22-ц/775/734/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Соловйов
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Мироненко І.П.,
Кочегарової Л.М.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» ( далі ПАТ «ММК
імені Ілліча») про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 01
квітня 2014року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року позивач звернувся
до суду з вказаним позовом. В
обгрунтування позовних вимог
посилався на те, що з вересня 2008 року
працював охоронцем на базі відпочинку
«Русалочка» цеху СУ «Промавтоматика»
ПАТ «ММК ім. Ілліча». На підставі
наказу № 258 від 11 квітня 2013 року «Про
передачу функцій санітарно-побутового
обслуговування та охорони окремо
розташованих будівель ПАТ «ММК ім.
Ілліча» на сервісне обслуговування»
база відпочинку «Русалочка» була
передана в оперативне ведення ТОВ
«Здравниця плюс». Наказом №4848 від 07
листопада 2013 року він був звільнений з
роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України, у
зв'язку зі зміною в організації
виробництва та праці. Просив визнати
незаконним та скасувати наказ про його
звільнення з роботи, поновити на роботі
в якості сторожа бази відпочинку
«Русалочка», стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
20 000 грв. Посилався на те, що вказані дії
відповідача вважає незаконними,
оскільки, в порушення вимог п.3 ст. 49-2
КЗпП України, адміністрація бази
відпочинку відмовилась запропонувати
йому іншу роботу, з урахуванням
рекомендацій МСЕК, як інваліду ІІ групи
загального захворювання;
протиправними діями відповідача були
порушені його конституційні права,
оскільки він є інвалідом і по
теперішній час не може знайти роботу,
чим позбавлений права на достатній
рівень життя.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області
від 01 квітня 2014р. ОСОБА_1 відмовлено в
задоволені позову.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду з
мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права, неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, неприйняття нормативних
актів, які регулюють спірні
правовідносини, та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Позивач в судове засідання
апеляційного суду не з»явився, будучи
належним чином повідомленим про час та
місце розгляду справи про що свідчить
розписка про отримання судової
повістки через представника. Тому,
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
справа розглянута у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача
Івченко С.П., який просив скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
зміни, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах
з відповідачем з 1998 року. На підставі
розпорядження №4380 від 03 жовтня 2008 року
був переведений до цеху СУ
«Промавтоматика» охоронцем бази
відпочинку «Русалочка» (а.с. 62,80).

Згідно з розпорядженням №4848 від 07
листопада 2013 року, у зв'язку зі зміною в
організації виробництва та праці,
позивача з 07 листопада 2013 року
звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.
28).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
позову, суд виходив з того, що
відповідачем дотримано порядок
розірванні трудового договору з
ініціативи роботодавця, передбачений
ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з чим
правові підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути
розірваний за ініціативи власника у
зв'язку зі зміною в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації,
банкрутства, або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Зггідно з ч.1 ст.49-2 КЗ п П України
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за 2 місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у
зв»язку зі змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.
При відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю, а також у
разі відмови працівника від
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
працівник за своїм розсудом
звертається за допомогою до державної
служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.

Згідно з ч.1 ст.43 КЗ п П України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених п.1 ст.40 цього
Кодексу може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
профспілкової організації,членом
якого є працівник.

Як вбачається з матеріалів справи,
15 травня 2013 року між ПАТ «ММК імені
Ілліча» та ТОВ «Здравниця плюс» було
укладено договір оперативної оренди
№1813, на підставі якого ПАТ «ММК імені
Ілліча» передало в строкове платне
користування ТОВ «Здравниця плюс»
основні засоби виробництва: нежитлові
приміщення, споруди, обладнання, меблі
та інше, які знаходилися на балансі, в
тому числі, бази відпочину «Русалочка»
( а.с. 118-165).

На підставі даного договору,
наказом № 258 від 11квітня 2013 року «Про
передачу функцій санітарно-побутового
обслуговування та охорони окремо
розташованих будівель ПАТ «ММК
ім.Ілліча» на сервісне обслуговування»
прийнято рішення про проведення змін в
організації виробництва та праці та
скасовані у штатних розписах
структурних підрозділів ПАТ «ММК ім.
Ілліча» професії, відповідно до
додатку №1. Згідно з даним наказом в СУ
«Промавтоматика» скасовано 3 робочих
місця охоронців. Начальникам
структурних підрозділів доручено
ознайомити працівників, робочі місця
яких підлягають вивільненню, з даним
наказом під розпис ( а.с. 67).

25 квітня 2013 року відповідач
персонально повідомив ОСОБА_1 про
наступне вивільнення та ознайомив з
наказом про зміну в організації
виробництва, що свідчить підпис
останнього та власноручно зроблений
запис про незгоду (а.с.63).

Як вбачається з матеріалів справи
та пояснень представника відповідача
в судовому засіданні апеляційного
суду, ознайомити позивача з наявними
вакантними посадами з моменту його
попередження підприємство не мало
можливості, оскільки з 29 квітня 2013
року по 17 червня 2013 року ОСОБА_1
знаходився на лікарняному; з 20 червня
2013 року по 28 червня 2013 року - у відпустці
без збереження заробітної плати; з 2
липня 2013 року по 15 серпня 2013 року - у
плановій відпустці; з 16 серпня по 30
вересня 2013 року - у відпустці без
збереження заробітної плати; з 1
жовтня по 18 жовтня 2013 року - на
лікарняному. На неодноразові усні
запрошення адміністрації СУ
«Промавтоматика» прибути в цех для
вирішення питання про
працевлаштування, а також на письмові
звернення адміністрації від 2 серпня 2013
року №137/680, від 6 серпня 2013 року №15/1 - 1476,
в яких позивачу пропонувалося
ознайомитися з наявними вакансіями і
оформити переведення на роботу,
позивач не реагував. ( а.с .56-58).

На засіданнях комісії по
працевлаштуванню СУ « Промавтоматика»
від 23 жовтня 2013 року, 28 жовтня 2013 року, 5
листопада 2013 року, на які ОСОБА_1
з»явився, йому були запропоновані всі
наявні в ПАТ «ММК імені Ілліча»
вакантні робочі професії на комбінаті,
в тому числі, для працевлаштування
інвалідів. Із запропонованими
посадами, позивач не погодився, про що
зробив власноручні записи ( а.с. 64-66)

У зв»язку з відмовою позивача від
запропонованих вакансій, 4 листопада 2013
року на адресу профспілкового комітету
СУ «Промавтоматика» ПАТ «ММК імені
Ілліча» було направлено подання про
дачу згоди на звільнення ОСОБА_1 ( а.с. 68).

Згідно з протоколом засідання
профспілкового комітету СУ «
Промавтоматика» ПАТ «ММК імені Ілліча»
№62 від 5 листопада 2013 року була надана
згода на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗ
п П України (а.с. 69 -70).

З урахуванням встановлених судом
обставин справи та вимог закону,
колегія суддів вважає, що вирішуючи
даний спір, суд першої інстанції повно,
всебічно та об»єктивно перевірив
доводи сторін, їм та наданим доказам
дав належну оцінку, правильно
застосував норми матеріального права і
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову в
повному обсязі, оскільки порушень норм
трудового законодавства при
звільненні позивача не встановлено.

Доводи позивача про те, що
відповідач порушив його права,
зокрема, не звільнив його за п.5 ст.36 КЗп
П України, якою передбачено припинення
трудового договору шляхом переведення
за його згодою на інше підприємство,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки заяви про переведення на
роботу в ТОВ «Здравниця плюс» позивач
після отримання попередження про
наступне вивільнення з квітня 2013 року
не писав. Вільних вакансій за його
посадою в даному підприємстві на
момент його звернення у жовтні 2013
року в ТОВ «Здравниця плюс» вже не
було, про що свідчить лист
генерального директора ТОВ «Здравниця
плюс» № 891 від 12 вересня 2013 року ( а.с. 93).

Інші доводи позивача висновків
суду не спростовують та не дають
підстав для висновку про незаконність
судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307,308,313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області
від 01 квітня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді