Справа № 301/3249/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2014 р.
м.
Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської
області в особі головуючої Пітерських
М. О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю
позивача ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м.Іршава цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Сілецької сільської
ради Іршавського району про визнання
права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський
районний суд з позовом до Сілецької
сільської ради Іршавського району про
визнання права власності на спадкове
майно, що складається з житлового
будинку з надвірними спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, в
цілому.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер чоловік
позивача - ОСОБА_2, який заповіту не
залишив. Позивач, будучи спадкоємцем
першої черги, спадщину прийняла, однак
не може оформити свідоцтво про право на
спадщину та право власності на
житловий будинок, оскільки такий у
встановленому законом порядку не
зареєстрований. Інших спадкоємців, які
прийняли б спадщину, не має.
Спадкодавець побудував вказаний
будиинок у 1969 році відповідно до
дозволу на право будівельних робіт, на
земельній ділянці, відведеній для
забудови. Згідно запису в
погосподарській книзі села саме ОСОБА_2
рахувався власником вказаного будинку.
Просила визнати за нею право власності
на вказаний житловий будинок внаслідок
спадкування за законом.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні
позов підтримала і просила його
задовольнити з підстав, зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, про день, час та
місце розгляду справи був належним
чином повідомлений, подав до суду
заяву, в якій проти позову не
заперечував і просив розглянути справу
по суті в його відсутності (а.с. 15, 16).

Заслухавши пояснення позивачки,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши повно і всебічно обставини,
на які позивач посилався, як на
підставу своїх вимог, оцінивши докази
на ствердження цих обставин в їх
сукупності, суд вважає позов
задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок, що розташований в
АДРЕСА_1, не зареєстрований в органах
БТІ, однак згідно записів в
погосподарській книзі села Сільце,
власником будинку рахується ОСОБА_2,
який побудував його у 1969 році (а.с. 11).

Технічний паспорт на вказаний житловий
будинок виготовлений. Будівництво не є
самочинним, оскільки ОСОБА_2 збудував
його на земельній ділянці, що надана
для будівництва (а.с. 8).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 27.11.2012 року (а.с. 4).

Згідно довідки Сілецької сільради №37
від 15.01.2014 року, ОСОБА_2 заповіту не
складав, разом з ним у спадковому
бідинку на день смерті проживала
спадкоємець першої черги дружина
ОСОБА_1 (а.с. 9). Інших спадкоємців, які б
прийняли спадщину за померлим ОСОБА_2,
не має.

Спадкоємць ОСОБА_1 відповідно до ст. 1268
ч.3 ЦК України, прийняла спадщину.
Згідно ст.1268 ч.5 ЦК України, прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Сілецька сільська рада, на території
якої розташований житловий будинок,
який не зареєстрований в органах бюро
технічної інвентаризації, не заперечує
проти визнання права власності на
вказаний будинок за позивачем.

Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про
право на спадщину та оформити право
власності на житловий будинок,
оскільки такий побудований у 1969 році,
коли набуття права власності на
нерухоме майно не пов'язувалося з його
державною реєстрацією, тому такий не
зареєстрований.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного
акту виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих рад.

Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1218, 1220, 1261, 1268 ЦК
України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 158 ч.2, 208, 209,
212-215, 218, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на житловий будинок з
надвірними спорудами, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1, в цілому.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
його копії, до апеляційного суду
Закарпатської області через цей
районний суд.

Головуючий :
М. О.
Пітерських