Справа № 340/331/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1542/2014
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р.І.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря
Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі,
гідності та ділової репутації,
стягнення моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Верховинського районного суду від 29
травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Верховинського районного
суду від 29 травня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про захист честі, гідності та ділової
репутації, стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неналежному дослідженні судом
доказів по справі та невідповідності
висновків суду обставинам справи. У
зв'язку з цим, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким його позов
задовольнити у повному обсязі.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
після того, як управління праці та
соціального захисту населення за його
підписом відмовило ОСОБА_3 у
компенсації 334 грн. 01 коп. за фіктивним
проїздом по маршруту "Одеса-Косів",
останній почав погрожувати та ображати
його, але не як державного службовця, а
як приватну особу, писати скарги і
намагатися звільнити з роботи, тиснув
на нього психологічно, в результаті
чого потерпіли його честь, гідність та
ділова репутація, погіршилось здоров'я.
У своїх скаргах ОСОБА_3 не тільки
виражав свої погляди чи критику, але й
образи щодо нього.

В першій безпідставній скарзі
прокурору Верховинського району
відповідач написав та звинуватив його
в нетактовності і зверхності, що він
начебто не хоче повертати йому кошти.
Другу скаргу ОСОБА_3 написав до
департаменту соціальної політики
Івано-Франківської ОДА, та зазначив ті
самі звинувачення і крім того написав
наступне: "Сам багатий, а ми бідні. Чи у
Вашій конторі всі такі працівники".
ОСОБА_3 зробив акцент не стільки на діях
посадової особи, скільки на зверхньому
ставленні до нього. Таким чином, на
думку апелянта, він принизив його честь
і гідність, як громадянина.

Апелянт вважає, що ОСОБА_3 спаплюжив
його ім'я, принизив його перед колегами,
працівниками, друзями, поширює ці
наклепи серед жителів району, що
призвело до втрати довіри серед них.
Такі дії відповідача викликали у нього
фізичний біль та душевні страждання, що
мало наслідки у вигляді погіршення
здоров'я і відповідно необхідність
проходження лікування.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
апелянта, заперечення відповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам щодо законності та
обґрунтованості.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що у вказаних скаргах наведена
думка, інформація, а також критична
оцінка дій позивача, як державного
службовця з проханням їх перевірити
саме уповноваженими на те органами, що
і мало місце в подальшому. А тому,
твердження позивача, що такі скарги
порочать його честь, гідність та ділову
репутацію, з огляду на конституційні
права особи на звернення до
уповноважених осіб, органів із заявами,
клопотаннями і скаргами щодо певної
професійної діяльності державних
службовців чи організації в цілому та
за наявності встановленої законом
заборони переслідувати таку особу за
її критику, є необгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Як встановив суд першої інстанції та
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3,
будучи учасником ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС 1 категорії, 02.09.2013 року
звернувся до управління праці та
соціального захисту населення
Верховинської РДА із заявою про
відшкодування коштів в сумі 334 грн. 01
коп. за проїзд 18.08.2013 року по маршруту
"Одеса-Київ", надавши при цьому чек №24978.

Управління праці та соціального
захисту населення Верховинської РДА
04.09.2013 року письмово повідомило ОСОБА_3
про те, що у зв'язку з поганою видимістю
квитка відшкодування коштів за проїзд
буде проведено після одержання копії
квитка з ПАТ "Одесаавтотранс". На
письмову вимогу ПАТ "Одесаавтотранс"
10.02.2014 року надіслало до управління
праці та соціального захисту населення
Верховинської РДА копію фіскального
чека №24978 із якого вбачається, що даний
чек видано 16.08.2014 року, а не 18.08.2014 року.

ОСОБА_3, не отримавши від управління
праці та соціального захисту населення
Верховинської РДА кінцевої відповіді
на свою заяву, оскаржив в письмовому
порядку дії начальника управління
ОСОБА_2 щодо неповернення коштів за
проїзд прокурору Верховинського
району та в департамент соціальної
політики Івано-Франківської ОДА.

Статтею 10 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованої Україною, передбачено
право кожного на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу
дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів.

Згідно з ст.34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст.297 ЦК України, кожен
має право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканними. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Згідно із ст.32 Конституції України,
кожному гарантується судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і право вимагати
будь-якої інформації, а також право
вимагати відшкодування матеріального
і морального збитку, заподіяного
використовуванням і розповсюдженням
такої недостовірної інформації.

Положеннями ст.23 ЦК України
встановлено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема і у
приниженні честі і гідності фізичної
особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
постанові Пленуму Верховного Суду
України №1 від 27.02.2009 року "Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи", юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б однієї особи у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г)поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності ( неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.
немайнове право.

Відповідно до ст.40 Конституції України,
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Згідно з частиною п'ятою статті 55
Конституції України, кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.

Згідно з п.19 вищезазначеної постанови
Пленуму Верховного Суду України №1 від
27.02.2009 року "Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи"
та відповідно до ст.277 ЦК України, не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
дійсності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні статті 10
Конвенції.

Згідно зі статтею 47-1 Закону України
"Про інформацію", ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема,
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема,
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Крім цього, рішенням Конституційного
Суду України (справа про поширення
відомостей) від 10 квітня 2003 року №8рп/2003
встановлено, що межі допустимої
інформації щодо посадових та службових
осіб можуть бути ширшими порівняно з
межами такої інформації щодо звичайних
громадян.

А відтак, інформація, яку у своїх
скаргах навів ОСОБА_3, не свідчить про
конкретні факти дій з боку позивача як
службової особи, а лише є оціночним
судженням відповідача,
висловлюваннями щодо питань, які
стосуються захисту права відповідача
на відшкодування коштів за проїзд, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1 категорії, та містить
допустиму критику у формі гострих
висловлювань.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02.2009
року "Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи", суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
ст.40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Таким чином, звернення громадян до
правоохоронних чи державних органів,
організацій, наділених відповідно до
закону владними повноваженнями, із
заявою про неправомірні дії іншої
особи, якщо цей орган чи організація
наділені владними повноваженнями щодо
поновлення законності у відповідних
відносинах чи застосування
передбачених законом санкцій до
правопорушника не можуть вважатися
поширенням відомостей, які порочать
честь, гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам особи.

ОСОБА_2, як державний службовець, що
займає відповідальну посаду, повинен
усвідомлювати, що його робота та
діяльність передбачає можливість
незгоди громадян з його рішеннями та у
випадку такої незгоди оскарження їх у
встановленому законом порядку.

А тому, звернення відповідача до
установ та організацій з питанням
перевірки роботи управління праці та
соціального захисту населення
Верховинської РДА є реалізацією його
конституційного права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно встановив і
виходив із того, що звернення
відповідача до державних органів та
установ не можуть вважатися поширенням
відносно позивача відомостей, які
порочать честь, гідність та ділову
репутацію останнього, оскільки
відповідач має право на звернення до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб цих органів зі скаргами,
що містять певні відомості про
недодержання законів посадовими або
службовими особами; ці звернення
передаються чи повідомляються не з
метою доведення таких відомостей до
громадськості чи окремих громадян, а з
метою їх перевірки уповноваженими на
це законом іншими посадовими особами.

Не заслуговують на увагу доводи
апелянта з приводу того, що ОСОБА_3
спаплюжив його ім'я, принизив його
перед колегами, працівниками, друзями,
поширює ці наклепи серед жителів
району, що призвело до втрати довіри
серед них, оскільки крім двох скарг на
які посилається позивач, інших доказів
з приводу того, що відповідачем
поширювалась в інших місцях чи за
допомогою інших засобів інформація,
яка принижує його честь, гідність та
ділову репутацію, ним надано не було.

Оскільки в справі не встановлено
поширення відповідачем недостовірної
інформації, яка ганьбить честь і
гідність позивача, порушує його право
на повагу до честі і гідності, та не
встановлено завдання позивачеві
моральної шкоди, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
про відмову в задоволенні позову
відповідає дослідженим доказам та
вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обставини справи з'ясовано
всесторонньо і повно та ухвалено
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
обґрунтованості якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верховинського районного суду
від 29 травня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський