Справа № 2-з/7
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року Новоселицький
районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

при секретарі Кіріл С.В.

з участю представника заявника
Кристюк Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Новоселиця
заяву публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про часткове скасування
заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з заявою про часткове
скасування заходів забезпечення
позову, посилаючись на те, що рішенням
Новоселицького районного суду від 16
березня 2011 року був задоволений позов
банку до ОСОБА_2 та з останнього на
користь банку було стягнуто кредитну
заборгованість в сумі 43355 гривень 16
копійок, а також судові витрати в сумі
950 гривень 84 копійок. 23 лютого 2011 року
Новоселицьким районним судом було
винесено ухвалу про забезпечення
вказаного позову, якою було накладено
арешт на майно (нерухоме та рухоме) та
грошові кошти, які належать ОСОБА_2. У
зв'язку з тим, що 03 квітня 2013 року ОСОБА_2
надано ПАТ КБ «ПриватБанк» генеральні
доручення на продаж автомобілів,
просив зняти арешт з автомобілів марки
MERCEDES-BENZ 2540, номер кузова/шасі НОМЕР_1,
реєстраційний номер: НОМЕР_2 та марки
FLIEG, номер кузова/шасі № НОМЕР_3,
реєстраційний номер: НОМЕР_4 які
належать на праві власності заявника
та знаходяться в заставі ПАТ КБ
«Приватбанк».

В судовому засіданні представник
заявника заяву підтримав та просив
заявлені вимоги задовольнити.

ОСОБА_2, будучи належним чином
повідомлений про час і місце судового
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився з неповажних для суду причин,
що відповідно до ст. 154 ЦПК України не є
перешкодою для подальшого розгляду
даної заяви.

Суд заслухавши пояснення представника
заявника, вивчивши подану заяву, докази
додані до неї та матеріали цивільної
справи № 2-234/2013 року, вважає що в
задоволенні заяви слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Новоселицького районного суду від 16
березня 2011 року був задоволений позов
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та з
останнього на користь банку було
стягнуто кредитну заборгованість в
сумі 43355 гривень 16 копійок, а також
судові витрати в сумі 950 гривень 84
копійок.

23 лютого 2011 року ухвалою
Новоселицького районного суду з метою
забезпечення вказаного позову, було
накладено арешт на майно (рухоме та
нерухоме) та грошові кошти, які
належать ОСОБА_2.

Як вбачається зі змісту заяви та
доданих до неї доказів між
відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ПАТ
КБ «ПриватБанк» був укладений договір
застави автомобілів № E/V 092915 від 18
червня 2009 року, а також досягнута згода
про добровільну реалізацію частини
вищевказаного майна для погашення
заборгованості за кредитом, що
підтверджується наданими дорученнями.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України
заходи забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає справу.

Згідно ч. 5 ст. 154 ЦПК України питання про
скасування заходів забезпечення
позову вирішується в судовому
засіданні з повідомленням осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону
України «Про виконавче провадження»
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Положення частини 5 статті 60 вказаного
Закону передбачають зняття арешту з
майна у випадках незавершеного
виконавчого провадження за рішенням
суду, зокрема за позовом про зняття
арешту з майна, а не ухвали,
постановленої за заявою сторін у
справі.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 239
ЦПК України окремо від рішення суду
можуть бути оскаржені в апеляційному
порядку ухвали суду першої інстанції
щодо забезпечення позову, а також щодо
скасування забезпечення позову.

Відповідно до частини 3 статті 294 ЦПК
України суд за заявою особи може
поновити строк апеляційного
оскарження ухвали.

Аналізуючи зміст вказаних норм
законодавства, суд приходить до
висновку, що заходи забезпечення
позову можуть бути скасовані судом,
який розглядає справу. Разом з тим,
цивільна справа за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
кредитної заборгованості не перебуває
в провадженні суду, оскільки вже
розглянута в 2011 році та за результатами
її розгляду винесено рішення від 16
березня 2011 року, яке вступило в законну
силу.

Зняття арешту з майна у випадках
незавершеного виконавчого провадження
проводиться не на підставі ухвали,
постановленої за заявою сторін у
справі, а за рішенням суду, зокрема за
позовом про зняття арешту з майна.

Таким чином, вимоги особи, що
ґрунтуються на її праві власності на
арештоване майно, розглядається за
правилами, установленими для розгляду
позовів про звільнення майна з під
арешту.

Саме такого висновку дійшов Верховний
Суд України у своїй Постанові від 15
травня 2013 року за № 6-26цс13. Зазначена
Постанова прийнята з підстав
передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а
тому висновки викладені в ній є
обов'язковими для всіх судів України
(ч.2 ст. 214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України).

За вказаних обставин, суд вважає
безпідставними заявлені вимоги про
зняття арешту з автомобілів боржника
ОСОБА_2, у зв'язку із чим, у задоволенні
заяви слід відмовити.

На підставі ст.ст. 154, 239, 294 ЦПК України,
ст. 60 Закону України «Про виконавче
провадження», суд керуючись ст. 10, 11, 60,
208-210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про часткове
скасування заходів забезпечення
позову та зняття арешту з автомобіля
марки MERCEDES-BENZ 2540, номер кузова/шасі
НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2 та
марки FLIEG, номер кузова/шасі № НОМЕР_3
реєстраційний номер: НОМЕР_4, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Чернівецької
області через Новоселицький районний
суд протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

Суддя: