Справа № 393/184/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2014 року Ленінський районний суд м.
Кіровограда у складі

головуючого судді
Плохотніченко Л.І.

при секретарі
Іванову А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А
Н О В И В:

Позивач звернувся в Ленінський
районний суд м. Кіровограда з позовом
до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та
ділової репутації зазначивши, що він
був представником інтересів ОСОБА_3 та
відповідач 29.01.2014 року у своєму
робочому кабінеті ОСОБА_3 сказав: «
Розумієте, Ви взяли крутого та
гонорового захисника. Ви йому платите
такі великі гроші, а він нічого не
робить, займається іншими справами, а
ваша справа так. Що виклик свідків-це
буде ще один піар виступити в суді
вашому захиснику. Був один суд, другий
апеляційний, аби Ваш захисник щось
робив, то б давно вирішив би в
апеляційному суді, щоб справу
апеляційний суд закрив».

Дану інформацію позивач вважає
неправдивою, недостовірною та такою,
що принижує його честь, гідність та
ділову репутацію у зв`язку з чим
звернувся з позовом до суду про захист
честі, гідності та ділової репутації,
просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач у судове засідання з`явився,
позов підтримав та посилаючись на
викладені в заяві обставини просив
позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з`явився, надав письмові заперечення
проти заявленого позову, за якими
позовні вимоги не визнав, пояснив, що
за станом на 29.01.2014 року ОСОБА_3 була
підсудною за кримінальною справою, яка
знаходилася в провадженні відповідача,
по якій відповідач був головуючим.
04.03.2014 року відповідачем у справі №
338/1073/13-к за обвинуваченням ОСОБА_3 було
ухвалено окрему постанову відносно
адвоката ОСОБА_1. Згідно даної
постанови в ході розгляду справи
захисник підсудної адвокат ОСОБА_1 в
порушення вимог ч.6 ст.48 КПК України ( в
ред..1960 року) зловживав процесуальними
правами захисника шляхом вчинення дій,
спрямованих на те, щоб схилити свідка,
потерпілого до відмови від показань
або дачі завідомо неправдивих
показань, схилити експерта до відмови
від дачі завідомо неправдивого
висновку, що потягло за собою звернення
свідка ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_5 до
суду з заявами про вжиття заходів для
їх безпеки. Безпідставні заявлення
відводів головуючому у справі
спричиняли затягування розгляду даної
справи та тиск на суд для прийняття
необхідного для захисту рішення.
Відповідач вважає, що обставини, на які
посилається позивач пов'язані із
діяльністю судді відповідача ОСОБА_2, а
тому він як фізична особа не є належним
відповідачем у справі. Крім того,
відповідач вважає, що заявлений позов є
протиправним втручанням у здійснення
правосуддя і посяганням на
процесуальну незалежність суду, а тому
просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача та
врахувавши пояснення відповідача,
дослідивши матеріали справи та надавши
оцінку доказам у їх сукупності, суд
вважає, що провадження у справі
підлягає закриттю з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є
суддею Долинського районного суду,
Кіровоградської області та в його
провадженні перебувала кримінальна
справа по обвинуваченню ОСОБА_3 у
вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122
КК України.

На стадії судових дебатів по вказаній
вище справі, а саме 28 січня 2014 року,
після виступу прокурора, позивач
ОСОБА_1, який є захисником ОСОБА_3 заявив
клопотання про відкладення розгляду
справи з метою підготовки до судових
дебатів, яке було задоволено та у
розгляді кримінальної справи
оголошено перерву до 31.01.2014 року.

Після оголошення перерви у розгляді
зазначеної кримінальної справи,
підсудна ОСОБА_3 на протязі декількох
днів неодноразово зверталася до судді
ОСОБА_2 - відповідача, з заявами щодо
ознайомлення з матеріалами справи,
отримання копії технічного запису
судового процесу, які були розглянуті
відповідачем, як суддею та надавалися
дозволи на ознайомлення з матеріалами
справи.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3
показала, що після судового засідання,
а саме 29 січня 2014 року вона
спілкувалася з суддею ОСОБА_2 в його
робочому кабінеті з приводу надання
дозволу на ознайомлення з кримінальною
справою, яка слухалася 28 січня 2014 року
та суддя сказав, що він телефонував
куратору в апеляційний суд, справу
можна надати для ознайомлення після її
розгляду. Крім того свідок суду
показала, що під час її знаходження у
робочому кабінеті судді ОСОБА_2,
відповідачем їй було заявлено, що «
Розумієте, Ви взяли крутого та
гонорового захисника. Ви йому платите
такі великі гроші, а він нічого не
робить, займається іншими справами, а
ваша справа так. Що виклик свідків-це
буде ще один піар виступити в суді
вашому захиснику. Був один суд, другий
апеляційний, аби Ваш захисник щось
робив, то б давно вирішив би в
апеляційному суді, щоб справу
апеляційний суд закрив». 30 січня 2014
року їй зателефонувала секретар цього
ж суду та сказала щоб вона прийшла для
ознайомлення з матеріалами справи.

Згідно з ч.1 п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27.02.2009 року №1
відповідачем у випадку поширення
інформації, яку подає посадова чи
службова особа при виконанні своїх
посадових (службових) обов'язків,
зокрема при підписанні характеристики
тощо, є юридична особа в якій вона
працює. Враховуючи, що розгляд справи
може вплинути на права та обов'язки
цієї особи, остання може бути залучена
до участі у справі в порядку,
передбаченому статтею 36 ЦПК.

У разі поширення такої інформації
посадовою чи службовою особою для
визначення належного відповідача
судам необхідно з'ясовувати, від
імені кого ця особа виступає. Якщо
посадова чи службова особа виступає не
від імені юридичної особи і не при
виконанні посадових (службових)
обов'язків, то належним відповідачем
є саме вона.

Відповідно до ст.40 Конституції України
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Разом з тим, згідно зі ст. 12 Закону
України «Про звернення громадян» дія
цього Закону не поширюється на
порядок розгляду заяв і скарг
громадян, встановлений кримінальним
процесуальним,
цивільно-процесуальним, трудовим
законодавством, законодавством про
захист економічної конкуренції,
законами України "Про судоустрій і
статус суддів" та "Про доступ до судових
рішень", Кодексом адміністративного
судочинства України", Законом України
"Про засади запобігання і протидії
корупції".

Як вбачається з пояснень сторін та
свідка ОСОБА_3 розмова між ОСОБА_3 та
відповідачем відбулася з приводу
надання суддею ОСОБА_2 дозволу на
ознайомлення підсудної ОСОБА_3 з
кримінальною справою. Тобто, хоча
ОСОБА_3 і звернулася до відповідача
поза межами розгляду кримінальної
справи у судовому засіданні, проте
звернулася вона до відповідача саме як
до судді в провадженні котрого
перебувала кримінальна справа, за
матеріалами якої свідок ОСОБА_3 мала
статус підсудної.

Згідно зі статтями 62, 126 і 129
Конституції України, відповідно до
яких матеріальна та моральна шкода,
заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою лише
безпідставно засудженій особі в разі
скасування вироку як неправосудного;
судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише закону,
вплив на них у будь-який спосіб
забороняється, а однією з основних
засад судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом. Отже,
зазначеними положеннями Конституції
України визначено, що рішення суду і
відповідно до цього дії або
бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, передбаченому
процесуальними законами, а не шляхом
оскарження їх дій (чи відшкодування
моральної шкоди одночасно з
оскарженням таких дій) до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи належним
судом. У зв'язку із викладеним розгляд
судом позовних вимог, незалежно від їх
викладення та змісту, предметом яких є,
по суті, оскарження процесуальних дій
судді (суду), пов'язаних із розглядом
справи (від стадії відкриття
провадження у справі до розгляду по
суті, перегляду судових рішень у
передбачених процесуальним законом
порядках і їх виконання), нормами ЦПК
України чи іншими законами України не
передбачено. Таким чином, у відкритті
провадження у такій справі слід
відмовити на підставі пункту 1 частини
другої статті 122 ЦПК України, а у разі
відкриття провадження у справі його
слід закрити на підставі пункту 1
частини першої статті 205 ЦПК України.

З урахуванням встановлених обставин
суд дійшов висновку, що дії
відповідача, позивач повинен був
оскаржувати у порядку, передбаченому
кримінально - процесуальними Кодексом
України, а тому суд вважає, що дана
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 205, 209, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та
ділової репутації, - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Кіровоградської
області шляхом подання апеляційної
скарги на ухвалу суду протягом п'яти
днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда
Л. І. Плохотніченко