У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.

суддів: Амеліна В.І, Гончара
В.П.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- Перевозецька сільська рада
Калуського району Івано-Франківської
області, третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору,
- ОСОБА_4, про визнання права власності
на спадкове майно, за позовом третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмета спору, - ОСОБА_4, до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсними
свідоцтва про право на спадщину за
законом і свідоцтва про право
власності, визнання права власності на
спадкове майно за касаційною скаргою
ОСОБА_2, поданою його представником
ОСОБА_6, на рішення Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 17
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 18
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
його батько ОСОБА_7, після якого
відкрилась спадщина на Ѕ частину
жилого будинку по АДРЕСА_1. 4 серпня 2012
року він звернувся до Калуської
районної державної нотаріальної
контори Івано-Франківської області із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину, але йому було відмовлено,
оскільки відповідно до довідки
Перевозецької сільської ради
Калуського району Івано-Франківської
області свідоцтво про право власності
на нерухоме майно видане без
урахування договору дарування,
посвідченого Перевозецькою сільською
радою Калуського району
Івано-Франківської області 26 січня 1983
року за реєстровим № 1, за яким ОСОБА_8
подарував ОСОБА_4 Ѕ частину спірного
будинку. Просив визнати за ним право
власності на Ѕ частину вказаного
жилого будинку у порядку спадкування
майна ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У квітні 2013 року ОСОБА_4 завернулась до
суду із позовом, який у подальшому
уточнила, і остаточно просила визнати
недійсними свідоцтво про право
власності від 31 серпня 2004 року, видане
Перевозецькою сільською радою
Калуського району Івано-Франківської
області на ім'я ОСОБА_9, свідоцтво про
право на спадщину за законом від 27
січня 2006 року на Ѕ частину
спадкового майна, видане ОСОБА_7 після
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та
визнати за нею у порядку спадкування за
законом право власності на Ѕ частину
зазначеного спірного жилого будинку.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 26
січня 1983 року її батько ОСОБА_8
подарував їй Ѕ частину спірного жилого
будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати -
ОСОБА_9, після смерті якої вона
фактично прийняла спадщину шляхом
вступу в управління та володіння
спадковим майном. Спадкоємцем за
законом майна матері був також брат
ОСОБА_7 (батько позивача), який спадщини
не прийняв. Після смерті брата їй стало
відомо, що за рішенням виконкому
Перевозецької сільської ради
Калуського району Івано-Франківської
області від 23 грудня 1997 року № 17 за
матір'ю ОСОБА_9 було визнано права
власності на весь спірний жилий
будинок, без урахування зазначеного
договору дарування, та видано 31 серпня
2004 року ОСОБА_9 свідоцтво про право
власності на весь спірний жилий
будинок. Також їй стало відомо, що 27
січня 2006 року державним нотаріусом
Калуської районної державної
нотаріальної контори
Івано-Франківської області її брату
ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на Ѕ частину
спірного жилого будинку.

Рішенням Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 17
вересня 2013 року позови задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ј
частину жилого будинку по АДРЕСА_1 у
порядку спадкування за законом майна
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсними та скасовано
свідоцтво про право власності від
31 серпня 2004 року, видане Перевозецькою
сільською радою Калуського району
Івано-Франківської області ОСОБА_9,
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 27 січня 2006 року на Ѕ
частину спадкового майна, видане
ОСОБА_7 на майно ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј
частину жилого будинку по АДРЕСА_1, у
порядку спадкування за законом майна
ОСОБА_9.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 17
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 18
листопада 2013 року, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позови, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суду апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин і вимог ст. ст. 10,
60 ЦПК України, дійшов
обґрунтованого висновку, що частки у
спірному жилому будинку ОСОБА_2 після
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_4 після ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, становлять по ј частці
кожному.

Суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права
(ч. 1 ст. 337 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи допущені порушення
норм процесуального права чи
неправильне застосування норм
матеріального права, які відповідно до
ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставою для
скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану його
представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 17
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 18
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
С.О. Карпенко

Судді:
В.І.Амелін

В.П.Гончар