Справа № 189/595/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.06.2014 року Покровський районний суд
Дніпропетровської області

в складі головуючого судді
Пустовар О.С.

при секретареві
Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Покровське цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приват Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення заборгованості з
ОСОБА_1 яка була уточнена в ході
розгляду справи, посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору №
б/н від 24.03.2008 року відповідачка
отримала кредит у розмірі 3000,00 гривень
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Так, 23.01.2009
року Кіровським районним судом м.
Дніпропетровська було винесено
судовий наказ, згідно до якого з
відповідачки на користь позивача було
стягнуто 4325,01 грн. Однак, у зв'язку з тим,
ОСОБА_1 далі взяті на себе зобов'язання
по поверненню кредитних коштів
належним чином не виконала, станом на
16.03.2014 року у неї виникла
заборгованість у розмірі 23486,03 грн., яка
складається з наступного: 3000,00 грн. -
заборгованість за кредитом; 14322,00 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 6164,03 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом. Від цієї суми
заборгованості віднімається сума у
розмірі 4325,01 грн., з яких: (3000,00 грн. -
заборгованість за кредитом; 880,96 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 250,00 грн. -
судовий штраф (фіксована сума); 194,05 -
судовий штраф (процент)), яка була
стягнута з відповідачки на користь
позивача на підставі судового наказу
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 23.01.2009 року, отже
заборгованість до стягнення становить
19605,07 грн., яка складається з
наступного: 13441,04 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
6164,03 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом. А відповідно до
ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України
наслідками порушення боржником
зобов'язання щодо повернення чергової
частини суми кредиту є право заявника
достроково вимагати повернення всієї
суми кредиту, Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«Приватбанк» вимушено було звернутись
з даним позовом до суду.

Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158
ЦПК України у відсутності сторін, які
надіслали до суду заяву з проханням
справу розглянути за їх відсутності.
Представник позивача позовні вимоги
підтримує та просить позов
задовольнити в повному обсязі,
представник відповідачки позов не
визнає, надавши до суду заперечення, в
яких вказав, що дійсно 24.03.2008 року між
ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Банк» було укладено
кредитний договір. Станом на 23.01.2009 року
відповідачка зобов'язання в повному
обсязі не виконала та рішенням
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з неї було стягнуто
грошові кошти на загальну суму 4325,01 грн.
07.04.2014 року позивач звернувся до суду
про стягнення з ОСОБА_1 на його користь
грошових коштів в сумі 19605,07 грн. Тому
представник відповідача просить
застосувати до спірних правовідносин
строк позовної давності.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовна заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що
24.03.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у
розмірі 3000,00 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Так, згідно Судового Наказу судді
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 23 січня 2009 року з
ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
було стягнуто грошові кошти на
загальну суму 4325,01 грн.

У відповідності до ст.526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора забов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Факт перебування сторін у
договірних правовідносинах
підтверджується копією письмової
заяви відповідачки на отримання
кредиту в розмірі 3000,00 грн. та копією
Умов та правил надання банківських
послуг, де викладені всі істотні умови
укладеного між сторонами кредитного
договору.

З розрахунку заборгованості
вбачається факт невиконання
відповідачкою умов кредитного
договору та наявність заборгованості в
загальному розмірі 19605,07 грн.

Отже, факт невиконання
відповідачкою умов кредитного
договору доведений і розмір
заборгованості за кредитним договором
є встановленим. Сама відповідачка
факту її перебування у договірних
правовідносинах з позивачем не
оспорювала, як не оспорювала і факт
наявності у неї заборгованості за
кредитним договором, у зв'язку з чим
дані факти є встановленими згідно ч.1
ст.61 ЦПК України.

Однак з матеріалів справи та
заперечень представника відповідачки
вбачається, що позивачем пропущена
позовна давність.

Так, у відповідності до ст.256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встовлюється
тривалістю у три роки.

У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
справі, є підставою для відмови у
позові.

Якщо суд визнає причини
пропущення позовної давності
поважними, порушене право підлягає
захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК
України.

Таким чином, права позивача в
частині не повернення ОСОБА_1 грошових
коштів порушено з 23.01.2009 року, тобто
строк виконання договору сплив у
зв'язку з закінченням строку його дії.

Оскільки між сторонами в порядку
ст.259 ЦК України домовленості щодо
зміни тривалості позовної давності не
було досягнуто, на дані правовідносини
поширюється загальна позовна давність
тривалістю у три роки, перебіг якої
починається зі спливом строку
виконання зобов'язання, тобто з 23 січня
2009 року.

Отже, у даному випадку позовна
давність для звернення позивача до
суду починається з 23 січня 2009 року і
закінчується 23 січня 2012 року, тоді як
позивач звернувся до суду з позовом 07
квітня 2014 року, тобто після спливу
позовної давності, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог,
оскільки доказів поважності причин
пропущення позовної давності позивач
суду не надав.

У відповідності до ст.266 ЦК
України зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Оскільки позовна давність до
основної вимоги позивача про стягнення
заборгованості за кредитним договором
спливла, то відповідно позовна
давність спливла і до додаткових вимог
щодо стягнення з відповідачки
процентів за користування кредитом,
комісії та штрафних санкцій, що є
підставою для відмови у задоволенні
позовних вимог і в цій частині.

Таким чином, суд не вважає
наявність фактів, якими позивач
обгрунтовує свої позовні вимоги,
встановленою.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 257, 261, 267, 266, 259,
1050, 1054 ЦК України, ст.215-219 ЦПК України
суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приват Банк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя:
О.С.
Пустовар