Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/2149/14
Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Каракуша К.В.

при секретарі:
Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 20 березня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ПАТ «ПриватБанк»
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначав, що
відповідно до укладеного договору б/н
від 27.12.2006 року ОСОБА_3 27.12.2006 року
отримала кредит у розмірі 8 500,00 гривень
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36.00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

В порушення умов кредитного договору
відповідач свої зобов'язання не
виконала, а саме не здійснювала
погашення заборгованості за кредитом,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яка станом на 31.08.2013 року становить 27
675,26 грн. та складається з наступного: 8
240, 55 грн.,- заборгованість за кредитом; 13
437,74 грн., - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 4 202,91 грн., -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 500 грн. - штраф
(фіксована частина); 1 294,06 грн. - штраф
(процентна складова);

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 27 675 гривень 26
копійки, та судові витрати у розмірі
276,75 гривень

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 20 березня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 27675,26 грн. та судові витрати в
сумі 276,75 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи, рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Постановляючи рішення про стягнення з
ОСОБА_3 27675,26 гривень суми
заборгованості за кредитним договором
та не прийнявши заяву відповідача про
застосування позовної давності, суд
виходив з того, що строк закінчення дії
картки не настав.

Проте з такими висновками погодитись
не можна, оскільки суд неправильно
застосував ст. 261 ЦК України.

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України ).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
( ч.1 ст.530 ЦК України ).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України
).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України ).

Пред'являючи позов, банк посилався на
те, що на порушення умов договору
позичальник взяті на себе зобов'язання
не виконував, передбачені умовами
договору платежі вносив нерегулярно,
останній платіж вніс 19.05.2009 року, у
зв'язку із чим станом на 31 серпня 2013
року має заборгованість за кредитом -
8240,55 грн.; по процентам за користування
кредитом - 13437,74 грн; заборгованість по
комісії за користування кредитом - 4202,91
грн.; а також штрафи відповідно до
пункту 8,6 Умов та правил надання
банківських послуг; - 500 грн. - штраф (
фіксована частина); 1294,06 грн. - штраф (
процентна складова).

Із матеріалів справи вбачається, що 27
грудня 2006 року банк надав ОСОБА_3
кредит у вигляді встановленого
кредитного ліміту в сумі 8500,00 грн. на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
річних на залишок заборгованості.

В заяві про відкриття банківського
рахунку і отримання кредитної картки
передбачено щомісячне погашення
заборгованості по кредиту у розмірі 7%
від залишку заборгованості. Погашення
кредиту здійснюється шляхом
поповнення рахунку готівкою або у
безготівковому порядку(а.с.7).

Згідно зі ст. ст. 256,257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк
виконання кожного щомісячного
зобов'язання спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України ).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі №6-116 цс13.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Після 19.05.2009 року відповідач кредит не
погашав.

Як зазначалося вище, сторони
встановили виконання зобов'язань
внесенням щомісячних платежів у
розмірі 7% від залишку заборгованості,
останній платіж нарахований за
серпень 2013 року.

У той час з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом банк
звернувся 16 жовтня 2013 року, включивши
до позовних вимог всю заборговану суму,
строк сплати якої сплинув за три роки
до пред'явлення позову.

Вимоги банку про стягнення з
відповідача заборгованості, що
існувала станом на 01 жовтня 2010 року,
задоволенню не підлягають за пропуском
позовної давності.

В порушення вимог ст. 212 ЦПК України суд
також не дав оцінку розрахунку банку на
предмет його відповідності умовам
договору та вимогам ст.ст. 525,526,629 ЦК
України.

Таким чином, станом на 31.08.2013 року, як
просив банк, та в межах позовної
давності, яка складає три роки, з
відповідача на користь банку підлягає
стягненню заборгованість за тілом
кредиту в сумі 2 359,38 грн.,
заборгованість за процентами 4406,10 грн.
(36% річних ), штраф в сумі 500 грн. (
фіксована складова ) та 338,27 - процентна
складова.

Доводи апеляційної скарги про відмову
у позові у повному обсязі ґрунтується
на помилковому обчисленні позовної
давності з дати, указаної на картці.
Сторони узгодили в самій заяві
погашення кредиту не в межах строку дії
картки, а щомісячними платежами у
розмірі 7% від залишку заборгованості.

Судовий збір сплачений за позов
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача в мінімальному
розмірі, передбаченому ст. 4 Закону
України „Про судовий збір" , у
відповідності до ст.88 ЦПК України в
сумі 229 грн.40 коп.

З огляду на викладене, рішення суду на
підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 20 березня 2014 року в цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісту:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 7603 гривни( сім тисяч шістсот
три гривни) 75 коп., та судовий збір у
сумі 229 грн.40 коп. на рахунок № 0001
МФО № 305299.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: