АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/4677/ 14
Справа №623/603//14-ц
інстанції - Бутенко В.М.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Кукліної
Н.О.

С у д д і в Черкасова
В.В.

Котелевець
А.В

При секретарі Каплоух
Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Ізюмської міської
ради Харківської області про визнання
права власності на нерухоме майно

по апеляційній скарзі Ізюмського
міжрайонного прокурора

на рішення Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 30 квітня 2014 року

В С Т
А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом до Ізюмської міської ради
Харківської області про визнання права
власності на гараж на два бокси
розміром 9,75 х 6,15 загальною площею 60
кв.м. з погрібом під ним розташованого
за адресою: АДРЕСА_1. В обгрунтування
зазначив, що у 1995 році він отримав
рішення Ізюмської міської ради
народних депутатів виконавчого
комітету № 8 від 03.01.1995року, яким йому
надано земельну ділянку площею 24 кв.м.
із земель міськземфонду по АДРЕСА_1 для
будівництва гаража розміром 4.0 х 6,0 м.
Рішенням № 1186 від 18.11.1999 року, надано
дозвіл на будівництво господарських
споруд на присадибних ділянках та
переобладнання в житлових будинках, а
саме будівництво сараю розміром 3,0 х 4,0
м. У 1998-2003 роках було виконано
будівництво гаражу на два бокса з
погребом під ним загальним розміром 9,75
х 6.15 м. інвентаризаційною вартістю - 148723
грн. В грудні 2012 року рішенням
виконавчого комітету Ізюмської
міської ради внесено зміни у рішення
про надання земельних ділянок в
частині зазначення адреси: замість
АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2.

Відповідач просив справу розглядати
без представника Ізюмської міської
ради Харківської області, при
вирішенні позову ОСОБА_3 покладався на
розсуд суду. 9 а.с. 240

Рішенням Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 30 квітня 2014 року позов
ОСОБА_3 до Ізюмської міської ради
Харківської області про визнання права
власності на нерухоме майно
задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно на земельній ділянці
площею 60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, на
гараж на два бокси загальним розміром
9,75 х 6.15 м, з погребом під ним, оглядовою
ямою та надбудовою мансардного
поверху, загальною площею 72,2 кв.м.,
інвінтаризаційною вартістю 148 723 грн., а
саме: під літ.»Б» - гараж, під літ «б» -
оглядова яма розміром 3,90 х 6.15 м, площею
21,1 кв.м; під літ. «В» - гараж, під літ.
«п/д» - погріб розміром 5,85 х 6, 15 м, площею
31, 0 кв.м.; під літ «МС» - надбудова
нежитлового приміщення розміром 3,52 х
5,70 м., площею 20,1 кв.м.

В апеляційній скарзі Ізюмського
міжрайонного прокурора ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухваленні судом
апеляційної інстанції нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги прокурор
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що
виникнення права власності на спірне
нерухоме майно у даній справі можливо
тільки після отримання дозволу на
будівництво на об'єкт нерухомості,
прийняття його в експлуатацію та
проведення державної реєстрації
зазначеного майна. Відповідачем
будь-які права позивача на оформлення
прав власності на самочинне
будівництво у визначеному законом
порядку не порушувалося. У
встановленому законом порядку
позивачу не надавалася земельна
ділянка площею 60 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1 для будівництва гаражу на два
бокси загальним розміром 9,75 х 6.15 м, з
погребом під ним, оглядовою ямою та
надбудовою мансардного поверху,
загальною площею 72,2 кв.м., під літ.»Б» -
гараж, під літ «б» - оглядова яма
розміром 3,90 х 6.15 м, площею 21,1 кв.м; під
літ. «В» - гараж, під літ. «п/д» - погріб
розміром 5,85 х 6, 15 м, площею 31, 0 кв.м.; під
літ «МС» - надбудова нежитлового
приміщення розміром 3,52 х 5,70 м., площею
20,1 кв.м. .До того ж спір вирішено без
залучити до участі у справі Ізюмської
міської ради.

Сторони про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
що свідчать зворотні розписки про
одержання судових повісток про виклик
до суду, про причини неявки в судове
засідання не повідомили , їх неявка
згідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи судом
апеляційної інстанції.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши пояснення
прокурора, обговоривши наведені в
скарзі доводи та перевіривши матеріали
справи знаходить апеляційну скаргу
підлягаючою задоволенню виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із доведеності
забудови позивачем наданої йому
земельної ділянки у період з 05 серпня
1992 року до 01 січня 2008 року, в який не
передбачалося одержання дозволу на
виконання будівельних робіт,
здійснення будівництва без порушення
прав та інтересів інших осіб, що є
підстави для визнання права власності
на самочинно збудовані об'єкти
нерухомого майна на земельній ділянці
в АДРЕСА_1.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна
виходячи з наступного.

Згідно з ст.ст. 213 ,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, котрі були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
позивачем вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються,
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин , яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Матеріали справи свідчать, що на
підставі рішення виконавчого комітету
Ізюмської міської ради Харківської
області від 03.01.1995 року №8 «Про надання
земельних ділянок для будівництва
гаражів» позивачу ОСОБА_3 наділено
земельну ділянку площею 24 кв.м із
земель міськземфонду по АДРЕСА_1 для
будівництва гаражу розміром 4,0Х 6.0 м .
Рішенням виконавчого комітету
Ізюмської міської ради Харківської
області від 18.11.1999 року №1186 «Про дозвіл
будівництва господарських споруд на
присадибних ділянках та
переобладнання в житлових будинках»
ОСОБА_3 дозволено по АДРЕСА_1
будівництво сараю розміром 3,0 х 4.0 м. В
ці рішення виконкому внесено зміни
рішенням виконавчого комітету
Ізюмської міської ради Харківської
області від 18.12.2012 року № 1042 щодо
адреси земельної ділянки , наданої для
забудови, з «АДРЕСА_1» на « АДРЕСА_2»
(а.с.13- 15).

Згідно висновку КП «Проектне бюро
міста Ізюм» від 24.12.2012 року на протязі
1998-2003 роках за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_3
без відповідного дозволу інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області , з
відхиленням від проекту будівництва та
без оформлення документів, що
посвідчують право на земельну ділянку ,
збудував гараж на два бокси загальним
розміром 9,75 х 6,15 м, загальною площею 72,2
кв.м. з погребом під ним, оглядовою ямою
та надбудову мансардного поверху, а
саме: - під літ «Б»- гараж, під літ. «б»-
оглядова яма розміром 3.52 х 5.70 м площею
20.1 кв.м та оформив технічний паспорт
станом на 09.11.2012 року. ( а.с.6-12)

Положеннями ст. 376 ЦК України
передбачено, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. На
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб. Згідно до
ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Наявними у матеріалах справи
письмовими доказами доводиться
надання позивачеві під забудову
земельної ділянки площею 24 кв.м для за
адресою: АДРЕСА_2.( а.с. 13)

Доказів, що позивачеві ОСОБА_3
надавалася земельна ділянка більшої
площі за іншою адресою : АДРЕСА_2,
матеріали не містять.

Позивачем збудовано гараж на два
бокси загальним розміром 9,75 х 6,15 м,
загальною площею 72,2 кв.м. з погребом під
ним, оглядовою ямою та надбудовою
мансардного поверху на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_2, яка
позивачеві не була відведена для цієї
мети, та не надавалася у встановленому
порядку під уже збудоване нерухоме
майно.

Відповідно до ст.. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Підстави виникнення цивільних прав
та обов'язків , право та способи їх
захисту встановлені положеннями ст. 11,
15.16 ЦК України .

Згідно до роз'яснень, викладених в п.
п. 4, 8,9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети. Під наданням земельної ділянки
слід розуміти рішення компетентного
органу влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність або надання у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно-правових договорів
із фізичною чи юридичною особою. Право
на забудову виникає у особи, яка набула
права на земельну ділянку на законних
підставах. При розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України). У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Доказів, що позивачеві відповідачем
чинилися перешкоди в реалізації права
на забудову земельної ділянки , яка
йому для цієї мети не відводилася і не
надавалася, або уповноваженим органом
безпідставно відмовлено в прийнятті
збудованого ним об'єкту нерухомості в
експлуатацію, матеріали справи не
містять.

Оцінюючи повно і всебічно
встановлені у справі обставини, на які
сторони посилались, як на підставу
своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні,
відповідно до ст.ст. 10,11,58.59, 60 ,303 ЦПК
України колегія суддів визнає, що
позивачем здійснено самочинне
будівництво спірних будівель, на
земельній ділянці, що не була відведена
позивачеві для цієї мети.

З урахуванням наведених обставин
та вимог закону у суду першої інстанції
не було підстав для задоволення позову
ОСОБА_3 про визнання права власності на
самочинно збудовані споруди
загальною площею 72,2 кв.м, розташовану
на земельній ділянці за адресою:
АДРЕСА_1, яка для цієї мети позивачу не
надавалася і не відводилася.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, визнає , що
рішення судом першої інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для його скасування та
ухваленні судом апеляційної інстанції
нового рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання
права власності на самочинно збудовані
споруди на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 323,
324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Ізюмського
міжрайонного прокурора задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 30 квітня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

В позові ОСОБА_3 до Ізюмської
міської ради Харківської області про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно на земельній
ділянці площею 60 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1 на гараж на два бокси
загальним розміром 9,75 х 6.15 м, з погребом
під ним, оглядовою ямою та надбудовою
мансардного поверху, загальною площею
72,2 кв.м., інвентаризаційною вартістю 148
723 грн., а саме: під літ. «Б» - гараж, під
літ «б» - оглядова яма розміром 3,90 х 6.15
м площею 21,1 кв.м; під літ. «В» - гараж, під
літ. «п/д» - погріб розміром 5,85 х 6, 15 м,
площею 31, 0 кв.м.; під літ «МС» - надбудова
нежитлового приміщення розміром 3,52 х
5,70 м. площею 20,1 кв.м. відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді