Справа № 1322/1507/2012
Головуючий у 1 інстанції: Ніточко Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/1923/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді -
Копняк С.М.

суддів: -
Мацея М.М., Монастирецького Д.І.

секретар -
Олексів О.А.

з участю представника апелянта -
ОСОБА_4

представника позивача -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_4 на заочне
рішення Старосамбірського районного
суду Львівської області від 09 квітня
2013 року в справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_6 про
стягнення боргу. З урахуванням
уточнених позовних вимог просив
стягнути з ОСОБА_6 - 226 209 грн. боргу; 31
367 грн. - проценти за користування
коштами; 10 048 грн. інфляційних втрат; 9180
грн. - 3% річних та судові витрати.

В подальшому позивач та його
представники подали заяву про часткову
відмову від позовних вимог, а саме, від
стягнення з відповідача на його
користь: процентів за користування
чужими коштами в сумі 31 367 грн.;
інфляційних втрат в сумі 10 048 грн.; 3 %
річних в сумі 9 180 грн. та частини
основного боргу в розмірі 30 000 грн., і
закриття провадження в цій частині
вимог.

Ухвалою Старосамбірського
районного суду Львівської області від
08 квітня 2013 року провадження по справі
в частині стягнення процентів за
користування чужими коштами в сумі 31 367
грн.; інфляційних втрат в сумі 10 048 грн.; 3
% річних в сумі 9 180 грн. та частини
основного боргу в розмірі 30 000 грн. у
зв»язку з частковою відмовою позивача
від позовних вимог закрито.

Заочним рішенням
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 09 квітня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_6 в користь
ОСОБА_7 суму позики 86211 грн. 00 коп.
(вісімдесят шість тисяч двісті
одинадцять грн. 00 коп.), судовий збір в
сумі 862 грн. 11 коп. (вісімсот шістдесят
дві грн. 11 коп., та витрати на правову
допомогу в сумі 1776 грн. 00 коп. (одна
тисяча сімсот сімдесят шість грн. 00
коп.).

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_4.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що
оскаржуване рішення не відповідає
вимогам ст.ст.213,214 ЦПК України, оскільки
воно є необґрунтованим, ухвалене при
неповно та всебічно з»ясованих
обставинах справи, на які позивач
посилається як на підставу своїх вимог
без надання відповідних доказів. Крім
того, рішення ухвалене з порушенням
норм як матеріального, так і
процесуального права, зокрема судом
порушено приписи ч.2 ст.1047 ЦК України,
ст.294 ЦПК України.

Зазначає, що в основу позовної заяви
позивачем покладено технічні записи
відповідача, які, на думку апелянта,
жодним чином не говорять про наявність
боргу перед позивачем, оскільки
відсутній причинно-наслідковий
зв»язок, який пов»язує технічні записи
відповідача та існування боргу.
Позивачем не надано жодного доказу,
який би свідчив про наявність боргу, а
запис в блокноті не відповідає вимогам
ст.1047 ЦК України. На підтвердження
укладення договору позики повинно бути
представлено розписку або інший
документ, який засвідчує передання
грошової суми чи інших речей.

Вважає, що суд розцінив помилково
представлений позивачем документ як
розписку, оскільки запис в блокноті не
відповідає вимогам розписки.

Просить заочне рішення
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 09 квітня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову повністю.

Позивач та відповідач, будучи належним
чином повідомлені про час та місце
проведення судового засідання, до суду
апеляційної інстанції не з"явились,
однак направили до суду представників.

Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи. Тому судова колегія вважає за
необхідне у відповідності з вимогами
ст.305 ЦПК України проводити розгляд
справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника апелянта
ОСОБА_4 в підтримання мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
заперечення представника позивача
ОСОБА_5 проти мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Обставини визнані
сторонами, не підлягають доказуванню.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

З матеріалів справи
вбачається, що сторони знайомі багато
років, вчилися в одній школі, були в
приятельських відносинах, займалися
виготовленням з дерева «бесідок».
Позивач неодноразово позичав гроші
відповідачу, при цьому розписки ОСОБА_6
не писав. Коли 31.03.2010 року ОСОБА_6 ще
позичив гроші в ОСОБА_7, він написав
розписку, в якій вказав загальну суму
позичених грошей та проценти. На усні
прохання повернути борг позивачу,
відповідач не реагував. Саме з цієї
причини позивач зернувся із першою
заявою 16.09.2011 року в правоохоронні
органи, щоб захистити свої інтереси.

За приписами ст.526 ЦК України
зобовязання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Згідно зі ст.1046 ЦК Україниза
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики вважається
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Отже, з положень закону
вбачається, що проста письмова форма
обов'язкова для договору позики тільки
у випадках, коли позикодавець -
юридична особа, а також у всіх випадках,
якщо сума договору позики перевищує
встановлений законом розмір.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З наведеного вбачається, що
письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач на підтвердження
укладення 31.03.2010 року договору між ним
та відповідачем подав свій блокнот
(долучений до справи), на одному із
аркушів якого (а.с.10), є зроблений
запис рукою відповідача, з якого
вбачається, що відповідач позичив у
позивача кошти, а саме, 7000 доларів + 2000
Євро + 30 000 процент + 9540 грн. Під цим
записом відповідач проставив свій
підпис. Не заперечуючи, що ці записи
вчинені відповідачем, представник
відповідача заперечує, що такі є
борговою розпискою, стверджує, що це
лише технічні записи

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.218 ЦК
України недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих
його частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Будь-яких з вище
перелічених доказів відповідачем на
підтвердження свого заперечення суду
не подано, в матеріалах справи такі
відсутні.

Згідно довідок
територіально відокремленого
безбалансового відділення № 10013/030
філії Львівського обласного
управління публічного акціонерного
товариства «Державний Ощадний банк
України» № 9 та № 10 від 08.04.2013 року
курс Євро по відношенню до гривні,
затверджений Національним Банком
України станом на 31.10.2012 року, становив
10.360527 гривень за 1 Євро та курс
Долара США до гривні становив - 7,993000
гривні.

Відповідно до ст.1049 Цивільного
кодексу України позичальник
зобовязаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частинами 1 та 2 ст.533 ЦК України
встановлено, що грошове зобов'язання
має бути виконане в гривнях. Якщо в
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті в гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що відповідач ОСОБА_6 свої зобов»язання
за договором позики не виконав, на
вимогу позивача гроші йому до
теперішнього часу не повернув, тому
позовні вимоги задоволив.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що оскаржуване рішення
ухвалене судом на підставі наявних у
справі доказів, оцінених судом
належним чином кожного окремо на їх
достовірність, допустимість та
достатність, взаємний зв»язок у їх
сукупності, встановлених судом
обставин справи. Висновки суду
ґрунтуються на аналізі зібраних у
справі доказів.

З висновками суду слід
погодитись, оскільки ним правильно
визначено характер спірних
правовідносин та встановлено дійсні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України. Доводи апеляційної скарги
представника відповідача ОСОБА_4
висновків суду не спростовують, а тому
підстави для її задоволення та
скасування заочного рішення
Старосамбірського районного суду
Львівської області відсутні.

Керуючись ст.209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_4 -
відхилити.

Заочне рішення Старосамбірського
районного суду Львівської області від
09 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржене
в касаційному порядку протягом 20-ти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Мацей М.М.

Монастирецький Д.І.