У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
- відділ державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод у користуванні
квартирою та виселення за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого
районного суду м.
Дніпропетровська від 10 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, який згодом уточнив, і
остаточно просив усунути перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення із квартири ОСОБА_4 зі
зняттям його з реєстраційного обліку і
вселити у спірну квартиру позивача.

Свої вимоги
обґрунтував тим, що відповідно до
свідоцтва від 6 червня 2012 року він на
підставі акта про проведення
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна набув у власність
квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з
проживанням та реєстрацією
відповідача у зазначеній квартирі
позивач позбавлений права вільно
користуватися та розпоряджатися
належним йому майном.

Рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
10 червня 2013 року, з урахуванням
додаткового рішення цього ж суду від
15 липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року, позов задоволено.

Усунуто перешкоди у
користуванні належною ОСОБА_3
квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_4 і зняттям його з реєстраційного
обліку.

Зобов'язано Головне
управління Державної міграції служби
України в Дніпропетровській області
зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку
за адресою зазначеної квартири.

Вселено ОСОБА_3 у
спірну квартиру.

Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
10 червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року, ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що проживання
та реєстрація відповідача перешкоджає
позивачу як власнику нерухомого майна
вільно володіти, користуватись і
розпоряджатись належною йому
власністю. Свої висновки мотивував
посиланням на положення ст. ст. 319, 321 ЦК
України, якими передбачено захист
здійснення права власності та його
непорушність.

Погодившись із встановленими судом
першої інстанції обставинами і його
висновком, суд апеляційної інстанції,
пославшись на ст. ст. 201-202
ЦПК України, зазначив, що наявність
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 травня 2013
року про відкриття касаційного
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 18 лютого
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 2 травня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, приватного підприємства «НИВА
В.Ш.», треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсними
прилюдних торгів та повернення сторін
у первісний стан, не є підставою для
зупинення провадження у справі.

Проте повністю з такими висновками
погодитись не можна.

Судами встановлено, що 31 травня 2012 року
відбулися прилюдні торги з реалізації
арештованого нерухомого майна -
двокімнатної квартири АДРЕСА_1
загальною площею 45,2 кв.м, житловою
площею 25,9 кв.м, яка належала
ОСОБА_4 на праві приватної власності.
Продаж вищевказаного нерухомого майна
відбувався в рамках проведення
виконавчих дій з примусового виконання
виконавчого листа № 2-5737/2011, виданого
11 травня 2011 року Жовтневим районним
судом м. Дніпропетровська.

Відповідно до протоколу № 0412084-1 із
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна від 31 травня 2012 року переможцем
прилюдних торгів визнано ОСОБА_3

5 червня 2012 року старшим державним
виконавцем Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Власенко О.В.
складено акт про проведення прилюдних
торгів з реалізації нерухомого майна, а
саме: квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 45,2 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м.
Вказаний акт затверджено начальником
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції.

6 червня 2012 року на підставі протоколу
та акта про проведення прилюдних
торгів приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 видано
ОСОБА_3 відповідне свідоцтво на право
власності на зазначену квартиру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначав,
що ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 травня 2013 року
відкрито касаційне провадження за
його касаційною скаргою на рішення
Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 18 лютого 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 2 травня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, приватного підприємства «НИВА
В.Ш.», треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсними
прилюдних торгів, за результатами яких
позивач набув право власності на
спірну квартиру, та повернення сторін
у первісний стан, що є підставою для
зупинення провадження у дійсній
справі. Зазначені обставини при
розгляді справи судом першої інстанції
враховані не були.

До матеріалів апеляційної скарги
заявником надано ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 травня 2013 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України
суд зобов'язаний зупинити провадження
у справі у разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення іншої справи,
що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства.

Пленум Верховного Суду України у п. 33
постанови «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» від 12 червня 2009
року № 2 роз'яснив, що, визначаючи
наявність передбачених статтею 201 ЦПК
України підстав, за яких провадження у
справі підлягає обов'язковому
зупиненню, суд повинен, зокрема,
враховувати, що така підстава для
зупинення провадження у справі, як
зазначено у пункті 4 частини першої
цієї статті - неможливість розгляду
цивільної справи до вирішення іншої
справи, що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства,
застосовується у тому разі, коли в цій
іншій справі можуть бути вирішені
питання, що стосуються підстав
заявлених у справі вимог, чи умов, від
яких залежить можливість її розгляду.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, на вказані
норми процесуального права і доводи
апеляційної скарги уваги не звернув й
передчасно дійшов висновку про
відсутність обставин, що визначені ст.
201 ЦПК України як підстави для
зупинення провадження у справі.

Наведені порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення цивільної
справи, оскільки за правилами ч.
3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того, суд апеляційної інстанції не
звернув уваги на те, що суд першої
інстанції, у порушення вимог ст. ст. 30,
31, 33, 35 ЦПК України, зобов'язав Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, яке є третьою особою у справі,
а не відповідачем, зняти відповідача з
реєстраційного обліку, при цьому суд не
визначився з тим, яким саме чином
Головним управлінням Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області було
порушено права сторін.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного її вирішення, ухвала суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
з підстав, передбачених
ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 338, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.Олійник

Судді:
В.І.Амелін

Т.П.Дербенцева

С.О.Карпенко

В.О.Савченко