оплати праці, які
з'явилися після проведення ревізії
фінансово - господарської діяльності
управління Фонду у Черкаській області
у 2011 році. Було визначено, що протягом
квітня 2008 року - вересня 2011 року не
нараховувалась індексація заробітної
плати, через що він звертався до
керівництва. Зазначав, що начальник
Уманського відділення висловилась, що
все одно керівництвом управління
будуть знайдені підстави для його
звільнення, після чого на нього почався
моральний тиск. 20 грудня 2012 року була
проведена раптова перевірка роботи
страхового експерта. У подальшому
протягом трьох місяців було видано два
накази від 16 січня 2013 року за № 3 та від
29 березня 2013 року за № 22 про оголошення
йому догани, позбавлення премії за
підсумками роботи за місяць, на свята, і
в тому числі на День Конституції
України, без доведення наказу до
відому. 4 вересня 2013 року наказом №178-к
начальника Фонду у Черкаській області
його було звільнено із займаної посади
на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України про що
і був зроблений запис в трудовій
книжці. Вказував, що згідно з листком
непрацездатності з 19 серпня 2013 року він
знаходився на лікуванні. Однак,
дізнавшись про те, що 27 серпня 2013 року
представниками управління буде
проведена перевірка відділення, він
звернувся до лікаря з проханням
закрити листок непрацездатності, щоб
бути присутнім на перевірці. 23 серпня
2013 року листок непрацездатності був
закритий, але на період з 24 серпня 2013
року по 4 вересня 2013 року йому
призначили продовжувати лікування
амбулаторно. На помилки, виявлені в
ході проведення перевірки, ним було
надано письмове пояснення на адресу
начальника управління. Наказом від 2
вересня 2013 року його було відряджено
на оперативну нараду до управління для
заслуховування і надання особистих
пояснень щодо виправлених помилок. Він
письмово пояснив, що надав пояснення
начальнику управління, додаткових
пояснень не має, їхати в м. Черкаси за
станом здоров'я не може. Проте, такі дії
позивача розцінили як ігнорування
розпорядження начальника відділення, а
робочий день 2 вересня 2013 року визнали
прогулом. Але в цей день, він вийшов на
роботу, відмітився в журналі виходу на
роботу і приступив до виконання звіту
за серпень місяць. В кінці дня він
передав звіт до управління по
електронній пошті і на паперових
носіях. Вважає своє звільнення з посади
за вказаною статтею незаконним і
упередженим, а дисциплінарне
стягнення, яке застосував
роботодавець, необґрунтованим і таким,
що не відповідає тяжкості проступку.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 5 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 13 лютого 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
законність та обґрунтованість судових
рішень в межах касаційного оскарження,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, правильно
встановив характер спірних
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи з дотриманням норм
процесуального права.

Зокрема, суди дійшли вірного
висновку про те, що при звільненні
ОСОБА_4 відповідачем були дотримані
обов'язкові умови щодо звільнення з
підстав ч. 3 ст. 40 КЗпП України, а саме ст.
ст. 147, 148 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку про те, що судами
при розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами
для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 5 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 13 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

4

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6-11982св14

Доповідач: Черненко В.А.