Справа № 159/2885/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Лесик В.О. Провадження №
22-ц/773/1072/14 Категорія: 2 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Веремчук Л.М.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю:

представника відповідача
виконкому Ковельської міської ради -
Назарчука А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Ковельської
міської ради, ремонтного
житлово-комунального підприємства №1
м.Ковеля про визнання незаконною
відмову у приватизації квартири та
визнання права на її приватизацію
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», за апеляційною скаргою
відповідача виконавчого комітету
Ковельської міської ради на рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 30 травня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л
А :

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 30 травня 2014
року позов в даній справі задоволено.

Визнано незаконною відмову органу
приватизації виконавчого комітету
Ковельської міської ради в
приватизації житлового приміщення
(квартира АДРЕСА_1) ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на
приватизацію квартири АДРЕСА_1
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

В апеляційній скарзі відповідач
виконавчий комітет Ковельської
міської ради, покликаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове, яким
задовольнити апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
залишивши рішення суду без змін,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що
19.04.1989 року на спільному засіданні
адміністрації та ЖЕКу №1 м. Ковеля
ОСОБА_2 було надано службову квартиру
площею 14,9 кв.м. по АДРЕСА_1 (на даний час -
вул. Грабовського).

27.04.1989 року рішенням виконавчого
комітету Ковельської міської ради №83
затверджено постанову житлової
комісії при міськвиконкомі, протоколи
спільних засідань адміністрацій та
профспілкових комітетів підприємств,
установ, організацій міста про надання
квартир робітникам та службовцям у
звільненому житловому фонді та видано
ордери на право заняття квартир
громадянам в тому числі ОСОБА_2 на
квартиру №3 площею 14,9 кв.м. по
вищевказаній адресі. Відповідно до
ордера №255 виданого на ім'я ОСОБА_2 він
отримав право на заселення службової
квартири площею 14,9 кв.м. Про фактичне
вселення в квартиру площею 20,9 кв.м. та
користування нею по даний час не
заперечував і представник відповідача.

Рішенням виконкому тільки 09.08.2007 року
внесено доповнення в п.1.17 рішення
виконкому №83 від 27.04.1989 року «Про
видачу ордерів», яким проведена заміна
номера квартири з АДРЕСА_1 та іншим
рішенням №184 від 20.04.2012 року повторно
внесено зміни в п.1.17 вказаного рішення
виконкому №83 від 27.04.1989 року, про заміну
площі квартири з 14, 9 кв.м. на 20, 9 кв.м.

Суд першої інстанції відмовляючи в
позові виходив з того, що на час
вселення ОСОБА_2 в квартиру і на даний
час квартира №2 площею 20,9 кв.м. по
вищевказаній адресі до числа службових
не віднесена і такого статусу немає.
Рішення виконкому, щодо віднесення
цієї квартири до числа службових не
приймалося.

Відповідно до ч.2 ст.9 Житлового кодексу
України громадяни мають право на
приватизацію квартир (будинків)
державного житлового фонду.

Статтею 118 ЖК Української РСР (який діяв
на момент прийняття рішення про
надання квартири) встановлено, що жилі
приміщення включаються до числа
службових рішенням виконавчого
комітету відповідної Ради.

Пунктамм 3, 4 «Положення про порядок
надання службових жилих приміщень і
користування ними в Українській РСР»,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37
передбачено, що до числа службових
включається жиле приміщення за
клопотанням адміністрації
підприємства, установи, організації.

В матеріалах справи відсутнє
клопотання адміністрації підприємства
про включення до числа службової цієї
квартири, як це передбачено п.3
зазначеного вище Положення. Також не
надано доказів на підтвердження того,
що виділене позивачам в користування
житло включено до числа службових
відповідним рішенням виконкому.

Відсутня й письмова згода позивачів на
проживання в службовому приміщенні, що
передбачено п.п.9, 17 Положення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» приватизація державного
житлового фонду - це відчуження квартир
(будинків), призначених для проживання
сімей та одиноких осіб, кімнат в
квартирах та одноквартирних будинках
де мешкають два і більше наймачів та
належних до них господарських споруд і
приміщень державного житлового фонду
на користь громадяк України.

Ч.1 ст.8 зазначеного Закону встановлено,
що приватизація державного житлового
фонду здійснюється уповноваженими на
це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами у повному господарському
віданні або оперативному управлінні,
яких знаходиться державний житловий
фонд.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції відповідно до вимог закону
прийшов до правильного висновку про
наявність законних підстав для
задоволення позову про визнання
незаконною відмову у приватизації
квартири та визнання права на її
приватизацію.

Доводи апеляційної скарги про те, що
спірна квартира належить до службових
відповідно до спільного засідання
адміністрації та профкому від 19.04.1989
року та ордеру і що ці документи є
достатніми для визнання статусу
службового є безпідставними.

Те, що за вказаним рішенням
адміністрації та профкому квартира
виділялась сім'ї відповідачів як
службова, а в дальнійшому на підставі
спільного рішення видано відповідачам
ордер не підтверджує статус цього
жилого приміщення як службового,
оскільки за змістом зазначених
правових норм для набуття жилим
приміщенням статусу службового
необхідне клопотання підприємства,
організації, які здійснюють заселення
цього приміщення до виконавчого
комітету і прийняття за цим
клопотанням рішення виконавчого
комітету.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
відповідно до вимог матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
виконавчого комітету Ковельської
міської ради відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 30 травня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: