Провадження по справі № 2-п/260/41/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька у складі:

головуючої судді:
Данилюк О.С.,

при секретарі:
Яременко Ю.М.,

при участі заявника
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Донецьку
заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення Ленінського районного суду м.
Донецька від 25 квітня 2012 року по
цивільній справі за позовом Державного
агентства з енергоефективності та
енергозбереження України до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Донецька від 25.04.2012
року, ухваленим у цивільній справі за
позовом Державного агентства з
енергоефективності та
енергозбереження України до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, позовні вимоги
Державного агентства з
енергоефективності та
енергозбереження України були
задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 на
користь Державного агентства з
енергоефективності та
енергозбереження України в порядку
відшкодування шкоди 24 728, 39 грн. та
судовий збір у розмірі 247 грн. 00 коп., а
всього 24 975, 39 гривень.

Відповідач за позовом ОСОБА_1 звернувся
до суду з заявою про перегляд вказаного
заочного рішення, посилаючись на те, що
суд під час ухвалення рішення виходив з
того, що розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 24 вересня 2008 року
за поданням на той час голови НАЕР
ОСОБА_1 був звільнений із займаної
посади начальника Державної інспекції
з енергозбереження ОСОБА_3. Постановою
окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 січня 2009 року було визнане
неправомірним та скасоване
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 24 вересня 2008 року про
звільнення ОСОБА_3 з роботи, він був
поновлений на роботі та на його користь
був стягнутий середній заробіток за
час вимушеного прогулу у сумі 50 131 грн. 82
коп. Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 липня 2009 року було підтверджено
незаконність звільнення ОСОБА_3 з
посади, у зв'язку з чим суд скасував
наказ НАЕР про його звільнення. Крім
того, суд постановив середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
сумі 50 131 грн. 82 коп. стягнути не з
Державної інспекції з
енергозбереження, а з Національного
агентства України з питань
забезпечення ефективного використання
енергетичних ресурсів. На виконання
цього рішення суду Державним
Казначейством України 30 листопада 2009
року було стягнуто з НАЕР на користь
ОСОБА_3 частину боргу у сумі 15 913 грн. 74
коп. В свою чергу задовольняючи позовні
вимоги та відшкодовуючи спричинену
агентству шкоду за рахунок
відповідача, суд виходив з того, що саме
він є особою, винною у незаконному
звільненні ОСОБА_3, оскільки саме він
надав до Кабінету Міністра подання про
звільнення з посади ОСОБА_3, а потім
підписав відповідний наказ про його
звільнення. Втім, на його думку, суд не
визначив особу, за розпорядженням якої
звільняється з посади перший заступник
Голови Національного агентства
України з питань забезпечення
ефективного використання енергетичних
ресурсів начальник Державної
інспекції з енергозбереження головний
державний інспектор з
енергозбереження, а також не встановив
вину цієї особи. Суд не врахував, що
окружним та апеляційним
адміністративними судами було
встановлено, що винним у звільненні
ОСОБА_3 з посади є Кабінет Міністрів
України, за постановою якого той і був
звільнений. Він не був членом Кабінету
Міністрів, тому не приймав участі у
прийнятті цього рішення, а свій наказ
про звільнення він видав на виконання
розпорядження Кабінету Міністрів. За
таких обставин вважає, що він є
неналежним відповідачем у цій справі.
Також зазначив, що суд не врахував, що
до цього часу є чинним наказ першого
заступника начальника Державної
інспекції з енергозбереження про
припинення з 29 вересня 2008 року
повноважень ОСОБА_3 на займаній посаді.
При цьому, Державна інспекція з
енергозбереження не була залучена до
участі у цій справі. Також не врахував,
що ОСОБА_3 перебував у трудових
відносинах саме з Державною інспекцією
з енергозбереження, де йому
нараховувалась заробітна плата, а не з
Національним агентством з питань
забезпечення ефективного використання
енергетичних ресурсів. За таких
обставин вважає, що він не може нести
відповідальності за незаконне
звільнення з посади ОСОБА_3, оскільки
відсутня його вина у цьому, та він не є
тією посадовою особою, безпосередньо
за наказом якої ОСОБА_3 був звільнений з
роботи. На підставі наведеного просив
рішення Ленінського районного суду м.
Донецька від 25.04.2012 року по справі
скасувати та відмовити в задоволенні
позову до нього.

В судовому засідання заявник ОСОБА_1
надав аналогічні пояснення, викладеним
у заяві, вимоги якої підтримав в
повному обсязі, просив рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 25.04.2012 року по справі скасувати та
відмовити Державному агентству з
енергоефективності та
енергозбереження України у
задоволенні позову про стягнення шкоди
з ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні проти скасування заочного
рішення заперечувала, посилаючись на
те, що в своїй заяві відповідач жодним
чином не вказує на поважність причин
неявки в судове засідання під час
розгляду справи і неповідомлення їх
суду, і не надає жодних доказів про це.
ОСОБА_1 було повідомлено про дату та час
судового засідання, про що свідчить
направлення рекомендованим листом
повістки про виклик до суду, надіслані
на адресу відповідача за місцем
реєстрації. В свою чергу заочне рішення
вважала законним та обґрунтованим,
зазначивши, що розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 24.09.08 року № 1256-р
за поданням на той час Голови НАЕР
ОСОБА_1 з посади Першого заступника
Голови НАЕР - начальника Державної
інспекції з енергозбереження
звільнено ОСОБА_3 Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.01.09 позов ОСОБА_3 про визнання
неправомірним та скасування
розпорядження Кабінету Міністрів
України №1256-р від 24.09.08 про звільнення з
роботи, поновлення на посаді, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу
задоволено частково, а саме,
постановлено визнати протиправним та
скасувати зазначене розпорядження
Кабінету Міністрів України, поновити
ОСОБА_3 на посаді та стягнути з
Державної інспекції з
енергозбереження на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 50 131, 82 гривень.
Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.07.09 по
справі №22-а-7537/09 постанова окружного
адміністративного суду м. Києва
змінена в частині стягнення на користь
ОСОБА_3 середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 29 вересня 2008 року
по 26 січня 2009 року в розмірі 50 131,82 грн.
не з Державної інспекції з
енергозбереження, а з Національного
агентства України з питань
забезпечення ефективного використання
енергетичних ресурсів. У подальшому на
виконання постанови Київського
апеляційного адміністративного суду 30
листопада 2009 року Державним
казначейством України стягнуто з НАЕР
борг на користь ОСОБА_3 в сумі 15 913,74 коп.,
а 21 квітня 2010 року з НАЕР стягнуто борг
на суму 24 728,39 грн. Таким чином, з НАЕР
стягнуто суму боргу в розмірі 40 642,13 грн.
Вищим адміністративним судом України
від 27.04.10 року по справі № К-37352/09
винесено ухвалу, якою залишені в силі
постанова окружного адміністративного
суду м. Києва від 26.01.09р. та постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.07.09р., а
тому з урахуванням вимог ст. 237 КЗпП
України обов'язок покрити заподіяну
підприємству шкоду у зв'язку з оплатою
працівникові часу вимушеного прогулу,
якщо його звільнення було здійснено з
порушенням закону і це встановлено
судом, повинен покладатися на винну в
незаконному звільненні службову особу,
а саме відповідача ОСОБА_1 При цьому не
погодившись з рішенням Ленінського
районного суду м. Донецька від 17.02.10
року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
яку було задоволення та скасовано
рішення Ленінського районного суду м.
Донецька. Втім, у подальшому за
касаційною скаргою НАЕР, ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ скасовано рішення апеляційного
суду Донецької області від 6.05.10 та
залишено в силі рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 17.02.10,
відповідно до якого з ОСОБА_1 стягнуто 16
192,74 грн., у зв'язку з цим позивачем в
порядку регресу подано позов до ОСОБА_1,
який 25.04.12 року Ленінським районним
судом м. Донецька було задоволено та
стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Державного агентства з
енергоефективності та
енергозбереження України в порядку
відшкодування шкоди в сумі 24 728,39 грн. та
судовий збір у розмірі 247,00 грн., а
всього 24 975,39 грн. Отже вважає, що
рішення Ленінського районного суду м.
Донецька від 25.04.12 року винесено
законно, тому заяву ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 25.04.12
року необхідно залишити без
задоволення.

Суд, вивчивши доводи заяви ОСОБА_1 про
скасування заочного рішення,
вислухавши учасників та дослідивши
матеріали зазначеної цивільної справи,
прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин, і докази, на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

Як було з'ясовано судом на виконання ч. 3
ст. 122 ЦПК України при відкритті
провадження у цивільній справі за
позовом Державного агентства з
енергоефективності та
енергозбереження України до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, відповідач ОСОБА_1
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
22). Вказана адреса також була зазначена
позивачем у позовній заяві та самим
ОСОБА_1 у заяві про перегляд заочного
рішення. Саме за цією адресою судом при
розгляді вказаної справи неодноразово
рекомендованими листами з
повідомленням були направлені
відповідачу ОСОБА_1 судові повістки, та
оголошення у газеті «Донбасс неділя» №
39 від 05.04.2012 року та № 45 від 19.04.2012 року.
Про причини своєї неявки суду
відповідач ОСОБА_1 не повідомив, у
зв'язку з чим зі згоди представника
позивача судом ухвалено заочне рішення
на підставі наявних у справі доказів,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

При цьому, статтею 74 ч. 5 ЦПК України
передбачено, що судова повістка
надсилається фізичній особі за адресою
її місця проживання чи місця
перебування, зареєстрованого у
встановленому законом порядку. У разі
відсутності особи, що бере участь у
справі за такою адресою, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їй належним чином.

Крім того, стаття 224 ЦПК України
регламентує умови проведення заочного
розгляду справи. Так, у разі неявки у
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності, або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані повідомляти суд про
причини неявки у судове засідання. У
разі неповідомлення суду про причини
неявки вважається, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, не
з'явилися в судове засідання без
поважних причин.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач був завчасно
повідомлений належним чином про час та
місце судового розгляду справи у
встановленому законом порядку, що
підтверджується наявними у справі
поштовими повідомленнями та
оголошеннями у пресі. Про причини
неявки в судове засідання на зазначені
у судових повістках та оголошеннях
дати відповідач суд не повідомив, заяв
про відкладення розгляду справи з
поважних причин до суду не надав.

Таким чином, судом при розгляді
вказаної цивільної справи виконано
вимоги ст. 74 ЦПК України, обґрунтовано
проведено заочний розгляд справи та
винесено рішення на підставі наявних у
справі доказів.

Крім цього, надані ОСОБА_1 до суду
докази не знайшли свого підтвердження
матеріалами справи та не спростовують
висновків суду про необхідність
покладання на ОСОБА_1, як на службову
особу, за поданням якої був звільнений
із займаної посади начальник Державної
інспекції з енергозбереження ОСОБА_3,
провини в незаконному звільненні та
обов'язку покрити шкоду, заподіяну
підприємству у зв'язку з оплатою
працівникові часу вимушеного прогулу.

Таким чином ОСОБА_1 не надав суду
доказів, що мають істотне значення для
вирішення цивільної справи за позовом
Державного агентства з
енергоефективності та
енергозбереження України до нього, з
огляду на що підстав для задоволення
вимог ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення суд не знаходить, у зв'язку з
чим вважає, що заява про перегляд
заочного рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 25 квітня
2012 року задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 230, 231, 232 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
перегляд заочного рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 25 квітня
2012 року по цивільній справі за позовом
Державного агентства з
енергоефективності та
енергозбереження України до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення
суду може бути оскаржене в загальному
порядку до Апеляційного суду Донецької
області через суд першої інстанції в
10-денний строк з дня постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

СУДДЯ: