Ухвала іменем україни 25 червня 2014 року

м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючого: Макарчука
М.А.,
суддів: Леванчука А.О.,
Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської
Г.В. розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - Публічне
акціонерне товариство «Європейський
газовий банк» про стягнення грошової
сум, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 19 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 23 січня 2014 року, в с т а н о в и
л а: У серпні 2013 року позивач
звернувся до суду із зазначеними
вимогами мотивуючи їх тим, що сторони
даної справи перебували у
зареєстрованому шлюбі до 13 травня 2011
року. 08 вересня 2010 року між
відповідачкою та ПАТ «Європейський
газовий банк» було укладено договори
банківського вкладу № 094541 та № 094520,
згідно з умовами яких відповідачка
внесла на відкритий їй банком
депозитний рахунок грошові кошти в
сумі 300 тис. доларів США і 250 тис. євро.
Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 05 лютого 2013 року грошові кошти, які
знаходяться в ПАТ «Європейський
газовий банк» на рахунку відповідачки
в сумі 658 673 долара США, з урахуванням
сплачених відсотків за договором №
094541, визнано спільним майном сторін, як
подружжя і визнано за позивачем право
власності на їх Ѕ . Посилаючись на
те, що відповідачка без його згоди
заволоділа вищевказаними грошовими
коштами, позивач просив суд
витребувати Ѕ частину грошових коштів
у відповідачки. До початку
розгляду справи по суті представник
позивача змінила предмет позову,
просила суд стягнути з відповідачки на
користь позивача 396 415,10 доларів США в
національній валюті за курсом НБУ на
день ухвалення рішення. Рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
19 листопада 2013 року, залишеного
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 23 січня 2014 року позовні
вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 3
168545 грн 89 коп. Вирішено
питання судових витрат. У
касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 23 січня
2014 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення цим судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.Згідно із ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. Касаційний суд перевіряє
законність судових рішень лише в межах
позовних вимог, заявлених у суді першої
інстанції. Суд не обмежений доводами
касаційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде виявлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення. Задовольняючи позовні
вимоги, місцевий суд вважав, а
апеляційний суд погодився з таким
висновком, що відповідач без відома
позивача та всупереч ст. 65 СК України
розпорядилась грошовими коштами, які
згідно рішення суду від 05 лютого 2013
року про поділ спільного майна
подружжя визнані об'єктом спільної
сумісної власності подружжя. Проте
погодитися з таким висновком не можна.
Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст.
60 ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України
суд зобов'язаний зупинити провадження
в справі у разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення іншої справи,
що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства.
Така підстава для зупинення
провадження у справі застосовується у
тому разі, коли в іншій справі можуть
бути вирішені питання, що стосуються
підстав, заявлених у справі вимог, чи
умов, від яких залежить можливість її
розгляду. Пленум Верховного Суду
України у п. 33 постанови «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» від 12 червня 2009 року № 2
роз'яснив, що визначаючи наявність
передбачених ст. 201 ЦПК підстав, за яких
провадження у справі підлягає
обов'язковому зупиненню, суд повинен,
зокрема, враховувати, що така підстава
для зупинення провадження у справі, як
зазначено у п. 4 ч. 1 цієї статті -
неможливість розгляду цивільної
справи до вирішення іншої справи, що
розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства,
застосовується у тому разі, коли в цій
іншій справі можуть бути вирішені
питання, що стосуються підстав,
заявлених у справі вимог, чи умов, від
яких залежить можливість її розгляду.
Судом встановлено що рішенням
апеляційного суду м. Києва від 05 лютого
2013 року спільною сумісною власністю
сторін, як подружжя, визнані грошові
вклади в розмірі 300 тис. доларів США і 250
тис. євро, внесені відповідачкою 08
вересня 2010 року на рахунки № 09541 та
№ 094520 банківських вкладів у ПАТ
«Європейський газовий банк». Із змісту
позовних вимог вбачається, що
предметом судового спору є ці ж самі
грошові кошти. Із справи також
вбачається, що у провадженні
Печерського районного суду м. Києва
знаходиться цивільна справа за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_4
про стягнення боргу за договором
позики від 01 вересня 2010 року в розмірі
550 тис. доларів США, та які внесені
позивачкою 08 вересня 2010 року в якості
банківських вкладів. Із рішення
апеляційного суду м. Києва від 05 лютого
2013 року також вбачається, що
заперечення проти вимог ОСОБА_4
обгрунтовувала доводами про особисту
власність на ці кошти і доказувала їх
договором позики між ОСОБА_7 та нею від
01 вересня 2010 року і вказаній угоді
апеляційний суд дав правову оцінку.
Зміст заявлених вимог ОСОБА_7 свідчить
про те, що предметом іншого спору є
боргові зобов'язання за договором
позики, який був укладений в інтересах
сторін у цій справі. Отже,
обставини, які будуть встановлені у
справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики
від 01 вересня 2010 року матимуть юридичне
значення у цій справі і від них буде
залежати правильність вирішення спору
між сторонами. 19 листопада 2013 року
представник відповідача звернувся до
місцевого суду з клопотання про
зупинення провадження у справі (а.с. 60).
Всупереч вимогам п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК
України місцевий суд не зупинив
провадження у справі до розгляду
справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5,
третя особа - ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики від 01 вересня
2010 року в розмірі 550 тис. доларів США.
Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду, апеляційний суд також не звернув
уваги на перешкоди у розгляді цієї
справи до вирішення іншої справи і сам
їх не усунув. Наведені порушення
судами норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення цивільної
справи, оскільки за правилами ч. 3 ст. 61
ЦПК України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини. Отже, ухвалюючи рішення,
суди у відповідності до вимог ст. 214 ЦПК
України, фактичні обставини справи, що
мають значення для правильного
вирішення спору не встановили, тому
судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а: Касаційну
скаргу ОСОБА_5 задовольнити. Рішення
Печерського районного суду м. Києва від
19 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 23 січня
2014 року, скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції. Ухвала
оскарженню не підлягає. Головуючий:

Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Мазур Л.М.

Писана Т.О.

Юровська Г.В.