УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Червинської М.Є.,
Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
міського комунального підприємства
«Дніпропетровські міські теплові
мережі» про поновлення на роботі,
відшкодування шкоди за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 25 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 18 січня 1994 року він був прийнятий
на роботу до МКП «Дніпропетровські
міські теплові мережі» на посаду
слюсаря 4 розряду, а з 1 лютого 1995 року
йому було присвоєно 5 розряд слюсаря. 2
жовтня

2002 року його було звільнено з роботи, а 3
жовтня 2002 року - прийнято на роботу до
МКП «Дніпропетровські міські теплові
мережі», який змінив назву. Наказом від
1 квітня 2013 року його звільнили з
займаної посади, посилаючись на п. 2 ст.
36 КЗпП України, тобто за закінченням
строку трудового договору. Із указаним
наказом він не згоден, оскільки з 18
квітня 1994 року та по день звільнення
виконував одну й ту саму роботу, на
одному й тому ж робочому місці, ніякого
строкового договору він не укладав,
вважає трудовий договір, що діяв до
звільнення, безстроковим. Крім того,
наказ про звільнення винесений під час
тимчасової непрацездатності, оскільки
з 1 квітня 2013 року по 12 квітня 2013 року
він перебував на лікарняному, тобто

МКП «Дніпропетровські міські теплові
мережі» порушено ч. 3 ст. 40 КЗпП України.
З наказом про звільнення його
ознайомили лише 16 квітня 2013 року,
трудову книжку видали - 12 травня 2013
року, остаточний розрахунок проведено -
24 травня 2013 року. Вважає, що незаконним
звільненням йому спричинено моральну
шкоду, яку оцінив в 10 тис. грн. На
підставі цього звернувся до суду і
просив скасувати наказ від 1 квітня 2013
року про його звільнення, поновити його
на посаді слюсаря з КВПтаА 5 розряду
Бабушкінського теплового району МКП
«Дніпропетровськіміські теплові
мережі» з моменту незаконного
звільнення, внести відповідний запис
до трудової книжки, стягнути з МКП
«Дніпропетровські міські теплові
мережі» середній заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду у
розмірі

10 тис. грн.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від

25 листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25
березня 2014 року, у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його позов.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є закінчення строку, крім
випадків, коли трудові відносини
фактично тривають і жодна з сторін не
поставила вимогу про їх припинення.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові, з висновками якого погодився
апеляційний суд, на підставі доказів,
наданих сторонами й належним чином
оцінених судами (ст. 212 ЦПК України),
обґрунтовано виходив із того, що
позивача було звільнено у зв'язку із
закінченням строку дії трудового
договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України із дотриманням вимог чинного
трудового законодавства, а тому
відсутні підстави для поновлення його
на роботі.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від

25 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 25 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
М.Є. Червинська

А.О. Лесько

В.А. Черненко