Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О.,
Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи:
Білгород-Дністровська міська рада,
Білгород-Дністровський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби в Одеській області,
про визнання особи такою, що втратила
право користування житлом та зняття з
реєстрації; за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
Білгород-Дністровська міська рада,
відділ державного департаменту
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб при
Білгород-Дністровському МВ ГУМВС
України в Одеській області, про
вселення та зобов'язання не чинити
перешкоди у проживанні та користуванні
квартирою, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Одеської області

від 02 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом, в якому
просили визнати ОСОБА_6 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1 та зобов'язати
Білгород-Дністровський районний
відділ ГУ ДМС в Одеській області зняти
ОСОБА_6 з реєстраційного обліку. Свої
вимоги обґрунтовували тим, що рішенням
апеляційного суду Одеської області від
14 січня 2009 року було визнано незаконним
розпорядження органу приватизації
державного житлового фонду виконкому
міської ради Білгород-Дністровська №
3020 про приватизацію квартири АДРЕСА_1
та свідоцтво про право власності на
житло від 01 грудня 1994 року на ім'я
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а за ОСОБА_4 було
визнано право на приватизацію
квартири. З червня місяця 1997 року
ОСОБА_6 в зазначеній квартирі не
проживає, а проживають тільки позивачі,
які не бажають сплачувати комунальні
платежі за ОСОБА_6

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з зустрічим позовом, в якому
просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1
та зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не
чинити йому перешкоди у вселенні,
проживанні та користуванні квартирою,
Обґрунтовує свої вимоги тим що
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 14 січня 2009 року за ним,

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано право на
приватизацію квартири АДРЕСА_1. Однак
відповідачі не впускають його у
квартиру за зазначеною адресою.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 24 грудня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено у
повному обсязі.

У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено
у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 02 квітня 2014 року рішення
районного суду в частині відмови у
задоволенні первісного позову
скасовано, ухвалено в цій частині нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задоволено.

Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Знято ОСОБА_6 з реєстраційного обліку
за адресою:

АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
районного суду, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд апеляційної інстанції скасувавши
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
первісного позову та ухваливши нове
рішення про задоволення позову,
обґрунтовано виходив з того, що
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 14 січня 2009 року право
власності ОСОБА_6 на спірну квартиру
скасовано та на час розгляду справи
зазначена квартира відносилась до
комунальної власності територіальної
громади міста. Тому висновки суду про
задоволення позову в частині вимог
ОСОБА_8, ОСОБА_5, які зареєстровані та
проживають у спірній квартирі на
підставі ордеру, є законним та
обґрунтованими.

Із матеріалів справи та змісту
ухвалених судами рішень не вбачається,
що апеляційним судом при вирішенні
спору допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України
як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а рішення
апеляційного суду у справі - залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 02 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук М.А.
Макарчук