Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
держави Україна в особі Головного
управління державної казначейської
служби України у Хмельницькій області
про відшкодування шкоди, завданої
незаконним рішенням суду, за
касаційною скаргою Головного
управління Державної казначейської
служби України у Хмельницькій області
на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 20 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 24 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Держави України в
особі Головного управління
казначейської служби України в
Хмельницькій області про
відшкодування шкоди, завданої
незаконною постановою суду і просив
стягнути на його користь за рахунок
Державного бюджету 3 779 844 грн, з яких 496
000 грн - неотримана заробітна плата, 8 000
грн - вартість вилученого під час
обшуку майна, 50 000 грн - витрати на
правову допомогу, 50 000 грн - витрати на
лікування, 500 000 грн - конфісковані
грошові кошти, 275 000 грн - інфляційних
витрат, 625 000 грн - упущена вигода та 1 775
844 грн - морального відшкодування.

Позовні вимоги мотивував тим, що
ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 10 жовтня 2013
року було скасовано постанову
Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 09 лютого 2012
року про відмову в задоволенні його
заяви про звільнення від відбування
покарання у зв'язку із закінченням
строків давності, й звільнено його від
відбування покарання, призначеного
вироком Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 11
вересня 2006 року та закрито провадження
у справі, запобіжний захід тримання під
вартою скасовано й звільненого його із
зали суду.

Посилаючись на те, що через незаконні
рішення суду його утримували в місцях
позбавлення волі і весь цей час він був
позбавлений конституційного права на
свободу та особисту недоторканість, що
завдало йому значних матеріальних
збитків та моральних страждань,
ОСОБА_1 просив позов задовольнити у
повному обсязі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 20 травня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 24 червня 2014 року, позов
задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 200 000 грн на
відшкодування моральної шкоди,
завданої винесенням незаконної
постанови Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 09 лютого 2012 року про
відмову засудженому у задоволенні
заяви про звільнення його від
відбування покарання у зв'язку із
закінченням строків давності.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі головне управління
Державної казначейської служби
України в Хмельницькій області просить
оскаржувані рішення скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
частково позов, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з
наявності правових підстав для
відшкодування позивачу моральної
шкоди, безпідставності та
недоведеності вимог щодо
відшкодування майнової шкоди.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна, оскільки суди
попередніх інстанцій дійшли їх без
повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування обставин справи, прав і
обов'язків сторін у цих
правовідносинах.

Судом установлено, що вироком
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 11 вересня 2006
року ОСОБА_1 було визнано винним у
скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст.
190, ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України та
призначено покарання у вигляді восьми
років позбавлення волі із конфіскацією
майна.

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області в порядку ст. 405-1
КПК України із заявою про звільнення
його на підставі ст. 74 КК України від
призначеного судом покарання за
діяння, караність якого усунуто ч. 4 ст.
48 КК України (у редакції 1960 року), у
зв'язку із закінченням строків
притягнення до кримінальної
відповідальності на час набрання
вироком законної сили.

Така заява ОСОБА_1 розглядалася
неодноразово, постановою
Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 09 лютого 2012
року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 10 жовтня 2013
року вказану постанову міськрайонного
скасовано, заяву ОСОБА_1 задоволено, на
підставі ст. 48 КК України ( у редакції 1960
року) у зв'язку із закінченням строків
давності звільнено ОСОБА_1 від
відбування покарання, призначеного
вироком Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 11
вересня 2006 року, та закрито провадження
у справі, запобіжний захід ОСОБА_1 -
тримання під вартою скасовано,
звільнено його із зали суду негайно.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1176 ЦК
України шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду. Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
передбачено, що підлягає відшкодування
шкода, завдана громадянинові внаслідок
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» шкода, завдана
громадянинові внаслідок:

- незаконного засудження, незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують права
громадян;

- незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу;

- незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України «Про
оперативно-розшукову діяльність», «Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю» та іншими
актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду.

Право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках:

- постановлення виправдувального
вироку суду;

- встановлення в обвинувальному вироку
суду чи іншому рішенні суду (крім
ухвали суду про призначення нового
розгляду) факту незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують чи
порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів;

- закриття кримінального провадження
за відсутністю події кримінального
правопорушення, відсутністю у діянні
складу кримінального правопорушення
або не встановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у суді
і вичерпанням можливостей їх отримати;

- закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої
зазначеними у статті 1 цього Закону
оперативно-розшуковими заходами,
виникає у випадках, передбачених
пунктом 11 частини першої цієї статті,
або за умови, що протягом шести місяців
після проведення таких заходів не було
розпочате кримінальне провадження за
результатами цих заходів.

За правилами ст. 4 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, досудове розслідування,
прокуратури і суду завдали моральної
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначено ст. 13 цього Закону.

Отже, право на відшкодування
матеріальної та моральної шкоди на
підставі Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» виникає в особи у
випадку повної реабілітації.

Проте зазначені положення
законодавчих актів судами першої та
апеляційної інстанції на порушення
вимог ст. ст. 10, 212, 316 ЦПК України
враховані не були, доводи та
заперечення сторін належним чином не
перевірені.

На порушення ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК України
суди попередніх інстанцій, з
урахуванням відсутності відомостей
щодо повної реабілітації ОСОБА_1, не
встановили чи наявне у позивача право
на відшкодування майнової та моральної
шкоди, на підставі вищевказаного
Закону та дійшли передчасного висновку
про часткове задоволення позову.

Крім того, судами взагалі не
обґрунтовано та не вмотивовано
висновок щодо розміру морального
відшкодування.

Також не можна погодитися з висновками
суду щодо стягнення морального
відшкодування на користь позивача з
Державного бюджету України.

Так, згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів, прийнятих судами, а
також іншими державними органами
(посадовими особами), які відповідно до
закону мають право приймати такі
рішення визначено Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 року
№845

Відповідно до п. п. 35, 38 цього Порядку
казначейство здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету для
відшкодування (компенсації) шкоди,
заподіяної громадянинові незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органу, що провадить
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, органу
прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного
бюджету здійснюється Казначейством за
рахунок і в межах бюджетних призначень,
передбачених у державному бюджеті на
зазначену мету.

За правилами ст. 176 ЦК України юридичні
особи, створені державою, не
відповідають за зобов'язаннями
держави.

Згідно зі ст. 48 БК України в Україні
застосовується казначейська форма
обслуговування Державного бюджету
України, яка передбачає здійснення
Державним казначейством України
операцій з коштами державного бюджету.
Проте Державне казначейство України не
є розпорядником бюджетних коштів та не
уособлює державу в бюджетних
відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 БК
України бюджетні кошти
використовуються тільки на цілі,
визначені бюджетними призначеннями,
які встановлюються Законом України
«Про Державний бюджет України».

Отже, стягнення шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду, провадиться з
Державного казначейства України за
рахунок Державного бюджету України,
шляхом списання коштів з єдиного
казначейського рахунку.

Суд першої інстанції вищевказаних
вимог закону не врахував й не
визначився з порядком відшкодування
завданої позивачу матеріальної та
моральної шкоди, а також не вирішив
питання щодо належності відповідача, з
урахуванням заперечень та доводів
останнього.

Зазначене залишилося й поза увагою
суду апеляційної інстанції.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 10,
11, 60 ЦПК України суди попередніх
інстанцій не сприяли всебічному і
повному з'ясуванню дійсних обставин
справи, що мають визначальне значення у
її вирішенні, й допустили суттєву
неповноту у з'ясуванні таких обставин.
Висновки судів у порушення вимог
закону ґрунтуються на припущеннях.

Ураховуючи, що судами першої та
апеляційної інстанцій не дотримані всі
вимоги процесуального закону, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин у справі, які мають значення
для правильного вирішення справи,
ухвалені судами рішення законними та
обґрунтованими визнати не можна, а тому
вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу головного управління
Державної казначейської служби
України в Хмельницькій області
задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 20 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 24 червня 2014
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П.
Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко