Справа № 317/1866/13-ц
№/п 2/317/29/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м.
Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді
Гончаренко П.П.,

при секретарі:
Зеленській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Запорізького районного суду
Запорізької області з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики. В обґрунтування
свого позову позивач зазначив, що 10
березня 2010 року він позичив ОСОБА_2 суму
грошей в розмірі 18000 доларів США,
строком до 10.06.2010 року без стягнення
процентів за користування коштами, про
що відповідач написав власноручно
розписку.

У встановлений договором строк ОСОБА_2,
борг позивачу не повернув. Добровільно
повертати суму боргу відповідач
відмовляється. Уникає зустрічі з
позивачем, на телефонні дзвінки не
відповідає. У зв'язку з чим позивач
вимушений звернутися за захистом своїх
інтересів до суду про стягнення суми
18000 доларів США, що еквівалентні станом
на 10.03.2010 року становило (100 дол. США=8,61
грн.) = 155000 гривень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України: боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками. У такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позивач вважає, що на підставі ст. 549 ЦК
України відповідач повинен сплатити
йому штраф у розмірі 10% за кожний рік
від суми боргу.

Заборгованість відповідача три роки,
що становить 30% х 155000 гривень = 46500 грн.

Загальна заборгованість становить
155000,00 + 46500,00 = 201500,00 грн.

На підставі викладеного позивач
просить суд стягнути з відповідача
ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 201500,00 грн.

В судовому засіданні призначеному на
15.10.2013 року від позивача по справі
надійшло клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи дослідження
розписки від 10.03.2010 року, на вирішення
якої поставити наступні питання: Ким,
ОСОБА_2 або другою особою написана
розписка від 10.03.2010 року на суму 18000 дол.
США та підписано її? Встановити,
відповідає підпис на розписці від
10.03.2010 року на суму 18000 дол. США ОСОБА_2 чи
виконані вони другою особою?
Проведення експертизи позивач просить
доручити експертам Дніпропетровського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

Представник відповідача по справі
15.10.2013 року надав до суду клопотання про
призначення трасологічної експертизи
на вирішення якої поставити наступні
питання: Який механізм розділення
наданого на дослідження аркушу А-4 в
нижній його частині? Чи маються на
нижньому краю аркуша сліди розриву,
розрізання гострим предметом, тощо?
Проведення експертизи просить
доручити експертам Дніпропетровського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

Також представником відповідача 15.10.2013
року надано до суду клопотання про
призначення почеркознавчої експертизи
на вирішення якої поставити наступні
питання: Підпис під рядком у розписці «
10% от сумы долга за год прострочки»
виконано гр ОСОБА_2, чи іншою особою?
Рукописний запис «ОСОБА_2.», під рядком
« 10% от сумы долга за год прострочки»
виконано гр ОСОБА_2, чи іншою особою? Чи
існує вірогідність того, що під рядком
« 10% от сумы долга за год прострочки»
мало місце продовження рукописного
тексту? Проведення судової
почеркознавчої експертизи позивач
прохає доручити експертам
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз.

Позивач, який не заперечував проти
призначення експертиз за клопотанням
відповідача та його представника, на
призначенні почеркознавчої експертизи
за своїм клопотанням не наполягав.
Відповідач та представник відповідача
підтримали заявлені клопотання про
призначення трасологічної та
почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 22 січня 2014 року
клопотання ОСОБА_2 про призначення
трасологічної та почеркознавчої
експертиз - задоволено. Призначено у
справі трасологічну експертизу, на
вирішення якої поставлено наступні
питання: Який механізм розділення
наданого на дослідження аркушу А-4 в
нижній його частині? Чи маються на
нижньому краю аркуша сліди розриву,
розрізання гострим предметом, тощо?

Також даною ухвалою від 22.01.2014 року
призначено у справі почеркознавчу
експертизу, на вирішення якої
поставлено наступні питання: Підпис
під рядком у розписці « 10% от сумы долга
за год прострочки» виконано гр ОСОБА_2,
чи іншою особою? Рукописний запис
«ОСОБА_2.», під рядком « 10% от сумы долга
за год прострочки» виконано гр ОСОБА_2,
чи іншою особою? Чи існує вірогідність
того, що під рядком « 10% от сумы долга за
год прострочки» мало місце продовження
рукописного тексту?

Оплату за проведення судової
почеркознавчої експертизи покладено
на ОСОБА_2

Проведення судової трасологічної та
почеркознавчої експертиз доручено
судовим експертам Дніпропетровського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про
призначення експертизи - відмовлено.

Провадження у справі зупинено на час
проведення експертизи.

Ухвалою від 29.04.2014 року провадження по
справі поновлено, у зв'язку з тим, що
28.04.2014 року до суду надійшло
повідомлення про неможливість
проведення експертизи. Розгляд справи
призначено на 27.05.2014 року.

16 травня 2014 року до суду надійшов
висновок судової почеркознавчої та
технічної експертизи документів.

В судове засідання позивач з'явився,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, пояснив суду, що при складанні
розписки ним дійсно передавались
грошові кошти відповідачу в розмірі 18000
доларів США. Позивач просив
задовольнити його позовні вимоги у
повному об'ємі.

В судовому засіданні відповідач та
його представник, позовні вимоги не
визнали повністю. Надали суду свої
пояснення та заперечення. В
заперечення відповідач зазначає, що
20.12.2006 року він уклав кредитний договір
з ПАТ КБ «ПриватБанк» на купівлю
вантажних автомобілів MAN26403, ТОМ650 МРІЯ,
MAN26403. Загальна сума боргу по вказаному
договору становила 100000 доларів США, що
на 20.12.2006 року було еквівалентно 505000
гривень. 26.12.2007 року, відповідач уклав
кредитний договір з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на купівлю вантажного
автомобіля марки MAN26464 та причепа до
вказаного автомобіля. Загальна сума
боргу складала 81705,33 доларів США, що
еквівалентно 652008,53 гривень.

Загальна сума боргу по обом кредитним
договорам склала 181705,33 доларів США, що
еквівалентно 1 млн. 157 тис. 08 грн. 53 коп.
Виплати по вказаним кредитним
зобов'язанням здійснювались
відповідачем у доларах США.

Відповідач вказує, що до 2009 року він
вчасно та у повній мірі сплачував
вказані кредити. Однак, в період
економічної кризи в країні, у нього не
було можливості робити виплати по
кредиту, і ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача суми боргу.
Оскільки відповідач не має юридичної
освіти та ніколи не мав практики участі
у суді, він звернувся за юридичною
допомогою до юриста ОСОБА_6.

ОСОБА_1 - позивач по даній справі,
погодився представляти інтереси
ОСОБА_2 в суді по вищезазначеній справі,
і відповідач оформив на позивача
доручення на право представляти його
інтереси. За його допомогу відповідач
сплачував ОСОБА_1 суму гонорару у
розмірі 500 гривень за кожне судове
засідання.

Вказана справа слухалась у
Запорізькому районному суді (суддя
Ачкасов А.М., справа № 2-43/10).

Також відповідач в своїх запереченнях
зазначає, що в березні 2010 року у нього з
ОСОБА_1 відбулась бесіда, в ході якої
останній висунув свої вимоги, щодо його
подальшої роботи по справі, пояснивши
при цьому, що у зв'язку із складністю
справи та великою кількістю роботи, яку
йому прийдеться виконати для отримання
бажаного для відповідача результату,
він настояв на тому, що у випадку
виграшу ним вказаної справи, а саме
якщо судом буде відмовлено ПАТ КБ
«ПриватБанк» у стягненні з ОСОБА_2 суми
боргу, відповідач повинен буде
виплатити позивачу ОСОБА_1 винагороду у
розмірі 13% від ціни позову банку, що
становило 155 тисяч гривень.

ОСОБА_2 погодився на пропозицію ОСОБА_1
і вони домовились, щоб він не
сумнівався в порядності ОСОБА_2, та був
впевненим у виплаті йому вказаної суми,
оформити їх договір письмово.

ОСОБА_2 також зазначає, що 10.03.2010 року в
обідній час йому зателефонував ОСОБА_1
та запропонував зустрітися у м.
Запоріжжі, для оформлення договору,
щодо їхньої домовленості про його
винагороду у випадку виграшу справи.
ОСОБА_2 погодився і вони зустрілися у
місці, яке вказав позивач, а саме в
Інтернет клубі, розташованому біля
Міської лікарні № 6. З відповідачем
були двоє його знайомих, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, яких відповідач просив бути
присутніми при укладенні угоди.
Позивач пояснив відповідачу, що в
підтвердження їхньої домовленості він
має написати йому розписку, зміст і
форму якої позивач йому надиктує.
Відповідач вказує, що не маючи
обізнаності в юридичній справі, він не
знав як саме повинна бути оформлена
їхня домовленість і написав розписку
під диктовку ОСОБА_1

Розписка була написана відповідачем
власноручно у двох примірниках на
аркушах формату А-4, і мала наступний
зміст:

«Я ОСОБА_2 НОМЕР_1 от 23.12.1997 г. Получил в
долг суму денег в раз мере 18000 долларов
(Восемнадцать тысяч $ США) что в
эквиваленте составляло 155000 грн. от
ОСОБА_6 паспорт НОМЕР_2 от 18.10.1995 г.
Которые обязуюсь возвратить до 10.06.2010 г.
в случае не возврата долга до выше
указанного срока уплачивается штраф в
раз мере 10% от сумы долга за год
просрочки.

Данная рас писка условна и
действительна только в случае выигрыша
по судам адв. ОСОБА_6 представляющим мои
интересы с ПриватБанком. В противном
случае росписка недействительна».

Враховуючи викладене відповідач
зазначає, що надана позивачем розписка
є сфальсифікованою, а саме відсутня
нижня частина аркушу, де ним були
написані умови виплати винагороди
ОСОБА_1 а саме «Данная росписка условна
и действительна только в случае
выигрыша по судам адв. ОСОБА_6
представляющим мои интересы с
ПриватБанком. В противном случае рас
писка недействительна».

Також відповідач зазначає, що підпис і
прізвище з ініціалами під текстом
наданої позивачем розписки виконані не
ним. На копії розписки, що надав позивач
суду, в нижній частині аркушу маються
сліди продовження тексту.

Другий примірник розписки знаходиться
у відповідача, та його копія, яка має
першочерговий вигляд долучено ним до
заперечення.

Враховуючи вищевикладене відповідач
просить суд відмовити позивачу в
задоволенні позову.

Всебічно вивчивши обставини справи,
заслухавши пояснення сторін та їхніх
представників, дослідивши надані
письмові докази в сукупності, суд
дійшов висновку, що вимоги позивача не
підлягають задоволенню на підставі
встановлених фактичних обставин
справи та відповідних їм
правовідносин.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Статтею 11
ЦПК України передбачено, що суд
розглядає цивільні справи на підставі
наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57
ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Стаття 58 ЦПК України
встановлює, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України
суд не бере до уваги докази, одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом і обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Суд вивчивши матеріали справи
встановив, що

10.03.2010 року ОСОБА_2 власноручно написано
розписку у двох примірниках на аркушах
формату А-4, яка мала наступний зміст:

«Я ОСОБА_2 НОМЕР_1 от 23.12.1997 г. Получил в
долг суму денег в раз мере 18000 долларов
(Восемнадцать тысяч $ США) что в
эквиваленте составляло 155000 грн. от
ОСОБА_6 паспорт НОМЕР_2 от 18.10.1995 г.
Которые обязуюсь возвратить до 10.06.2010 г.
в случае не возврата долга до выше
указанного срока уплачивается штраф в
раз мере 10% от сумы долга за год
просрочки.

Данная росписка условна и
действительна только в случае выигрыша
по судам адв. ОСОБА_6 представляющим мои
интересы с ПриватБанком. В противном
случае рас писка недействительна».

Даний факт підтверджується
показаннями відповідача, свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також висновком
судової почеркознавчої та технічної
експертизи документів від18.04.2014 року.

Відповідно до висновку судової
почеркознавчої та технічної
експертизи документів, експертом
встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2
розташований під рукописними записами
«10% от сумы долга за год просрочки» -
виконаний ОСОБА_2 Рукописний запис
«ОСОБА_2.» розташований під рукописними
записами «10% от сумы долга за год
просрочки» - виконаний ОСОБА_2 Під
рукописними записами «10% от сумы долга
за год просрочки «підпис» ОСОБА_2.»
знаходився рукописний текс виконаний
кульковою ручкою пастою чорного
кольору, штрихи якого наявні на
досліджуваній розписці від 10.03.2014 року.

У зв'язку з вищевикладеним суд вважає,
що доводи позивача, що під рукописними
записами «10% от сумы долга за год
просрочки «підпис» ОСОБА_2.» знаходився
рукописний текс не пов'язаний з даною
розпискою є введенням в оману суду,
адже на зворотній стороні розписки
мається продовження рукописного
тексту розписки.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення, але й
факту передачі грошової суми
позичальнику.

Враховуючи наведені положення ЦК
України з договору позики (розписки) не
вбачається що відповідач ОСОБА_2 взяв
кошти та зобов'язався повернути їх до
10.06.2010 року.

Згідно пояснень свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4
при написанні розписки відповідачем
ОСОБА_2 грошові кошти вказані в
розписці, останній не отримував.

В судових засіданнях позивач
підтвердив факт, того що він в 2010 році
представляв інтереси відповідача по
справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_2

Судом встановлено, що в 2010 році суддею
Ачкасовим О.М. було постановлено
рішення за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_2, яке було скасовано
апеляційною інстанцією, даний факт
підтверджують і позивач, і відповідач.

Тому суд вважає, що дана розписка
написана відповідачем ОСОБА_2 на
підтвердження домовленості між ним та
позивачем ОСОБА_1 щодо їхньої
домовленості про винагороду ОСОБА_1 у
випадку виграшу справи в суді за
позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2

Стаття 1051 ЦК України передбачає, що
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під під впливом
тяжкої обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню, у зв'язку з тим
що відповідачем не отримано грошові
кошти від позивача, які зазначено в
розписці від 10.03.2010 року.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 11, 15, 18, 60, 205, 206, 212-
215 ЦПК України, ст.ст. 526, 549, 625, 1046, 1048, 1049,
1050, 1051 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
П.П.
Гончаренко