Справа № 138/2091/13-ц Провадження №
22-ц/772/45/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Романов П. Ф.Категорія:
24Доповідач: Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Вінницької області в складі :

головуючого судді Сала Т.Б.

суддів: Стадника І.М., Міхасішина І.В.,

при секретарі Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного комунального підприємства
Управління «Тепловодоканал» на
рішення Могилів - Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 22 жовтня 2013 року у справі за
позовом Державного комунального
підприємства Управління
«Тепловодоканал» до ОСОБА_2 про
стягнення зайво нарахованих та
оплачених грошових коштів в розмірі 17
888, 51 грн., -

встановила :

Позивач звернувся до суду з даним
позовом в якому просить стягнути з
ОСОБА_2 зайво нараховані та оплачені
кошти в сумі 17888,51 грн.

Позов мотивований тим, що між позивачем
та відповідачем укладено всього три
письмові договори на виконання разових
робіт особистою технікою відповідача:
два - на зачистку мулових карт та
зачистку, і один на вивезення піску із
пісколовок на очисних спорудах
управління «Тепловодоканал».

Відповідно до умов договорів та актів
прийому виконаних робіт відповідачу
ОСОБА_2, було виплачено кошти. В дану
суму входили ПДВ, загальновиробничі
витрати та адміністративні витрати,
які разом склали 17888,51грн.

Працівниками контрольно-ревізійного
відділу управління Чернівецької
області проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
підприємства-позивача. В ході
перевірки виявлено, що до актів
виконаних робіт було зайво включено
загальновиробничі та адміністративні
витрати, а також податок на додану
вартість, що заподіяло підприємству
шкоди.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду було
зобов'язано державне комунальне
підприємство Управління
«Тепловодоканал» провести
претензійно-позовну роботу із ОСОБА_2
щодо відшкодування підприємству зайво
оплачених загальновиробничих,
адміністративних витрат та ПДВ.

Добровільно ОСОБА_2 відшкодувати шкоду
відмовляється, і це стало підставою для
звернення до суду.

Рішенням Могилів - Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 22.10.2013 р. у позові
Державному комунальному підприємству
Управління "Тепловодоканал"
відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду,
позивач в поданій апеляційній скарзі
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення, про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Відповідно до ст.303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що судом порушено норми процесуального
права, а саме: судом не було задоволено
клопотання про визнання явки
відповідача обов'язковою, про
оголошення перерви у зв'язку з наданням
відповідачем письмових пояснень, та
для дачі додаткових пояснень. Також
судом не взято до уваги постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.10.2012 року,
якою було зобов'язано позивача
провести претензійно-позовну роботу із
ОСОБА_2

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
02.08.2009 року між позивачем та
відповідачем укладено договір № 4 на
виконання разових робіт особистою
технікою, відповідно до якого ОСОБА_2
мав здійснити зачистку мулових карт на
очисних спорудах управління
«Тепловодоканал». Роботи були
проведенні протягом серпня-жовтня 2009
року, за яку позивач отримав кошти, які
передбачені Договором, а саме 25046 грн.
Виконання робіт підтверджується актом
прийому виконаних робіт.

01.04.2010 року між позивачем та
відповідачем був укладений
аналогічний договір № 2, роботи по
якому були проведенні протягом
квітня-червня 2010 року, що теж
підтверджується актом прийому
виконаних робіт. За дану роботу ОСОБА_2
отримав кошти, передбачені цим
договором, а саме 25006 грн.

02.08.2010 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір № 4
про зачистку і вивезення піску із
пісколовок на очисних спорудах
позивача. Відповідно до акту прийому
робіт, роботи були виконані. ОСОБА_2
було сплачено кошти за роботу, а саме
1359,89 грн. Розмір плати за виконані
роботи передбачений умовами цього
договору.

Суд першої інстанції вірно встановив
обставини у справі, які доводяться
належними доказами, дослідженими
судом, і вірно визначив відповідно до
них правовідносини, і як наслідок
правильно застосував норми закону, що
регулюють дані правовідносини.

Зокрема те, що договори укладені між
позивачем та відповідачем , являються
договорами підряду, оскільки в силу ст.
837 ЦК України, ОСОБА_2, як підрядник,
зобов'язувався виконати роботи за
завданням управління
«Тепловодоканал», як замовника, який в
свою чергу зобов'язувався прийняти та
оплатити виконану роботу.

Також, відповідно до ст. 839 ЦК України,
підрядник зобов'язаний виконати
роботу, визначену договором із свого
матеріалу і своїми засобами.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 виконав
роботи власним механізмом (трактором
Т-40), відповідно до умов договорів, що
підтверджується актами прийому
виконаних робіт, а замовник оплатив
виконану роботу в розмірах та на
умовах, передбачених договорами.

Сторони договорів діяли на підставі
норм закону, які регламентують
договірні відносини. Зокрема, ст. 626 ЦК
України, визначає поняття договору -
домовленість сторін, яка спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Стаття 627
ЦК України зазначає, що сторони є
вільними в укладенні договору та
визначенні умов договору. Стаття 628 ЦК
України розкриває поняття змісту
договору, а саме умови договору, які
визначаються на розсуд сторонами і
погоджені ними,і які, відповідно до ст.
629 ЦК України, є обов'язковими для
сторін договору.

Слід зазначити, що суд першої інстанції
не надав належної оцінки підставам
стягнення з ОСОБА_2 коштів, про які
зазначає позивач у позові. Зокрема те,
що складаючи акти приймання виконаних
робіт підприємством безпідставно було
включено адміністративні та
загальновиробничі витрати та ПДВ.

Акти приймання виконаних підрядних
робіт складались після укладання
договорів, в яких вже була зазначена
сума винагороди за виконану роботу. По
кожному конкретному договору
складались окремий «Акт приймання
виконаних будівельних робіт» (форма
КБ-2в), що є примірною форма первинного
документу з обліку, яка затверджена
наказом Мінрегіонбуду від 04.12.2009 № 554
(із змінами, внесеними наказом
Мінрегіону від 19.09.2011 № 195).

Договори на виконання разових робіт
особистою технікою, укладались між
юридичною та фізичною особою.

В листі Міністерства регіонального
розвитку та будівництва України від
06.05.2010 № 2/12-20/4993 «Щодо застосування
типових форм первинних облікових
документів у будівництві»,
роз'яснюється, що зазначені типові
форми підлягають обов'язковому
застосуванню при проведенні
взаєморозрахунків за виконані роботи
між замовниками та виконавцями робіт з
будівництва (підрядною організацією),
що здійснюється за рахунок бюджетних
коштів та коштів підприємств, установ і
організацій державної форми власності.

У типових формах первинних облікових
документів у будівництві зазначаються
обсяги та вартість будівельних робіт,
виконаних підрядною організацією у
звітному періоді в межах договору
підряду, укладеного із замовником. До
будівельних робіт належать будівельні,
монтажні, пусконалагоджувальні та інші
роботи, що виконуються підрядними
організаціями під час нового
будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального та поточного
ремонту будівель та споруд. Зазначені
типові форми можуть слугувати
підставою для складання звітної
документації підрядної організації.

Враховуючи вищезазначені роз'яснення
зазначені у Листі, колегія суддів
вважає, що типові Акти форми КБ-2в у
випадку договірних відносин між
позивачем та відповідачем, не повинні
застосовуватись, оскільки акти форми
КБ-2в складаються на підставі робіт, які
виконуються будівельними
організаціями, а не фізичними особами,
які не являються підприємцями та не
являються платниками податку на додану
вартість.

Отже, дані акти були складені з
порушенням діючих норм, однак вони
являються документами які
підтверджують, що роботи по договорам
ОСОБА_2 виконані, і сторони у справі не
заперечували, що саме цими актами
підтверджується факт виконання
підрядником умов договору.

Підстави про які зазначає апелянт в
скарзі і які описані вище, є надуманими,
оскільки клопотання, про визнання
обов'язковою явкою відповідача не
ґрунтується на законі. Обов'язок
оголошувати перерву для ознайомлення з
письмовими поясненнями відповідача та
для надання додаткових пояснень по
справі, теж не передбачений ЦПК
України.

Що стосується того, що суд не взяв до
уваги рішення апеляційного
адміністративного рішення до уваги, то
колегія суддів погоджується з даним
зауваженням, однак це не є підставою
для скасування рішення і прийняття
нового, протилежного прийнятому.

Постановою Апеляційного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року ухваленою у адміністративній
справі за позовом державної фінансової
інспекції в Чернівецькій області до
державного комунального підприємства
Управління «Тепловодоканал» про
зобов'язання вчинити певні дії,
зобов'язано державне комунальне
підприємство Управління
«Тепловодоканал», крім іншого,
здійснити претензійно-позовну роботу
із ОСОБА_2 щодо відшкодування
підприємству зайво оплачених
загальновиробничих, адміністративних
витрат та ПДВ на загальну суму 17888,51 грн.

Колегія суддів вважає, що дана
постанова не може братись до уваги з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановленні судовим
рішенням у адміністративній справі, що
набрало законної сили не доказуються
при розгляді інших справ, в яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлено ці обставини.

По-перше ОСОБА_2 не брав участі у
зазначеній адміністративній справі, а
по-друге, апеляційний адміністративний
суд не встановив жодних обставин, які
стосуються ОСОБА_2, а лише зазначив у
резолютивній частині рішення про
зобов'язання здійснити
претензійно-позовну роботу із ОСОБА_2

Слід відмітити, що Чернівецьким
окружним адміністративним судом, як
судом першої інстанції, позовна вимога
Державної фінансової інспекції в
Чернівецькій області в зазначеній
адміністративній справі, яка
стосується претензійно-позовної
діяльності з ОСОБА_2, теж по суті не
розглядалась, і будь-яких обставин
встановлено теж не було.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
дослідив і дав оцінку обставинам
справи, надані сторонами докази, і
закон, який необхідно застосувати.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу Державного
комунального підприємства Управління
"Тепловодоканал" - відхилити.

Рішення Могилів - Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 22 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий: (підпис)
Сало Т.Б.

(підпис) Стадник І.М.

Судді:
(підпис) Міхасішин І.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Вінницької області
Сало Т.Б.