Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 року

місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

головуючої судді - Лемак О.В.

при секретарі - Сухан Н.В.,

за участю представника відповідача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення
штрафних санкцій , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до
ОСОБА_3 про стягнення штрафних санкцій
у сумі 85 742,99 гривень , витрат на правову
допомогу у сумі 1000,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.11.
2010року старшим державним виконавцем
ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження про стягнення
з ОСОБА_3 на користь позивача коштів у
сумі 20 665,15 грн . Проте, станом на день
подання позивачем позовної заяви до
суду зобов'язання відповідачем не
виконане. У звязку з невиплатою коштів
у сумі 20 665,15 грн протягом тривалого
часу, позивач просить стягнути з
гр.ОСОБА_3 штрафні санкції на загальну
суму - 85 742,99 гривень з них : пені
нарахованої на суму боргу у розмірі -
8442,31 грн , 3% процентів річних на
загальну суму -1666,23 грн, пені за кожен
день прострочення -75634,45 грн.

Позивач вказує на те, що відповідно до
норм ст. 625 Цивільного Кодексу України
боржник який прострочив виконання
грошового зобов'язання, зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Згідно ст.610 ЦК
України порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання), а
також відповідно до приписів ст.611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема і сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

В судове засідання позивач повторно не
з'явився, хоч про дату, час та місце
розгляду справи був належним чином
судом повідомлений, про причини неявки
суд не повідомив, клопотань про
відкладення розгляду справи та будь
яких інших письмових заяв до суду не
надходило.

Представник відповідача - ОСОБА_1 в
судовому засіданні заявлені позовні
вимоги не визнав та подав письмові
заперечення в яких вказує, що при
розрахунку договірної пені позивач
безпідставно застосовує подвійну
облікову ставку НБУ за кожен день
прострочення, при цьому позивачем не
зазначено, яким актом цивільного
законодавства встановлено право на
стягнення, нарахування пені. Зазначив,
що між сторонами не укладалося
будь-яких договорів а тому право на
стягнення згідно ст.536 ЦК пені у
позивача відсутнє, в задоволенні
позову просив відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, вивчивши матеріали справи
з'ясувавши повно і всебічно обставини,
на які посилався позивач, як на
підставу своїх вимог, оцінивши докази
на ствердження цих обставин в їх
сукупності , вважає за необхідне в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
постанови від 08.11.2010року державного
виконавця І.В.Гурова ВДВС Печерського
РУЮ у м.Києві було відкрито виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа № 2-7467 від 19.10.2010року виданого
Печерським районним судом м.Києві про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
коштів в розмірі 20 665.15 грн.

Як вбачається з матеріалів справи
21.08.2013року ухвалою судді Печерського
районного суду м.Києві відкрито
провадження у справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про стягнення штрафних
санкцій. Однак, на підставі ухвали
судді Печерського районного суду
м.Києва - Вовк С.В. від 08.11.2013року
зазначену цивільну справу було
передано на розгляд за підсудністю до
Ужгородського міськрайонного суду.

Відповідно до інформаційної довідки
від 07.11.2013року за №67 наданої ГУ
Державної міграційної служби в
Закарпатській області гр.ОСОБА_3
зареєстрована та проживає за адресою :
АДРЕСА_1 .

Підсудність по даній категорії справ
визначається із приписів встановлених
ч.1 ст.109 ЦПК України , тобто позов до
фізичної особи пред'являється в суд за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її перебування.

Керуючись ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається , як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

У своїй позовній заяві ОСОБА_3 зазначав,
що зобов'язання по відшкодуванню
коштів в розмірі 20 665, 15 грн позивачем не
виконано, у зв'язку з чим останній
змушений був звернутись до суду для
стягнення штрафних санкцій.

Так, відповідно до частини другої
статті 625 ЦК боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається, у тому
числі, з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно, положення статті 625 ЦК
України регулює зобов'язальні
правовідносини, тобто поширюються на
порушення грошового зобов'язання, яке
існувало між сторонами до ухвалення
рішення суду.

При цьому ч.3 ст. 11 ЦК України, в якій
йдеться про те, що цивільні права та
обов'язки у випадках, встановлених
актами цивільного законодавства,
можуть виникати з рішення суду, не дає
підстав для застосування положень
статті 625 ЦК у разі наявності між
сторонами деліктних, а не договірних
зобов'язань. Крім того, із рішення суду
зобов'язальні правовідносини не
виникають, так як вони виникають з
актів цивільного законодавства, про що
й зазначено в ст.11 ЦК України, адже
рішення суду лише підтверджує
наявність чи відсутність
правовідносин і вносить в них ясність
та визначеність.

Як встановлено судом, зобов'язання по
сплаті коштів на користь позивача
виникло саме на підставі рішення
Печерського районного суду м.Києва від
19.10.2010року та виконавчого листа №2-7467.

Також слід зазначити, що відшкодування
шкоди - це відповідальність, а не
боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду
не повинні нараховуватись проценти за
користування чужими грошовими коштами,
що теж є відповідальністю. Отже,
нарахування процентів на суму шкоди є
фактично подвійною мірою
відповідальності.

Таким чином, дія частини другої статті
625 ЦК про обов'язок боржника, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, сплатити на вимогу
кредитора суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, не
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку із завданням шкоди.

З наданих позивачем розрахунків
вбачається, що розмір інфляційних
нарахувань, трьох процентів річних та
процентів від суми боргу нараховані
безпідставно і не підлягають
задоволенню.

Матеріали справи містять відповідну
постанову ВДВС Трускавецького
міського управління юстиції від
21.03.2014року, про виконавче провадження
щодо стягнення з ОСОБА_3 коштів в
розмірі 20 665,15 грн на користь ОСОБА_2 ,
сплату боргу в повному обсязі .

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України
відповідачем на день розгляду справи
за даним позовом , сплачено суму боргу
в повному обсязі, а відтак, нарахування
інфляційних нарахувань не може бути
застосовано.

Ч.1.ст.58 ЦПК України передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Передбачені ст.79 ЦПК України витрати
на правову допомогу, витрати сторін та
їх представників, що пов'язані з явкою
до суду належним чином не підтверджені.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі ,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
є необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст.11,16,509,599,610,611 ЦК України,
та ст.ст.4,5,10, 14,60,88, 208,209, 212-215,294 ЦПК
України,-

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення штрафних санкцій -
відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Закарпатської області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а у разі
проголошення рішення без участі
особи, яка його оскаржує, протягом
десяти днів з дня його отримання.

Суддя:
Лемак
О.В.