Справа № 348/3745/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1531/2014
Головуючий у 1 інстанції Безбородько
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів:
Девляшевського В.А., Меленко О.Є.
секретаря
Мельник О.В.,

з участю представників ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 ОСОБА_2 на рішення
Надвірнянського районного суду від 27
травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

у грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що бувша дружина
ОСОБА_5 не допускає його до квартири
АДРЕСА_1, яку вони у 2006 році придбали за
спільні кошти. Тому просив вселити його
в зазначену квартиру за місцем його
реєстрації.

Рішенням Надвірнянського
районного суду від 27 травня 2014 року
позов задоволено. Вселено ОСОБА_4 у
квартиру АДРЕСА_1, за місцем його
реєстрації.

В апеляційній скарзі представник
відповідачки ОСОБА_2 посилається на
порушення судом при ухваленні рішення
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що
відповідачка за згодою позивача
подарувала вказану квартиру своєму
батькові, а той в свою чергу
передарував її відповідачці, тобто
квартира перестала бути об'єктом
спільної сумісної власності подружжя і
перейшла в особисту приватну власність
ОСОБА_5 Жодних пояснень стосовно
недопущення позивача в житло свідки не
надали. Суд не врахував, що шлюб між
сторонами розірвано, тобто вони не є
членами сім'ї. З квітня 2012 року позивач
не проживає у квартирі відповідачки та
втратив право на користування цим
житловим приміщенням, так як був
відсутній без поважних причин один рік,
однак суд не застосував норму ЦК
України, на підставі якої позивач
втратив право користування житловим
приміщенням у 2013 році. Застосовуючи
норми ЖК УРСР, суд не врахував, що
вказані норми регулюють
правовідносини, що виникають при
оренді (наймі) житла, а в даному випадку
повинні застосовуватись норми ЦК
України, відповідно до ст. 406 якого
однією з підстав для припинення
сервітуту є припинення обставин, які
були підставою для його встановлення.
Підставою для встановлення сервітуту в
даному випадку був факт перебування
ОСОБА_4 у сімейних відносинах з
власником квартири та їх спільне
проживання. Оскільки перестали
існувати обставини, які були підставою
для виникнення сервітуту, тобто
сімейні відносини та спільне
проживання, повинні були припинитися
права позивача на користування цим
житлом. Судом не враховано також, що
позивачем обрано неналежний спосіб
захисту свого права - про вселення.
Такий спосіб захисту не передбачений
ЦК України, а ні жодним іншим
нормативно-правовим документом, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову. Тому просить оскаржуване
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

У засіданні апеляційного суду
представник відповідачки ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав,
представник позивача ОСОБА_3 доводи
апеляційної скарги заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
подані докази і доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 03.09.2005 року сторони
зареєстрували шлюб. 15.02.2006 року за
спільні кошти подружжя за договором
купівлі-продажу придбало квартиру
АДРЕСА_1, з того часу ОСОБА_4
зареєстрований в цій квартирі. 24.09.2012
року ОСОБА_5 за згодою позивача
подарувала квартиру своєму батькові
ОСОБА_8, а той в свою чергу 01.10.2012 року
віддарував їй цю квартиру.
Зареєструвавши своє право власності на
квартиру, відповідачка поміняла замок
у вхідних дверях та перестала
допускати позивача до квартири. 12.03.2013
року шлюб між сторонами розірвано.
Рішенням Надвірнянського районного
суду від 16.10.2013 року, що набрало
законної сили, визнано, що позивач не
втратив право користування спірною
квартирою.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_4
проживав та зареєстрований у спірній
квартирі, яка є постійним місцем його
проживання, а відповідно до ЖК України
припинення сімейних відносин з
власником будинку не позбавляє його
права користування займаним
приміщенням.

Висновок суду відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 47 Конституції України та
ст. 9 ЖК України гарантовано право
громадянина на житло. Ніхто не може
бути виселений із займаного житла або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням, не інакше як на підставі і
у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до глави З ЦК України
та ст. 59-61 ЦПК України, захистові
підлягають порушенні, невизнані або
оспорюванні цивільні, в тому числі і
житлові, права. Кожна із сторін
зобов'язана довести допустимими
доказами ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Права власника житлового будинку
визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК
України, які передбачають його право
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірна квартира була придбана за
спільні кошти подружжя. Згідно довідки
КП «Надвірнянський житловик» від 18.02.2013
року та відмітки у паспорті ОСОБА_4
зареєстрований з 15.06.2007 року в квартирі
АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач, перебуваючи
в шлюбі з відповідачкою, був
зареєстрований у вказаній квартирі як
член сім'ї власника.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги про те, що квартира
перестала бути об'єктом спільної
сумісної власності подружжя і перейшла
в особисту приватну власність ОСОБА_5, а
так як шлюб між сторонами розірвано, то
позивача з відповідачем не поєднують
сімейні зв'язки і вони не є членами
сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України,
з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником, якщо при їх
вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_5 24.09.2012 року за
згодою позивача подарувала квартиру
своєму батькові ОСОБА_8, а той в свою
чергу 01.10.2012 року віддарував їй цю ж
квартиру, з огляду на положення ч. 4 ст.
156 ЖК України, право користування
житлом зберігається для ОСОБА_4, який
припинив сімейні відносини з власником
квартири, при умові збереження права
власності на квартиру цього ж власника.

За змістом зазначених правових
норм, ОСОБА_4, розірвавши 12 березня 2013
року шлюб з ОСОБА_5, як колишній член її
сім'ї, не позбавлений права
користування займаним житлом.

Як вбачається з рішення
Надвірнянського районного суду від 16
жовтня 2013 року, що набрало законної
сили, яким відмовлено в позові ОСОБА_5
про позбавлення ОСОБА_4 права
користування спірною квартирою та
зняття з реєстрації, позивачка не дає
ключі та не допускає останнього до
квартири. Наведене стверджується й
актом № 1747 обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї (а. с.
16-17).

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно застосував норми матеріального
права та прийшов до правильного
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_4

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновку
суду.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд приходить до висновку,
що суд першої інстанції ухвалив
законне й справедливе рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що згідно ст. 308
ЦПК України є підставою для відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Надвірнянського
районного суду від 27 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Касаційна скарга на
ухвалу може бути подана до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Девляшевський В.А.

Меленко О.Є.