У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ в
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, третя
особа - служба у справах дітей
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області, про
усунення перешкод у користуванні
власністю, виселення та вселення; за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,
зобов'язання вчинити дії, визнання
договору купівлі-продажу дійсним; за
позовом ОСОБА_8, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9, до
Новобілярської селищної ради
Комінтернівського району Одеської
області, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_7,
служба у справах дітей
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області,
приватний нотаріус Комінтернівського
районного територіального округу
Одеської області ОСОБА_10, про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
визнання незаконним та скасування
рішення селищної ради за касаційною
скаргою ОСОБА_8, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9, на рішення
апеляційного суду Одеської області від
17 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що на підставі договору
купівлі-продажу від 07 квітня 2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом,
вона є власником житлового будинку
АДРЕСА_1, право власності на який
зареєстровано у передбаченому законом
порядку в електронному реєстрі прав
власності. У зв'язку з тим, що постійно в
будинку не проживала, вона дозволила
родині ОСОБА_4 проживати у ньому, за
умови, що будинок буде звільнений за
першою вимогою власника. Однак, на
вимогу звільнити будинок, ОСОБА_4
повідомив її про те, що раніше за неї,
він придбав указаний будинок у
колишнього власника ОСОБА_7; звільнити
будинок відмовився.

У зв'язку з цим ОСОБА_3, уточнивши
позовні вимоги, просила суд зобов'язати
відповідача ОСОБА_4 не перешкоджати їй
у користуванні житловим будинком за
вказаною адресою, виселити останнього
зі всіма членами його родини з будинку,
та вселити її в зазначений житловий
будинок.

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 предґявив
зустрічний позов, в якому просив
визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 07 квітня 2006 року,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3,
скасувати запис про реєстрацію в
електронному реєстрі прав власності
останньої на нерухоме майно; визнати
дійсним договір купівлі-продажу від 25
березня 2005 року, укладений між ним та
ОСОБА_7 В обґрунтування позову
зазначав, що 25 березня 2005 року між ним
та ОСОБА_7 була досягнута домовленість
щодо усіх істотних умов угоди
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 На виконання домовленості він
передав ОСОБА_7 1 тис. доларів США, що
підтверджується розпискою, яка
посвідчена секретарем виконавчого
комітету Новобілярської селищної ради.
Таким чином вважав, що між ними
фактично був укладений договір
купівлі-продажу.

У вересні 2012 року ОСОБА_8 пред'явила
самостійний позов в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9, посилаючись на
те, що договором купівлі-продажу від 07
квітня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3
порушені права її неповнолітнього
сина, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, крім того
інші її діти також зареєстровані у
спірному будинку.

У зв'язку з цим просила визнати
незаконним та скасувати рішення
Новобілярської селищної ради
Комінтернівського району Одеської
області від 15 березня 2006 року про
надання дозволу на продаж зазначеного
будинку; визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 07 квітня 2006 року,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від

14 травня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. Позов ОСОБА_8 задоволено.
Визнано неправомірним та скасовано
рішення опікунської ради
Новобілярської селищної ради
Комінтернівського району Одеської
області від 15 березня 2006 року про
надання дозволу ОСОБА_7 на продаж
житлового будинку АДРЕСА_1. Визнано
недійсним з моменту вчинення договір
купівлі-продажу вказаного житлового
будинку від 7 квітня 2006 року, укладений
між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та посвідчений
приватним нотаріусом
Комінтернівського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_10 і зареєстрований в реєстрі за №
836. Застосовано наслідки недійсності
правочину, а саме, ОСОБА_7 та ОСОБА_3
повернуто один одному все, що вони
отримали на виконання вказаного
договору купівлі-продажу.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 17 грудня 2013 року рішення
районного суду скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов ОСОБА_3
задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 зі
всіма членами родини з житлового
будинку АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_3 у
вказаний будинок. Зобов'язано ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та членів їх родини не чинити
ОСОБА_3 перешкоди у володінні,
користуванні та розпорядженні
будинком. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 відмовлено. У
задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_8, суд першої
інстанції виходив із того, що при
укладанні договору купівлі-продажу від
7 квітня 2006 року були порушені майнові
права неповнолітнього сина продавця,
ОСОБА_7, та ОСОБА_8 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Крім того при укладанні договору
продавець не звертався до органу опіки
та піклування для отримання згоди на
його укладання.

