Провадження № 2/537/409/2014
Справа № 537/1049/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2014 року Крюківський районний суд
м.Кременчука Полтавської області в
складі: головуючого судді - Якимець Т.Є.

при секретарі - Курченко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кременчуці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Кременчуцького
міського управління юстиції, за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
приватного нотаріуса Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання недійсним
договору дарування, визнання його
договором купівлі-продажу,
переведення прав та обов'язків покупця,
скасування державної реєстрації права
власності, визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Кременчуцького
міського управління юстиції про
визнання недійсним договору
дарування. визнання його договором
купівлі-продажу, переведення прав та
обов'язків покупця, скасування
державної реєстрації права власності,
визнання права власності.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав,
дав пояснення, що позивачка з 2000 року
проживала однією сімєю з сином
відповідачки ОСОБА_7. 24.07.2010 року вони
зареєстрували шлюб. За час спільного
проживання вони відшукували житло для
проживання. 20.07.2001 року позивачка разом
з ОСОБА_7 передали ОСОБА_6 грошові кошти
в сумі 40000 грн. для придбання квартири
АДРЕСА_1. В даній квартирі вони стали
разом проживати. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік
позивачки ОСОБА_7 трагічно загинув.
Через деякий час до позивачки
звернулася відповідачка та стала
вимагати звільнити квартиру, на що
позивачка їй відмовила. Перебираючи
документи, позивачка знайшла спірний
договір дарування, з якого дізналася,
що на квартиру був оформлений не
договір купівлі-продажу, а договір
дарування на ім'я матері чоловіка -
відповідачки по справі ОСОБА_2. Від
спільних знайомих позивачці стало
відомо, що саме така форма укладення
договору відбулася з ініціативи самої
ОСОБА_2, яка на це умовила свого сина
ОСОБА_7, мотивуючи ризиками втратити
житло, в разі виникнення проблем в
бізнесі, та негативними почуттями до
позивачки. Сама ж позивачка була
впенена, що придбана квартира є їх
спільною сумісною власністю. За
наведених обставин вважає, що даний
договір дарування необхідно вважати
удаваним, в дійсності договором
купівлі-продажу, за яким вона разом з
ОСОБА_7 придбали спірну квартиру у
ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_6, за
40000 грн.00 коп.. Факт передачі ОСОБА_6 40000
грн. за квартиру, яку він повинен був
продати їм за дорученням від ОСОБА_3
підтверджується розпискою, підписаною
ОСОБА_6 20.07.2001 року. 09.08.2001 року ОСОБА_3
отримала від ОСОБА_6 кошти за продаж
квартири та видала йому доручення,
датоване цією ж датою. 20.08.2001 року від
імені ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_6
оформив спірний договір дарування
квартири АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_3
отримала кошти, інтерес щодо подальшої
долі її квартири у неї був відсутній. В
ході розгляду справи за попередніми
позовами ОСОБА_2 не заперечувала, що не
була знайома з ОСОБА_3, не мала з нею
дружніх стосунків, кошти за квартиру
їй не передавала. Таким чином, розписка
ОСОБА_6 про отримання коштів в сумі 40000
грн. є належним та допустимим доказом
того, що відчудження квартири АДРЕСА_1
відбулося за договором
купівлі-продажу, а не дарування, і саме
за передані позивачкою та ОСОБА_7
кошти. Послідуючі всі 10 років саме
позивачка сплачувала за квартиру
комунальні послуги. ОСОБА_2 тільки
06.03.2013 року зареєструвала належним
чином своє право власності на спірну
квартиру. Прохає суд визнати недійсним
з підстав його удаваності договір
дарування квартири АДРЕСА_1,
посвідчений 20.08.2001 року приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за р.№ 7795,
визнати укладеним 20.08.2001 року в
дійсності договір купівлі-продажу між
ОСОБА_3 через представника ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та
перевести на позивачку права та
обов'язки покупця даної квартири;
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1,
вчинену реєстраційною службою
Кременчуцького МУЮ 20.03.2013 року, визнати
за позивачкою право власності на
квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2
на користь позивачки понесені судові
витрати.

Представник відповідачки ОСОБА_2
позовні вимоги не визнала, дала
пояснення, що відповідно до Закону
України «Про власність» , що діяв на час
виникнення спірних правовідносин,
позивачка не довела розмір свого
вклада в придбання спірної квартири та
наявність домовленості сторін про
створення спільної сумісної власності
на спірну квартиру. Сам по собі факт
спільного проживання без реєстрації
шлюбу, наявність приблизно однакових з
відповідачем доходів і факт укладення
договору позики, без визначення
ступеня участі працею та коштами у
створенні спільної часткової
власності не може бути підставою для
визнання за позивачкою права власності
на половину спірного майна.Із позовної
заяви вбачається, що позивачка була
впенена, що квартира оформлена її
чоловіком належним чином та є їхньою
власністю, а відтак повинна була за
життя чоловіка протягом строку
позовної давності пред'являти до нього
вимоги щодо створення спільної
власності на квартиру. Крім того, на час
складання розписки від 20.07.2001 року
позивачка працювала керівником кружка
підліткового клубу профкому шахти
«Схід», який знаходиться в м.Сніжне
Донецької області, де проживала та
працювала до 21.12.2002 року. В 2002 році
позивачка брала участь в приватизації
квартири в м.Сніжне. 22.03.2002 року
позивачка зареєструвалася не за
спірною адресою, а за іншою, в
Кременчуцькому районі. З 26.04.2003 року по
квітень 2004 року ОСОБА_7 перебував в
зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою.
Факт проживання однією сім'єю ОСОБА_7
та ОСОБА_1 в 2001 році ОСОБА_2 заперечує.
Протягом 10 років позивачка не
намагалася зареєструватися в
спільному житлі, а сплачуючи
періодично комунальні послуги, бачила
в квитанції, хто є власником житла.
Оспорюючи угоду дарування як удавану,
позивачка не є стороною договору.
Письмова розписка ОСОБА_6 засвідчує
лише факт отримання ОСОБА_6 за продаж,
незрозуміло кому, від ОСОБА_7 та ОСОБА_1
певної грошової суми і не містить умов
договору купівлі-продажу квартири, не
визначає сторін такого договору, не
визначає ціни такого договору, тобто не
містить істотних умов договору
купівлі-продажу. Дана розписка
складалася і надавалася ОСОБА_7 та
ОСОБА_1 20.07.2001 року до уповноваження
ОСОБА_6 ОСОБА_3 на розпорядження
спірною квартирою 09.08.2001 року, тобто на
час видачі розписки ОСОБА_6 не був
уповноваженою особою розпоряджатися
спірною квартирою, а відтак не міг
укладати будь-які угоди щодо такого
майна. В п.4 договору дарування,
підписаного ОСОБА_6, також зазначено,
що « згадана квартира до цього часу
нікому не продана, не подарована, в
спорі та під забороною не перебуває».
Отже, зазначені по справі розписки, не є
належними та допустими доказами в
розумінні ст..ст.58-59 ЦПК УРСР в спірних
правовідносинах. Обставини, на які
посилається позивачка в позовній заяві
вже були предметом розгляду у справі
за її ж позовом до тих самих сторін про
визнання договору дарування недійсним
та визнання права власності на
квартиру з посиланням на ст.58 ЦК УРСР.
Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законої сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
ті самі особи або особа, щодо якої
встановлені ці обставини. Прохає суд
позивачці в задоволенні позовних вимог
відмовити, оскільки вони не
ґрунтуються на дійсних (фактичних)
обставинах, не ґрунтуються на нормах
матеріального права, не
підтверджуються належним та
допустимими доказами щодо спірних
правовідносин.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду справи належним чином
повідомлена.

Представник відповідача
Кременчуцького міського управління
юстиції позовні вимоги не визнала,
дала пояснення, що 06.03.2013 року до
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Кременчуцького міського
управління юстиції звернулась ОСОБА_2
із заявою про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень щодо виникнення права
власності на квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. 20.03.2013 року
державним реєстратором прийнято
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень щодо права власності на
квартиру АДРЕСА_1 на підставі дубліката
договору дарування квартири № 1-692 від
30.11.2011 року, посвідченого Державним
нотаріусом Полтавського обласного
державного нотаріального архіву Корж
Т.О.. Відповідно до ст..19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
та їх обтяжень» від 01.07.2004 року державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, в тому числі, договорів,
укладених в порядку, встановленому
законом. Відповідно до Порядку
прийняття і розгляду заяв про внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, єдиною підставою для
скасування державної реєстрації, є
скасування рішення державного
реєстратора. Прохають суд в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
частині скасування реєстрації права
власності на кв.АДРЕСА_1,
зареєстрованої на підставі дубліката
договору дарування квартири,
відмовити, щодо інших вимог
покладаються на законне та
обґрунтоване рішення суду.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
приватний нотаріус Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи належним чином
повідомлений.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
ОСОБА_6 заперечень по справі не має, в
судове засідання не з'явився, направив
пояснення, в яких зазначив, що дійсно в
серпні 2001 року, маючи повноваження від
ОСОБА_3, продав квартиру АДРЕСА_1
молодій сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_1 за суму,
зазначену в розписці. На прохання
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 спірна квартира була
оформлена договором дарування на
ОСОБА_2 з метою економії коштів на
нотаріуса.

Суд, вивчивши матеріали справи,
заслухавши представника позивачки,
представника відповідачки,
представника Кременчуцького МУЮ,
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають.

В судовому засіданні встановлено,
що 20.07.2001 року ОСОБА_6 надав розписку, в
якій зазначив про отримання від ОСОБА_7
та ОСОБА_1 40000 грн. за продавану ним за
дорученням от ОСОБА_3 квартиру за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до розписки від 09.08.2001
року ОСОБА_3, яка мешкає за адресою:
АДРЕСА_1, продала за дорученням ОСОБА_6
квартиру за цією ж адресою. Грошові
кошти отримала в повному обсязі.
Претензій до покупця немає.

20.08.2001 року між ОСОБА_6, який діяв від
імені ОСОБА_3 за довіреністю,
посвідченій 09.08.2001 року приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_8, за р.№ 1899,
та ОСОБА_2 був укладений договір
дарування квартири, відповідно до
якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2
прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1, даний
договір підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_2,
про що не заперечує в поясненнях ОСОБА_6
та підтвердила в судовому засіданні
представник ОСОБА_2, а також
підтверджується договором дарування,
посвідченим приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотарілього
округу ОСОБА_5.

Із довідки ТОВ «Добробит» від
03.08.2012 року за № 07-03/2031 вбачається, що
особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1
відкритий 20.08.2001 року на ОСОБА_2.

Згідно наданих квитанцій на
оплату комунальних послуг за квартиру
АДРЕСА_1 вбачається, що особовий
рахунок відкритий на ОСОБА_2.

Із трудової книжки на ім'я ОСОБА_1 ,
заповненої 21.12.2001 року, вбачається, що
ОСОБА_1 працювала в профкомі ш.»Восход»
з 01.09.1997 року по 21.12.2002 року.

Із повідомлення Сніжнянського
міського відділу УМВС України в
Донецькій області від 23.05.2012 року за №
19/14873 вбачається, що згідно даних
домової книжки ОСОБА_1 в 2002 році
приймала участь у приватизації
квартири по АДРЕСА_1.

Відповідно до даних паспорта на ім'я
ОСОБА_1, вона значиться зареєстрованою
з 02.02.2002 року в с.Кам'яні Потоки
Кременчуцького району Полтавської
області.

26.04.2003 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з
ОСОБА_13, про що свідчить актовий запис
міського відділу РАГС м.Кременчука.
02.04.2004 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_13
був розірваний.

24.07.2010 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_1,
що підтверджується свідоцтвом про
шлюб, виданим 24.07.2010 року Крюківським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Кременчуцького міського
управління юстиції, актовий запис № 251.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим 23.11.2011 року Центральним
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Кременчуцького
міського управління юстиції
Полтавської області.

Відповідно до витягу з державного
реєстру прав на нерухоме майно ОСОБА_2
на праві приватної власності належить
квартира АДРЕСА_1. З даного витягу також
вбачається, що державна реєстрація
права власності на зазначену квартиру
проведена реєстраційною службою
Кременчуцького МУЮ Полтавської
області 06.03.2013 року.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 19.12.2012 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання договору дарування недійсним
з підстав мнимості угоди, визнання
права власності на квартиру
встановлено, що правовідносини,
пов'язані з укладенням договору
дарування квартири від 20.08.2001 року,
урегульовано Цивільним кодексом
Української РСР від 18.07.1963 року, який
набрав чинності з 01.01.1964 року. Згідно
ст..ст.224, 244 ЦК Україги ( в редакції 1963
року) за договором купівлі - продажу
продавець зобов'язується передати
майно у власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.
Договір дарування нерухомого майна
повинен бути нотаріально посвідчений
та зареєстрований у встановленому
законом порядку. Ст.58 ЦК УРСР, 1963 року,
передбачено, якщо угода, укладена з
метою приховати іншу угоду (удавана
угода), то застосовуються правила, що
регулюють ту угоду, яку сторони дійсно
мали на увазі. Тобто, за удаваним
правочином обидві сторони свідомо, з
певною метою, документально оформлюють
правочин, але насправді між ними
встановлюються інші правовідносини. В
силу приписів ст. 60 ЦПК України позивач,
заявляючи вимоги про визнання
правочину удаваним, має довести : факт
укладання правочину, що за його думкою
є удаваним, спрямованість волі сторін в
удаваному правочині на встановлення
інших цивільно-правовідносин, ніж ті,
які передбачені правочином, тобто
відсутність у сторін іншої мети, ніж
приховати інший правочин, настання між
сторонами інших прав та обов'язків, ніж
ті, що передбачені удаваним правочином.
За таких обставин, для визнання угоди
удаваною позивачу необхідно надати
докази, а суду встановити, що обидві
сторони договору діяли свідомо для
досягнення якоїсь особистої користі,
їх дії направлені на досягнення інших
правових наслідків і приховують іншу
волю учасників угоди. Встановивши під
час розгляду срави, що правочин вчинено
з метою приховати інший правочин суд
має визнати, що сторонами вчинено саме
цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин. Згідно ст.153 ЦК УРСР,1963 року,
договір вважається укладеним, коли між
сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди по всіх
істотних умовах. Істотними є ті умови
договору, які визнані такими за законом
або необхідні для договорів даного
виду, а також всі ті умови, щодо яких за
заявою однієї із сторін повинно бути
досягнуто згоди. Аналіз змісту
розписки ОСОБА_6 засвідчує лише факт
одержаня останнім певної грошової суми
від ОСОБА_7 та ОСОБА_1 за продавану ним
на підставі виданої ОСОБА_3 довіреності
квартиру АДРЕСА_1, при цьому в розписці
не вказано, хто саме є покупцем даної
квартири, не визначена її вартість та
відсутні інші істотні умови договору.
Розписка ОСОБА_6 була надана ОСОБА_7 та
ОСОБА_1 20.07.2001 р до надання йому
повноважень ОСОБА_3 на розпорядження
спірною квартирою, яке мало місце 09.08.2001
року. Тому на момент видачі розписки
від 20.07.2001 року ОСОБА_6 не вправі був
розпоряджатися спірною квартирою, а
відтак, не міг укладати будь-які угоди
щодо такого майна. Той факт, що
обдарована ОСОБА_2 власноручно
підписувала договір дарування у
нотаріуса та отримала другий примірник
цього договору, який в подальшому, як
передбачено закоом, нею був
зареєстрований в Кременчуцькому МБТІ
ніким не спростовано. Оригінали
квитанцій по оплаті комунальних
платежів свідчать, що ці платежі
вносились на особовий рахунок,
відкритий на ім'я відповідачки ОСОБА_2.

В рішенні суд також зазначив, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази на підтвердження того, що
договір дарування є удаваним. Той факт,
що позивачка, з дозволу власника,
проживала у спірній квартирі, не може
бути підставою для визнання за нею
права власності на житло.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду
України від 29.03.2013 року рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області від 19.12.2012 року залишено без
змін.

Рішенням Крюківського районного суду
м.Кременчука від 30.05.2013 року за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на квартиру за набувальною
давністю в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 15.10.2013 року
рішення Крюківського районного суду
м.Кременчука від 30.05.2013 року частково
скасовано, щодо визнання договору
дарування неукладеним та таким, що не
тягне правових наслідків відмовлено
за безпідставністю. В рішенні суду
зазначено, що відповідно до ст. 128 ЦК
УРСР на час укладання спірного
договору ЦК УРСР, 1963 року не пов'язував
момент виникнення права власності на
нерухомість з моментом державної
реєстрації договорів, що підлягали
такій реєстрації.Тобто обставина
державної реєстрації договору
дарування по спливу значного часу з
моменту його укладання без зазначення
інших правових підстав, не може
слугувати підставою для скасування
відповідних записів про реєстрацію
права власності на квартиру. Обставини,
зазначені в розписці ОСОБА_6 від 20.07.2001
року, можуть підтверджувати лише факт
передачі грошових коштів, а не
придбання та набуття позивачкою права
власності на спірну квартиру.

Частина 3 статті 61 ЦПК України
передбачає, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Крім того, необхідно зазначити, що
відповідно до Порядку прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, єдиною підставою для
скасування державної реєстрації, є
скасування не державної реєстрації
договору, а скасування рішення
державного реєстратора.

Оскільки в матеріалах даної справи
містяться ті ж самі докази та
встановлені судом ті ж самі обставини,
що і при розгляді вищезазначених справ,
суд вважає, що підстави для визнання
договору дарування від 20.08.2001 року
удаваним та визнання його договором
купівлі-продажу відсутні, а тому в їх
задоволенні та задоволенні похідних
позовних вимог про визнання права
власності, переведення прав та
обов'язків покупця, скасування
державної реєстрації права власності
позивачці необхідно відмовити.

Керуючись ст..ст.10,11,60, 79,88, 212,213, 215 ЦПК
України, ст.ст.58,59 ЦК України, 1963 року,
суд,-

вирішив:

В задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним договору дарування
квартири з підстав удаваності,
визнання його договором
купівлі-продажу, переведення прав та
обов'язків покупця, скасування
державної реєстрації права власності,
визнання права власності ОСОБА_1
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана пртягом десяти днів.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений
01.07.2014 року.