УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М.,
Писаної Т.О.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення
відшкодування у грошовій формі за
здійснення майнових витрат, закладених
на утримання, збереження і поліпшення
нерухомого мана, за касаційною скаргою
ОСОБА_7, яка діє через представника
ОСОБА_8, на рішення Тисменицького
районного суду Івано-Франківської
області від 18 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 16
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 18 вересня 2003 року на
вимогу ЗАТ КБ «ПриватБанк» приватним
нотаріусом Івано-Франківського
міського нотаріального округу у
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_9 був вчинений виконавчий напис
про звернення стягнення на заставне
майна, а саме житловий будинок з
приналежними до нього господарськими
будівлями житловою площею 59.90 кв. м по
АДРЕСА_1 23 грудня 2003 року
спеціалізованим державним
підприємством «Укрспецюст» було
проведено прилюдні торги з продажу
лоту, переможцем яких визнано позивача.
У подальшому позивач оформив право
власності на цей будинок, отримавши
відповідне свідоцтво про право
власності.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 31 січня
2012 року вказане свідоцтво про право
власності було визнано недійсним та
його, позивача, разом із сім'єю виселено
з будинку, без надання іншого житла.
Однак, позивач вважає, що є
добросовісним набувачем права
власності на житловий будинок,
оскільки не знав, і не міг знати, що
звернення стягнення на предмет застави
було здійснено з порушенням вимог
законодавства.

За час проживання у придбаному на
прилюдних торгах будинку, позивач
здійснив суттєві поліпшення стану
цього будинку, а так як вони не можуть
бути відокремлені від будинку без його
пошкодження, тому позивач вважає, що
має право на відшкодування зроблених
поліпшень, вартість яких становить 169
858,00 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від
18 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 16
грудня 2013 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_6 33 107,00 грн на відшкодування
витрат на утримання, збереження та
поліпшення нерухомого майна по АДРЕСА_1
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_7, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить вказані
судові рішення скасувати і ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу ОСОБА_6 зазначає, що
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими, у процесі розгляду
справи судами не порушені норми
матеріального і процесуального права,
а тому ці судові рішення необхідно
залишити без змін, а касаційну скаргу
відхилити.

Після призначення справи до судового
розгляду до суду надійшло клопотання
ОСОБА_7 про зупинення виконання рішення
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 18
жовтня 2013 року, яке необхідно залишити
без розгляду, оскільки воно не містить
підпису заявника.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові
рішення повністю не відповідають.

Відповідно до ст. 390 ЦК України
добросовісний або недобросовісний
набувач (володілець) має право вимагати
від власника майна відшкодування
необхідних витрат на утримання,
збереження майна, здійснених ним з
часу, з якого власникові належить право
на повернення майна або передання
доходів. Добросовісний набувач
(володілець) має право залишити собі
здійснені ним поліпшення майна, якщо
вони можуть бути відокремлені від
майна без завдання йому шкоди. Якщо
поліпшення не можуть бути відокремлені
від майна, добросовісний набувач
(володілець) має право на відшкодування
здійснених витрат у сумі, на яку
збільшилася його вартість.

Право вимагати від власника повернення
відділених від речі поліпшень та
відшкодування вартості невідділених
поліпшень має лише добросовісний
набувач.

Добросовісним набувачем визнається
особа, яка придбала річ у особи, яка не
мала права її відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 23 грудня
2003 року за результатами прилюдних
торгів став переможцем торгів на право
купівлі житлового будинку з
приналежними до нього господарськими
будівлями та спорудами, які
знаходяться по АДРЕСА_1 У подальшому
позивач отримав свідоцтво про право
власності на зазначене нерухоме майно,
посвідчене приватним нотаріусом
Тисменицького нотаріального округу 14
січня 2004 року.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 31 січня
2012 року визнано недійсним протокол
проведення прилюдних торгів, свідоцтво
про право власності на лот, видане
ОСОБА_6, та проведена реєстрація права
власності на нерухоме майно в ОБТІ.
Також позивача та членів його сім'ї
виселено з будинку, без надання іншого
житла

З урахуванням вказаного, суди дійшли
вірного висновку, що позивач, як
добросовісний набувач (володілець), на
законних підставах володів та
користувався спірним нерухомим майном
з 14 січня 2004 року по 31 січня 2012
року. Добросовісність позивача
відповідачем не спростована.

Одночасно, частиною 4 ст. 390 ЦК України
передбачено право добросовісного
набувача на залишення собі здійснених
ним поліпшень майна, якщо вони можуть
бути відокремлені від майна без
завдання йому шкоди.

Право на отримання відшкодування
здійснених витрат у сумі, на яку
збільшилася його вартість,
добросовісний набувач має у разі, якщо
поліпшення не можуть бути відокремлені
від майна.

Ця обставина залишилась поза увагою
суду.

Обґрунтовуючи задоволений до
стягнення розмір суми грошового
відшкодування суди виходили з
доведеності належними та допустимими
доказами придбання у період з червня 2006
року по червень 2008 року будівельних
матеріалів саме для поліпшення
спірного будинку на загальну суму 27355.
Відповідачем вказаний розмір не
спростований. Рішення в цій частині є
обґрунтованим та вірним і не підлягає
скасуванню.

Що стосується стягнення з відповідача
вартості металевих решіток у розмірі 5
752,00 грн, які згідно із встановленими
судом обставинами були викрадені із
спірного будинковолодіння та в
подальшому були повернуті відповідачу,
ту суди, задовольняючи вимоги в цій
частині не встановили: чи є такі
решітки майном, що може бути
відокремленим та повернутим
добросовісному набувачеві.

Ці обставини судом першої інстанції не
досліджено, не перевірено доказами та
не надано їм належної оцінки.

Вияснення цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції в наведеній частині
норм матеріального та процесуального
права уваги не звернув і помилково
залишив його без змін.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення справи щодо
відшкодування за рахунок відповідача
вартості металевих решіток, рішення
суду першої інстанції та ухвала суду
апеляційної інстанції в цій частині
підлягають скасуванню, а справа
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від
18 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 16
грудня 2013 року скасувати в частині
стягнення з ОСОБА_7 5 752,00 грн у рахунок
відшкодування витрат на утримання,
збереження металевих решіток, справу в
цій частині направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

У решті рішення Тисменицького
районного суду Івано-Франківської
області від 18 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 16 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О.
Писана