У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк», ОСОБА_4, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_5, про
визнання договору іпотеки недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 16 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року позивач звернулася до
суду з указаним позовом, просила
визнати договір іпотеки № /157/2007 від 1
жовтня 2007 року недійсним, вилучити
запис про обтяження об'єкта нерухомого
майна з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
вилучити запис з Державного реєстру
іпотек.

Позовні вимоги мотивувала тим, що під
час шлюбу з відповідачем 1 жовтня 2007
року між закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі
- ПАТ«ОТП Банк») та ОСОБА_4 було укладено
договір іпотеки, предметом якого є
земельна ділянка площею 0,0250 га,
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вона є
власником вказаної земельної ділянки
згідно із державним актом,
зареєстрованим 21 червня 2011 року,
виданим на підставі рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 3 березня 2010 року у справі 2-939/10. Під
час розгляду вказаної справи про
розірвання шлюбу та поділ майна
подружжя було встановлено, що земельна
ділянка була придбана за грошові кошти,
які надали батьки ОСОБА_3 ОСОБА_4 не мав
права без її письмової згоди
передавати в іпотеку земельну ділянку,
що є спільною сумісною власністю
подружжя; перебування земельної
ділянки в іпотеці порушує її право
розпорядження своєю власністю.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 12 вересня 2013 року позов
задоволено. Визнано недійсним договір
іпотеки № /157/2007 від 1 жовтня 2007 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за умовами якого ОСОБА_4
передав в іпотеку закритому
акціонерному товариству «ОТП Банк»
земельну ділянку площею 0,0250 га за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий №
:45:004:0142. Вилучено записи про
обтяження вказаної земельної ділянки з
Єдиного реєстру заборон відчуження
нерухомого майна (реєстраційний № 5754877)
та Державного реєстру іпотек (№ 39265240).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 16 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що на час
укладення ОСОБА_4 договору іпотеки
спірна земельна ділянка була спільною
сумісною власністю подружжя, для
укладення договору іпотеки згода
ОСОБА_3 була обов'язковою. Нотаріально
посвідченої згоди на передачу в
іпотеку спірної земельної ділянки
ОСОБА_3 не надавала, тому договір
іпотеки від 1 жовтня 2007 року є
недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд виходив із того, що
спір щодо земельної ділянки між
сторонами був вирішений у 2010 році,
тобто більше ніж через три роки після
укладення договору іпотеки, що не
впливає на суть правовідносин.

Із висновками апеляційного суду
погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 14 грудня 2001 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в м.
Ханти-Мансійськ Ханти-Мансійського
автономного округу Тюменської області
Російської Федерації укладено шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію шлюбу (а.с. 49, 50).

28 серпня 2007 року ОСОБА_4 було придбано
земельну ділянку площею 0,0250 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47).

1 жовтня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_4 був укладений договір кредиту №
РМL-500/157/2007.

У забезпечення виконання зобов'язань 1
жовтня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_4 був укладений нотаріально
посвідчений договір іпотеки № /157/2007,
предметом якого є земельна ділянка
площею 0,0250 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 78).

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 3 березня 2010 року розірвано
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнано
право власності на спірну земельну за
ОСОБА_3 (а.с. 19-20).

31 травня 2011 року ОСОБА_3 отримала
державний акт на земельну ділянку
площею 0,0250 га, розташовану в АДРЕСА_1
(а.с. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 60 СК України встановлює
презумпцію права спільної сумісної
власності майна, набутого подружжям за
час шлюбу. Інше має бути спростовано
належними та допустимими доказами.

Згідно із п. 2.1 договору іпотеки ОСОБА_4
засвідчив та гарантував, що на момент
укладення цих договорів предмет
іпотеки належить йому на праві
власності, не знаходиться в іпотеці у
третіх осіб, в тому числі не
знаходиться у податковій заставі,
нікому іншому не подарований, не
проданий, у суперечці та під арештом не
перебуває, боргом за комунальні та інші
послуги і податки не обтяжений, не
переданий як внесок до статутного
фонду юридичних осіб, не є часткою у
спільному майні за договором про
сумісну діяльність, не виступає
предметом судових та інших спорів, не
обтяжений з метою забезпечення
виконання інших зобов'язань, прав
третіх осіб, а також що вказаний
правочин не суперечить правам та
інтересам малолітніх неповнолітніх
або непрацездатних дітей.

Дійшовши висновку про те, що ОСОБА_4 при
укладенні іпотечного договору
зазначив, що не перебуває у шлюбі чи
фактичних шлюбних відносинах, на
підтвердження чого надав копію
паспорта, в якому відсутні відповідні
відмітки, поза увагою апеляційного
суду залишилось перебування його у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, а
також положення ч. 3 ст. 65 СК України, ч. 1
ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону
України «Про іпотеку».

За змістом ч. 3 ст. 65 СК України для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово. Згода на
укладення договору, який потребує
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч. 1 ст. 578 ЦК України,
майно, що є у спільній власності, може
бути передане у заставу лише за згодою
усіх співвласників.

Згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України «Про
іпотеку» майно, що є у спільній
власності, може бути передане в іпотеку
лише за нотаріально посвідченою згодою
усіх співвласників.

За змістом ч. 2 ст. 13 ЦК України при
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб.

Як встановлено судами, згоди на
передачу земельної ділянки ОСОБА_3 не
надавала, а при передачі земельної
ділянки в іпотеку ОСОБА_4 приховав, що
це майно придбане у шлюбі.

Висновок апеляційного суду про те, що
між сторонами існував спір про право на
земельну ділянку, який було вирішено у
2010 році, є необґрунтованим і не
відповідає нормам матеріального права.

Незалежно від того, що на час передачі
земельної ділянки в іпотеку існував
спір між сторонами, вони перебували у
зареєстрованому шлюбі і презумпція
права спільної сумісної власності на
земельну ділянку спростована не була.
Укладаючи договір іпотеки, ОСОБА_4 діяв
недобросовісно, оскільки земельна
ділянка належала сторонам на праві
спільної сумісної власності.

Взявши до уваги правовий висновок
Верховного Суду України, викладений у
справі № 6-33цс11 від 19 вересня 2011 року,
поза увагою апеляційного суду
залишилося те, що зазначена постанова
Верховного Суду України прийнята у
справі, в якій фактичні обставини є
іншими, ніж у цій справі.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що майно, яке перебуває у спільній
сумісній власності, може бути передане
в іпотеку лише за згодою усіх
співвласників, а підставою для
визнання недійсним правочину щодо
розпорядження таким майном, зокрема, є
відсутність у співвласника, який
вчинив цей правочин, згоди інших
співвласників на його укладення.

Таким чином, апеляційний суд помилково
скасував рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
встановивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 16 січня 2014 року скасувати,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 12 вересня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С.
Олійник

Судді:

В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К. Парінова