Ухвала

іменем україни

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Журавель В.І.,
Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Долинської сільської ради
Запорізького району Запорізької
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області, Головного управління
Державного земельного агентства у
Запорізькій області, треті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу земельної ділянки,
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, спонукання до
передачі земельної ділянки у
власність,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Долинської сільської ради
Запорізького району Запорізької
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області, Головного управління
Державного земельного агентства у
Запорізькій області, треті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу земельної ділянки,
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, спонукання до
передачі земельної ділянки у
власність.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 18 лютого 2014
року позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт на
право приватної власності на землю
серії ЯЕ № 265393 на земельну ділянку
площею 0,204 га, розташовану на території
Долинської сільської ради в АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_7, зареєстрований
в Книзі записів реєстрації за № 85.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,204 га, кадастровий №
:20:001:0340, розташованої на території
Долинської сільської ради в АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області, укладений 12 січня 2008 року між
ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Визнано недійсним державний акт на
право приватної власності на землю
серії ЯЕ № 267309 на земельну ділянку
площею 0,204 га, розташовану на території
Долинської сільської ради в АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_3, зареєстрований
в Книзі записів реєстрації за № 09.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,204 га, кадастровий №
:20:001:0340, розташованої на території
Долинської сільської ради в АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області, укладений 23 липня 2008 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано недійсним державний акт на
право приватної власності на землю
серії ЯЕ № 228053 на земельну ділянку
площею 0,204 га, розташовану на території
Долинської сільської ради в АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_4, зареєстрований
в Книзі записів реєстрації за № 37.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути ОСОБА_1
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою площею 0,204 га, розташованої в
АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області, кадастровий №
:20:001:0340, шляхом знесення паркану,
звільнення зазначеної ділянки.

Зобов'язано Долинську сільську раду
Запорізького району Запорізької
області повторно розглянути заяву
ОСОБА_1 про приватизацію земельної
ділянки площею 0,2 га в АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 15 квітня 2014
року зазначене судове рішення
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що до
ОСОБА_1 як спадкоємця за законом
перейшло право користування земельною
ділянкою площею 0,2 га, яка була виділена
в користування спадкодавцю ОСОБА_8 у 1965
році.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
позові, посилався на наступне.

Рішенням правління колгоспу «Дружба»
від 27 квітня 1965 року члену колгоспу
ОСОБА_8 під будівництво будинку
виділено земельну ділянку площею 0,2 га.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з погосподарської книги, з 01
червня 1986 року площа земельної ділянки
зменшилась до 0,04 га. Причиною зміни
площі земельної ділянки з 0,2 га до 0,04 га
була зміна місця роботи ОСОБА_8 і
наступне виключення її з колгоспу
«Дружба» відповідно до ст. 66 Земельного
кодексу УРСР 1970 року. Відповідні
сторінки погосподарської книги
засвідчені особистим підписом ОСОБА_8,
тобто останній було відомо, що площа
земельної ділянки, якою вона
користується, складає 0,04 га і за життя
нею це право не оспорювалось.

Таким чином, юридичне значення має не
те, якої площі земельну ділянку ОСОБА_8
мала у 1965 році, а які саме права у
спадкодавця були на час відкриття
спадщини згідно зі ст. 1220 ЦК України,
тобто станом на 19 листопада 2003 року. На
вказаний час права землекористувачів
регулювались Земельним кодексом
України в редакції 2001 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що на час відкриття
спадщини у спадкодавця не було права на
користування земельною ділянкою
площею 0,2 га, а з 01 червня 1986 року до дня
смерті спадкодавець користувалась
земельною ділянкою площею 0,04 га.

З матеріалів справи вбачається, що у
встановлений законом строк позивачка
не зверталась до нотаріуса із заявою
про прийняття спадщини. Права як
спадкоємець вона набула відповідно до
рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 14 грудня 2006
року, яким за позивачкою в порядку
спадкування було визнане право
власності на житловий будинок з
господарськими спорудами. Ні в
судовому рішення, ні в спадковій справі
немає відомостей про наявність прав на
земельну ділянку площею 0,2 га;
спадкоємець в даному випадку мала
право на земельну ділянку площею 0,04 га.

Зобов'язуючи ОСОБА_4, усунути ОСОБА_1
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою площею 0,204 га, суд помилково
застосував ч. 1 ст. 216 ЦК України, яка не
може застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі.

Зобов'язуючим Долинську сільську раду
повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про
приватизацію земельної ділянки площею
0,2 га в АДРЕСА_1, суд першої інстанції
вийшов за межі своїх повноважень,
оскільки власник на свій розсуд
розпоряджається своєю власністю і
ніхто не вправі примушувати його до
здійснення будь-яких дій, що обмежує
його право власності. Крім того, ОСОБА_1
не довела свого права на приватизацію
зазначеної земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 15 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
В.І. Журавель

О.І. Євтушенко