Скасовуючи рішення районного суду в
цій частині та відмовляючи у
задоволенні вимог ОСОБА_8, апеляційний
суд дійшов висновку про те, що при
укладенні спірного договору права
неповнолітніх не порушено, опікунською
радою було надано згоду на укладення
даного правочину. Крім того, зазначив,
що власником будинку, на час укладання
договору, був ОСОБА_7, а його діти:
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
лише зареєстровані в указаному
будинку.

Проте повністю з такими висновками
суду апеляційної інстанції погодитись
не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 належав ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого Комінтернівською
державною нотаріальною конторою
Одеської області від 16 травня 1987 року
(а. с. 117).

Згідно рішення, прийнятого на
засіданні опікунської ради
Новобілярської селищної ради
Комінтернівського району Одеської
області від 15 березня 2006 року, ОСОБА_7
було надано дозвіл на продаж належного
йому будинку (а. с. 137-138).

7 квітня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3
укладено договір купівлі-продажу
указаного житлового будинку (а. с. 6).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) неприпустимо
зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей.

Для здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти,
потрібна попередня згода органів
опіки та піклування. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав і охоронюваних законом
інтересів дітей при наданні згоди на
вчинення правочинів щодо належного
дітям нерухомого майна.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК
України та ст. 17 Закону України від 26
квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону
дитинства» батьки не мають права без
дозволу органу опіки і піклування
укладати договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватися від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання.

Пунктами 1.3, 1.4, 1.7 Правил опіки та
піклування, затверджених Указом
Президента України від 17 жовтня 1997 року
№ 1153/97, та відповідно до доручення
Кабінету Міністрів України від 09
березня 1999 року № 796/21, спільним наказом
Державного комітету сім'ї та молоді
України, Міністерства охорони здоров'я
України, Міністерства освіти України,
Міністерства праці та соціальної
політики України від 26 травня 1999 р. №
34/166/131/88, передбачено, що органами, які
приймають рішення щодо опіки і
піклування, є районні, районні в містах
Києві та Севастополі державні
адміністрації, виконавчі комітети
міських, районних у містах, сільських,
селищних рад. Безпосереднє ведення
справ щодо опіки і піклування
покладається у межах компетенції на
відповідні відділи й управління
місцевої державної адміністрації
районів, районів міст Києва та
Севастополя, виконавчих комітетів
міських чи районних у містах рад. У
селищах і селах справами опіки і
піклування безпосередньо відають
виконавчі комітети сільських і
селищних рад.

Пунктом 1.6 Правил визначено, що
опікунські ради, до складу яких входять
депутати, представники місцевих
органів виконавчої влади та органів
місцевого самоврядування і
громадськості, створюються при органах
опіки та піклування для допомоги в
їхній роботі та мають дорадчі функції.

Скасовуючи рішення районного суду та
ухвалюючи рішення про відмову у позові
ОСОБА_8, апеляційний суд у порушення
вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на
вказані вимоги закону уваги не звернув,
в повній мірі не зґясував: чи
зверталися батьки, на той час
малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
письмовими заявами до органу опіки та
піклування Новобілярської селищної
ради Комінтернівського району
Одеської області та служби у справах
дітей Комінтернівської районної
державної адміністрації Одеської
області про надання згоди на
відчуження належного ОСОБА_7 житлового
будинку, право користування яким має
неповнолітня дитина.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, рішення не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_9,
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 17 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко