Справа № 544/855/14-ц
пров. № 2/544/281/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 червня 2014 року
м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської
області у складі:

головуючого - судді Сайко О.О.,

за участі секретаря - Несена О.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 (фізичні особи )

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду по вул. Леніна, 41
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про звільнення від сплати
заборгованості за аліментами,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у квітні 2014 ротку
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про звільнення від сплати
заборгованості за аліментами.

Свої позовні вимоги обґрунтовує
тим, що він 28 квітня 2011 року уклав
шлюб з відповідачкою у справі та є
батьком їх спільної дитини - ОСОБА_3,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Пирятинського районного суду
Полтавської області від 06 липня 2011
року з позивача стягнуто на користь
відповідача аліменти на утримання
дитини у розмірі 500 грн щомісячно до
досягнення сином повноліття та 300 грн
на утримання дружини до досягнення
сином трирічного віку. Через деякий
час сторони знайшли примирення та
стали проживати однією сім'єю у м.
Суми за місцем проживання позивача з
квітня 2012 по квітень 2013 року. Під час
спільного проживання позивач працював
та отримані кошти витрачав на потреби
сім'ї, відповідачка в цей час не
працювала. Дана ситуація існувала
тривалий час та відповідачка не мала
перешкод подати виконавчий лист до
органу виконавчої служби до
примусового виконання в разі
незадоволення сумами, які надавав на
її утримання та утримання дитини
позивач. У квітні 2013 року сторони
прийняли рішення проживати окремо та
рішенням Пирятинського районного
суду від 23.06.2013 їх шлюб розірвано.
Відповідачка у серпні 2013 року
звернулася до відділу державної
виконавчої служби із заявою про
примусове виконання рішення суду про
стягнення з позивача аліментів. В
подальшому державним виконавцем було
розраховано заборгованість по
аліментах за період з 12 червня 2012 по 01
березня 2014 року. Згідно довідки про
заборгованість позивачем протягом
травня 2013-лютого 2014 року було сплачено
4539,98 грн, заборгованість складає 11 966,68
грн. Натомість згідно квитанцій
позивача протягом травня 2013-лютого 2014
він сплатив відповідачці аліменти на
суму 5838,49 грн.

Просив звільнити його від сплати
заборгованості по аліментами,
визначеної у виконавчих провадженнях
за виконавчими листами №544/1156/13-ц від
30.07.2013, виданих на підставі рішення
Пирятинського районного суду
Полтавської області від 06 липня 2011 року
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини
ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття та
на утримання ОСОБА_2 до досягнення
сином трирічного віку, за період, з
червня 2012 року по квітень 2013 року
включно та частково від заборгованості
по аліментах за період з травня 2013 по
лютий 2014 року, зменшивши суму
заборгованості до 1300 грн.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив їх задовольнити з
підстав, викладених у позові.

Відповідачка у судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити у його задоволенні у повному
обсязі. Пояснила, що дійсно з квітня 2012
по березень включно 2013 року вона із
сином проживали разом з позивачем у
його квартирі в м. Суми. 12 червня 2012 року
позивач змусив її забрати виконавчі
листи та порвав їх. Позивач офіційно
ніде не працював, а кошти, які мав від
тимчасових заробітків віддавав
своїй матері. За період спільного
проживання позивач не надавав кошти
для утримання дитини та дружини. Сім'я
жила за рахунок коштів, яку
відповідачка отримувала як допомогу
по догляду за дитиною. Позивачка
сплачувала кошти за комунальні
послуги та на ремонт квартири, яку
успадкував від батька позивач. Кошти на
ремонт квартири також давала її мати.
Спільне життя з позивачем стало
нестерпним, останній у нетверезому
стані влаштовував сварки вдома та
піднімав на неї руку, тому вона
залишила його та, забравши дитину,
повернулася до м. Пирятина. У квітні 2013
року позивачка подала до суду на
розлучення та 19.07.2013 звернулася до суду
про видачу дублікату виконавчого
листа для відновлення примусового
стягнення з позивача аліментів. Суму 1300
грн у липні 2013 та січні 2014 року
позивач надавав їй як батьківську
допомогу у зв'язку з хворобою дитини.

Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - ВДВС Сумського міського
управління юстиції в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки не повідомив, надіслав
на адресу суду копії матеріалів
виконавчого провадження. Враховуючи
наведене, суд вважає можливим
розглядати справу за відсутності
представника третьої особи на підставі
наявних матеріалів.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Рішенням Пирятинського районного
суду Полтавської області від 06 липня
2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
стягнуто аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500 грн щомісячно
до досягнення сином повноліття та у
розмірі 300 грн щомісячно на утримання
дружини до досягнення сином трирічного
віку. (а.с.4). На виконання вказаних
рішень були видані виконавчі листи від
05.08.2011 N 2-425/2011 та за заявою стягувача
25.01.2012 року відкрито виконавчі
провадження (а.с.132,145).

З квітня 2012 року до березня
включно 2013 року позивач та відповідач
проживали однією сім'єю в квартирі його
матері разом зі своєю дитиною, за
спільні кошти проводили ремонт в
успадкованій позивачем від батька
квартирі.

11.06.2012 відповідач у справі ОСОБА_2
подала державному виконавцю заяву про
повернення виконавчих листів у зв'язку
з відмовою від примусового стягнення
аліментів (а.с.140,148). Претензій по
сплаті аліментів до боржника у
стягувача на день подачі заяви не було.
Постановами державного виконавця ВДВС
Сумського міського управління юстиції
від 12.06.2012 виконавчі листи повернуті
стягувачу (а.с.142,150).

18.07.2013 ОСОБА_2 звернулася до
Пирятинського районного суду із
заявою про видачу дублікатів
вищевказаних виконавчих листів у
зв'язку із їх втратою у процесі
виконання. Відповідно до ухвали суду
від 19.07.2013 відповідачка 30.07.2013 отримала
дублікати виконавчих листів (а.с. 50-66
цивільна справа №2-425/2011).

05.08.2013 за заявою відповідачки
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчих листів про
стягнення з ОСОБА_1 аліментів на
утримання дитини та дружини було
повторно відкрите (а.с.56,101).

Згідно довідки державного
виконавця відділу ДВС Сумського
міського управління юстиції загальна
сума заборгованості позивача ОСОБА_1
по аліментних зобов'язаннях станом на
01.03.2014 становить 11 966,68 грн, у тому числі
за період з 12.06.2012 по березень 2013 року -
7706,66 грн (а.с.103).

Сторонами у судовому засіданні не
заперечувалося, що в період з квітня 2012
року по березень включно 2013 року вони
проживали однією сім'єю та вели спільне
господарство, а на початку квітня 2013
року відповідачка залишила з дитиною
місце їх спільного проживання та
повернулася додому у м. Пирятин
Полтавської області, де подала до суду
позов про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. З ст. 197 Сімейного
кодексу ( далі - СК) України суд може
звільнити платника аліментів від
сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Всупереч вимогам ст. 60 Цивільного
процесуального ( далі - ЦПК ) України,
відповідач не надала переконливих
доказів того, що в період їх спільного
проживання з позивачем, останній не
надавав добровільно кошти на утримання
дитини та її утримання.

Квитанція про сплату комунальних
послуг, видана на прізвище відповідача,
не є свідченням того, що відповідачка
сама утримувала всю сім'ю на державну
допомогу, що отримувала по догляду за
дитиною.

Посилання відповідача на ті
обставини, що позивач примусив її
забрати з виконавчої служби та знищив
виконавчі листи, тому вона не мала
змоги звернути їх до примусового
виконання, є неспроможними та
необґрунтованими. Зокрема, у своїй
заяві до суду про видачу дубліката
виконавчих листів відповідач
вказувала, що виконавчі листи були
втрачені в процесі виконання. Та навіть
у разі їх знищення позивачем, у
відповідачки не було істотних
перешкод для отримання дублікатів
виконавчих листів та примусового
стягнення аліментів з позивача під
час їх спільного проживання, проте до
суду про їх видачу відповідачка
звернулася лише після розірвання
шлюбу з ОСОБА_1 - у липні 2013 року.

Таким чином, на підставі наданих
сторонами доказів, суд вважає, що
заборгованість виникла внаслідок
непред'явлення ОСОБА_2 без поважних
причин виконавчих листів до виконання
з квітня 2012 по березень 2013 року
включно, тому є правові підстави для
звільнення позивача від сплати
заборгованості по аліментах за
вказаний період.

Відповідно до ч.4 ст. 196 СК України,
розмір заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Позивач 11.07.2013 сплатив на рахунок
відповідачки 1000 грн, а 18.01.2014 - 298,51 грн
(а.с.12). Проте, вказані суми державним
виконавцем не були зараховані як
сплачені аліменти, а зі слів
відповідачки - зараховані як
батьківська допомога на лікування
дитини.

Суд не приймає до уваги заперечення
позивача про те, що вказані суми
сплачені ним як аліменти за виконавчим
листом, а про хворобу дитини він нічого
не знав, так як вони спростовуються
іншими доказами у справі. Зокрема,
відповідачка надала суду докази того,
що 10.07.2013 їх з позивачем неповнолітній
син ОСОБА_3 знаходився на
стаціонарному лікуванні в
Пирятинській ЦРЛ з діагнозом
ацетономічний синдром та йому було
призначене лікування (а.с.44). Цього ж дня
відповідачкою були придбані
призначені для лікування сина ліки на
суму понад 1 000 грн (а.с.41-43). 17.01.2014
відповідачка звернулася до лікаря з
приводу хвороби сина на ГРВІ та 18.01.2014
нею було придбані призначені для його
лікування ліки на суму 365,40 грн (а.с.39-40).
Відповідач повідомила позивача про те,
що син хворіє і потребує додаткових
витрат на лікування та в ці ж дні ним
були перераховані кошти на рахунок
відповідачки. На користь того, що
вказані суми були перераховані саме
як батьківська допомога на лікування
дитини, говорить і той порядок, за яким
позивач сплачував аліменти на користь
відповідачки. Так, щомісяця, починаючи
з травня 2013 року ним разово вносилися
на рахунок відповідачки суми від 500 до
600 грн, зокрема, ці суми були внесені
напередодні і в ті місяці, коли позивач
перерахував відповідачці спірні кошти
- 03 липня 2013 року - 620 грн та 08 січня 2014
року - 600 грн.

Тобто, суд вважає доведеним, що
повторна протягом місяця сплата
позивачем коштів на рахунки
відповідача саме в період хвороби
дитини сторін, є ніщо інше як
добровільна батьківська допомога на
лікування дитини, що не звільняє його
від виконання основного аліментного
обов'язку по утриманню сина.

За таких підстав, вимоги позивача
про його звільнення від
заборгованості по сплаті аліментів у
сумі 1300 грн за період з травня 2013 по
лютий 2014, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України,
ст.197 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
мешканця АДРЕСА_1, від сплати
заборгованості по аліментами,
визначеної у виконавчих провадженнях
за виконавчим листом №544/1156/13-ц від
30.07.2013 та №544/1156/13-ц, виданих на підставі
рішення Пирятинського районного суду
Полтавської області 06 липня 2011 року про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання дитини ОСОБА_3
до досягнення ним повноліття та на
утримання ОСОБА_2 до досягнення сином
трирічного віку, за період, починаючи з
12.06.2012 року по березень 2013 року включно.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Пирятинський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набуває законної сили після розгляду
справи.

Головуючий -
О.О.Сайко

Повний текст рішення виготовлений
20.06.2014