Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0616/2-10/11
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Широкової
Л.В.,

суддів Борисюка
Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання
Ходаківській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 28 лютого 2014 року

по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
начальника центрального
Новоград-Волинського відділення ЖОД
АППБ «Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2008 року ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі начальника
центрального Новоград-Волинського
відділення ЖОД АППБ «Аваль» звернулося
до суду з даним позовом, в якому,
просило стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором в сумі 20060,76 грн. та
судові витрати.

Свої позовні вимоги Банк
мотивував тим, що згідно умов
укладеного 15.06.2006 року кредитного
договору, між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_4, позивач надав
споживчий кредит в розмірі 15000,00 грн.
строком на 36 місяців з 13.06.2006 року по
13.06.2009 рік зі сплатою 19% річних. В якості
забезпечення зобов'язання перед
Банком, із ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було
укладено договори поруки на підставі
кредитного договору №014/1842/82/80059 від
15.06.2006 року. Позивач зазначав, що
незважаючи на неодноразові вимоги
погашення боргу, відповідачі своїх
зобов'язань належним чином не
виконують, у зв'язку з чим виникла
заборгованість.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 28 лютого 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 в солідарному порядку на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі начальника центрального
Новоград-Волинського відділення ЖОД
АППБ «Аваль» заборгованість за
кредитним договором на загальну суму
20060,76 грн., в тому числі: заборгованість
за кредитом-13254,99 грн., заборгованість
за відсотками - 848,65 грн., штрафні
санкції - 5957,12 грн.. Стягнуто із ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2 в дольовому порядку
судові витрати у сумі 860 грн. 58 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати судове рішення в
частині стягнення з нього
заборгованість за кредитним договором
в сумі 20060,76 грн..

Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що рішення суду є незаконним,
необґрунтованим та таким, що ухвалено з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. Суд першої
інстанції не встановив усіх обставин,
що мають значення для справи, не
дослідив та не надав належної оцінки
доказам у справі, висновки суду не
відповідають обставинам справи.
Апелянт зазначає, що судом не взято до
уваги його скрутне матеріальне
становище, а ухвалене рішення
ґрунтується тільки на доказах та
поясненнях позивача.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

При вирішенні даного спору суд
першої інстанції керувався
положеннями ст.ст. 525, 526, 530, 549-554, 612, 625,
1054, 1056-1 ЦК України та виходив із того,
що позовні вимоги підлягають до
задоволення, оскільки внаслідок
невиконання відповідачем ОСОБА_4
зобов'язань за кредитним договором
були порушені права позивача, які
підлягають судовому захисту шляхом
стягнення з ОСОБА_4 та його поручителів
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в
солідарному порядку суми
заборгованості.

Проте, з висновком суду першої
інстанції в частині стягнення
солідарно з відповідачів
заборгованості по кредитному договору
погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів
справи, 15 червня 2006 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4
укладено кредитний договір №014/1842/82/80059,
відповідно до умов якого, останній
отримав споживчий кредит у розмірі
15000,00 грн. строком на 36 місяців з 13.06.2006р.
по 13.06.2009р. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 19 %
річних.

15 червня 2006 року між ОСОБА_2 та
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено
договір поруки за №014/1842/82/80059,
відповідно до умов якого, ОСОБА_2
поручився перед банком за виконання
ОСОБА_4 своїх обов'язків за кредитним
договором №014/1842/82/80059 від 15.06.2006 року, а
також між Банком та ОСОБА_5 15.06.2006 року
було укладено ще один договір поруки за
№014/1842/82/80059 відповідно до умов якого,
ОСОБА_5 поручилася перед банком за
виконання ОСОБА_4 своїх обов'язків за
кредитним договором №014/1842/82/80059 від
15.06.2006 року (а.с.7,8).

Згідно до положень ст.541 ЦК
України солідарний обов'язок або
солідарна вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку
боржників, кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників,
так і від будь-кого з них окремо (ч. 1ст.543
ЦК України).

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою,
передбачені ст.554 ЦК України.

Згідно зі ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Суд не звернув увагу на те, що
зміст вказаної норми вбачає можливість
встановлення поруки щодо виконання
одного й того ж зобов'язання одночасно
з боку декількох осіб. Однак, така
порука виникає лише на підставі її
спільного надання у формі укладення
одного договору декількома
поручителями (ч.3 ст.554 ЦК України) та
лише у випадку укладення одного
договору декількома поручителями
(спільна порука) поручителі
відповідають перед кредитором
солідарно з боржником та солідарно між
собою.

Суд помилково не взяв до уваги те,
що законом не заборонено укладення й
кількох договорів поруки на виконання
того самого зобов'язання, проте, в цьому
випадку ч. 3 ст.554 ЦК України не
застосовується, оскільки поручителі не
несуть у такому разі солідарної
відповідальності між собою, а тому не
можна вважати поруку їхньою спільною
відповідальністю. За таких обставин,
кредитор має право пред'явити вимогу до
кожного з поручителів на підставі
відповідного договору, але поручитель,
що виконав зобов'язання, не може
висунути вимогу до іншого поручителя
на предмет розподілу відповідальності
перед кредитором.

Відтак, стягуючи з боржника і
поручителів в солідарному порядку суму
заборгованості за договором кредиту,
суд першої інстанції не звернув увагу
на те, що в даному випадку ч. 3 ст.554 ЦК
України застосована бути не може і
поручителі не несуть солідарної
відповідальності, так як відсутня їх
спільна порука, оскільки укладено
окремі договори поруки.

Суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, проте не врахував, що
відносно поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_5
солідарна відповідальність має місце
за кожним договором поруки окремо.
Відтак, рішення в цій частині підлягає
зміні.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які
мають істотне значення.

Посилання апелянта на порушення
судом першої інстанції положень ст.
551 ЦК України є безпідставними,
оскільки зменшення розміру неустойки
за даною нормою є правом, а не
обов'язком суду. Крім того, ОСОБА_2 не
надав суду жодних доказів про його
важкий матеріальний стан.

Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності дати укладення
спірного кредитного договору та
договору поруки є безпідставними,
оскільки дана описка не може вплинути
на правильність вирішення спору.

Оскільки рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
солідарно з відповідачів суми
заборгованості за кредитним договором
не відповідає вимогам закону, воно
підлягає в цій частині зміні.

В решті рішення суду є таким, що
відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309,
313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 28 лютого 2014 року змінити в
частині солідарного стягнення коштів з
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в сумі 20060 грн. 76
коп., зазначивши, що підлягає стягненню
на користь публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі начальника центрального
Новоград-Волинського відділення ЖОД
АППБ «Аваль» солідарно з ОСОБА_4, та
ОСОБА_2, солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
заборгованість по кредитному договору
№014/1842/82/80059 від 15.06.2006 року в сумі по
20060 грн. 76 коп..

Обмежити загальний розмір стягнення
сумою 20060 грн. 76 коп..

У решті рішення суду залишити
без зміни.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: