У х в а л а

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк» до
ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про
стягнення боргу за кредитним договором
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 9 жовтня 2013 року,

встановила:

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Акціонерний комерційний
банк «Індустріалбанк» звернулось до
суду з указаним позовом, в якому
просило стягнути на свою користь з
ОСОБА_1 заборгованість за кредитним
договором від 17 січня 2007 року у розмірі
117 348 грн 43 коп. та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17
січня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав кредит у
розмірі 29 656 доларів США зі сплатою 13 %
річних, зі строком повернення до 16
січня 2013 року, для придбання
автотранспортного засобу. Цільове
призначення коштів - купівля
автомобіля Opel Vectra, 2006 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1. Кредитний
договір було укладено на підставі
заяви - анкети на отримання кредиту
наданої ОСОБА_2 від 10 січня 2007 року;
нотаріально посвідченої згоди його
дружини ОСОБА_1 від 17 січня 2007 року про
надання згоди чоловіку на отримання
кредиту та передачу в заставу рухомого
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності. Рішенням Рівненського
міського суду Рівненської області від
27 березня 2009 року з ОСОБА_2 на користь
банку було стягнуто заборгованість по
кредиту у розмірі 194 315 грн 94 коп.
Рішення суду виконано частково, за
рахунок продажу заставного майна,
залишок заборгованості становить 117 348
грн 43 коп. Зазначає, що отримані ОСОБА_2
кошти за кредитним договором були
використані в інтересах сімї для
придбання автомобіля, що у
відповідності до ст. 60, 61 СК України є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, а тому кредитний договір
створює обовязки для іншого подружжя.
За таких підстав ОСОБА_1 повинна нести
солідарну відповідальність за
неповернення боргу.

Заочним рішенням Рівненського
міського суду Рівненської області від 3
липня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено за недоведеністю.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 9 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 солідарно з
ОСОБА_2, з якого вже здійснюється
стягнення заборгованості за кредитним
договором відповідно до рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 27 березня 2009
року, на користь публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк»
заборгованість у розмірі 117 348 грн 43 коп.
та судові витрати у розмірі 586 грн 75 коп.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить рішення апеляційного
суду скасувати, заочне рішення суду
першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
позовні вимоги є безпідставними,
оскільки між банком та ОСОБА_1 відсутні
договірні відносини щодо сплати
оспорюваної суми заборгованості.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи
позов, виходив із того, що придбаний за
кредитні кошти автомобіль є майном, яке
використовується в інтересах сім'ї, а
тому ОСОБА_1 має нести солідарну
відповідальність по кредитним
зобов'язанням її чоловіка, оскільки
договір укладений одним з подружжя
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо його укладено в
інтересах сім'ї.

Проте погодитися з таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що 17 січня 2007 року
між публічним акціонерним товариством
«Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав кредит у
розмірі 29 656 доларів США зі сплатою 13 %
річних, зі строком повернення до 16
січня 2013 року, для придбання
автотранспортного засобу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Разом з тим, відповідно до ст. 511 ЦК
України зобов'язання не створює
обов'язку для третьої особи. У випадках,
встановлених договором, зобов'язання
може породжувати для третьої особи
права щодо боржника та (або) кредитора.

За змістом зазначених норм права
кредитний договір не може породжувати
будь яких обов'язків для інших осіб,
крім кредитора та позичальника.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, врахував, що предметом спору є
заборгованість за кредитним договором,
укладеним між позивачем та третьою
особою ОСОБА_2, та дійшов правильного
висновку про те, що ОСОБА_1, з
урахуванням вимог ст. 511 ЦК України, не
несе відповідальність за невиконання
її чоловіком ОСОБА_2 зобов'язань за
кредитним договором, оскільки ні
договором кредиту, ні договором
застави не передбачено, солідарної
відповідальності ОСОБА_1 перед
публічним акціонерним товариством
«Акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк» по боргам ОСОБА_2
Тобто судом не встановлено підстав для
притягнення ОСОБА_1 до цивільно -
правової відповідальності за
неналежне виконання її чоловіком
ОСОБА_2 перед банком.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст.
212 ЦПК України, скасовуючи рішення суду
першої інстанції, вищезазначених вимог
закону до уваги не взяв, належним чином
доводів сторін не перевірив, дав
невірну оцінку наданим доказам у їх
сукупності, неправильно витлумачив
норми закону та дійшов невірного
висновку про застосування до спірних
правовідносин норм СК України.

Таким чином, апеляційний суд,
безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, припустився помилки у
застосуванні матеріального та
процесуального закону.

Ураховуючи викладене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням рішення суду першої
інстанції в силі з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст.
344 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 9 жовтня 2013 року скасувати,
заочне рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 3 липня 2013
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко