АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/558/14
Головуючий в 1 інстанції Слюсар Л.П.
Доповідач Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Кочкової Н.О.,

при секретарі:
Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 28 жовтня 2013 року
по цивільній справі за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до
Публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, зустрічною позовною
заявою ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК», Публічного
акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»
про визнання договору поруки
недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2012 року Публічне
акціонерне товариство комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду
з позовом до Публічного акціонерного
товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, посилаючись
на те, що відповідно до договору № 71 від
12.06.2001 року відповідачка ОСОБА_1
отримала в банку кредит в розмірі 3000
дол. США зі сплатою за користування ним
відсотків у розмірі 17 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 12.06.2004
року та зобов'язання позичальниці були
забезпечені шляхом укладання з
Публічним акціонерним товариством
«АКЦЕНТ-БАНК» договору поруки № 167 від
20.10.2010 року, але в порушення умов
договору ОСОБА_1 свої зобов'язання
належним чином не виконала і станом на
20.02.2012 року має кредитну заборгованість
в розмірі 22641,75 дол. США, в тому числі:
6007,49 дол. США - заборгованість по
процентам за користування кредитом і
16634,26 дол. США - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором, у
зв'язку з чим позивач просив суд
стягнути вказану заборгованість з
відповідачів солідарно.

ОСОБА_1 подала зустрічну позовну
заяву про визнання договору поруки № 167
від 20.10.2010 року недійсним,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що цей договір поруки в силу ст. 234 ЦК
України є фіктивним, оскільки його
укладено було без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим договором і він порушує її права,
надані їй Законом. Вона не є стороною
цього договору і її не повідомили про
його укладення, а кредитного договору
№ 71 від 12.06. 2001 року з позивачем вона
ніколи не укладала і не отримувала в
кредит 3000 доларів США. Станом на 12.06.2001
року Ужгородська філія Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» не мала ліцензії на
операції з іноземною валютою, тому не
могла видати ОСОБА_1 валютний кредит.
Відповідно до умов п. 6.3. Додаткової
угоди № 1 до договору про
обслуговування пластикової картки № 71
про встановлення кредитного ліміту
Visa-servis від 12.06.2001 року остаточне
погашення заборгованості по
кредитному ліміту позичальниця
повинна була зробити 12 червня 2004 року, а
на момент укладання 20.10.2010 року
договору поруки минуло більше ніж 6
років, тобто два строки позовної
давності.

Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
28 жовтня 2013 року в задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» і зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі з доданими до
неї наступними доповненнями
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права
Публічне акціонерне товариство
комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
просить скасувати рішення суду в
частині відмови в задоволенні його
позовних вимог та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, а рішення суду в
частині відмови в зустрічному позові
залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду - частковому скасуванню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення
спірної кредитної заборгованості, суд
виходив з того, що позивачем не надано
жодного доказу, яким би було
підтверджено як внесення ОСОБА_1
початкового внеску, так і факт
отримання нею міжнародної
пластикової карти Visa-servis та кредитних
коштів по ній.

З таким висновком суду повністю
погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи,
12 червня 2001 року між ОСОБА_1 та Закритим
Акціонерним товариством комерційний
Банк «ПриватБанк», в особі директора
Ужгородської філії, правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк», було
укладено договір № 71 про відкриття та
обслуговування картрахунку і
додаткова угода № 1 до цього договору,
за умовами яких Клієнт ознайомлений з
Правилами користування платіжними
картами та тарифами Банку і
зобов'язується їх виконувати,
оплачувати послуги Банку в сумі і в
строки, які передбачені Тарифами,
вносити на картрахунок в Банк суму
початкового внеску, яка включає суму
незнижуваного залишку, а Банк для
забезпечення доступу Клієнта до
Картрахунку в строк не більше 5
банківських днів із дня внесення суми
випускає і передає в користування
Клієнта банківську платіжну карту
міжнародної платіжної системи або
припиняє дію даного Договору і
повертає Клієнту суму початкового
внеску, має право відмовити Клієнту з
випуску карти без пояснення причин
відмови, здійснює кредитне
обслуговування Клієнта по карті, що
заключається в проведені платежів
понад залишок коштів на картковому
рахунку, встановлює кредит на
картковий рахунок клієнта в розмірі 3000
доларів США, для проведення платежів
Клієнта в рахунок кредитного ліміту
відкриває Клієнту рахунок № 7300 і
рахунок по відсотках № 7300, при
цьому угода набирає сили з моменту
підписання і діє в розмірі фактично
витраченого кредитного ліміту по
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань, остаточне погашення
заборгованості по кредитному ліміту 12
червня 2004 року, за платежі проведені в
рахунок кредитного ліміту Банк
нараховує відсотки виходячи із 17%
річних.

Зобов'язання позичальника за
вказаним кредитним договором
забезпечено порукою в розмірі 10000 грн.
на підставі договору поруки № 167 від
20.10.2010 року, укладеного банком з
поручителем ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК».

За наданими банком розрахунком,
випискою по рахунку № 7300 і
рахунку по відсотках № 7300 з 01.01.2001
року по 15.07.20134 року та момеріальних
ордерів ОСОБА_1 свої зобов'язання за
кредитним договором не виконує і
станом на 20.02.2012 року має
заборгованість в розмірі 22641,75 дол. США,
в тому числі 6007,49 дол. США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом і 16634,26 дол. США -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, яку частково
сплачувала (а.с. 82-93), що нею в судовому
засіданні не спростовано і свідчить
про користування нею отриманим у
позивача кредитом.

Крім того, заявляючи про
відсутність з ПАТ КБ «Приватбанк»
кредитних правовідносин ОСОБА_1
вказаний кредитний договір № 71 від
12.06.01 року у встановленому порядку не
оспорювала.

Між тим, суд зазначені обставини
справи не врахував і залишив поза
увагою, дійшовши помилкового висновку
про відсутність у ОСОБА_1 зобов'язання
погашати спірну заборгованість.

Разом з тим, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
таких позовних вимог банку виходячи з
наступного.

За змістом ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживчий кредит - кошти, що надаються
кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції. А згідно п. 7 ч. 13
ст. 11 цього Закону кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

За умовами кредитного договору
остаточне погашення заборгованості по
кредитному ліміту встановлено 12 червня
2004 року, але банк з позовом про її
стягнення звернувся до суду лише в
лютому 2012 року, тобто з пропуском
встановленого законом трирічного
строку позовної давності і поважних
причин його пропуску не навів.

На пропуск банком строку позовної
давності ОСОБА_1 звертала увагу у
своєму зустрічному позові, що, як
пояснила її представник в судовому
засіданні апеляційного суду, слід
вважати її заявою про застосування
такого строку при розгляді цієї справи.

При таких обставинах, рішення суду
в цій частині, як постановлене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права та з порушенням
норм процесуального права, підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог банку за пропуском ним
строку позовної давності на підставі
ст. 267 ЦК України та ст. 309 ЦПК України.

Рішення суду в частині відмови в
зустрічному позові ОСОБА_1 не
оскаржується, тому апеляційною
інстанцією не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити
частково.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня
2013 року в частині відмови в задоволенні
позову Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» до Публічного
акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
скасувати та в задоволенні таких
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» - відмовити з
мотивів згідно цього рішення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді: