АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Гуменюк А.І.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 серпня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу.

У мотивування вимог посилалася на те,
що з 18 листопада 1995 року перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі і
мають малолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначала, що шлюбні відносини між ними
фактично припинені, оскільки вони є
мають діаметрально протилежні погляди
на шлюб та сім'ю, відповідач має
неврівноважений характер, дуже часто
буває грубим по відношенню до неї та їх
сина.

Враховуючи те, що їх сім'я вже багато
років існує лише формально, подальшого
сенсу підтримувати сімейні відносини
вона не бачить, й збереження сім'ї
шкодитиме як інтересам їх сина, так і її
інтересам, тому просила суд розірвати
шлюб, укладений між нею та
відповідачем.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 серпня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
зареєстрований 18 листопада 1995 року
Центральним відділом реєстрації
шлюбів м. Києва з Державним Центром
розвитку сім'ї, актовий запис № 2550.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судові витрати, пов'язані із розглядом
справи, у розмірі 243 гривні 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням,
представник відповідача подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення й перед ухваленням
нового рішення надати строк для
примирення.

Зазначає, що судом необґрунтовано
відмолено в задоволенні його
клопотання про встановлення строку для
примирення у відповідності до ст.111 СК
України.

Рішення суду ґрунтується виключно на
поясненнях позивача, проте дійсні
взаємини подружжя та реальні підстави
для розірвання шлюбу не встановлені.

Крім того, заява про відвід не була
розглянута згідно вимог ст.21 ЦПК
України, оскільки рішення не
приймалось в нарадчій кімнаті та не
було постановлено відповідної ухвали,
а лише в журналі судового засідання
секретарем зазначено про заявлений
відвід та відмову у його задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції підставно виходив з
їх доведеності та обґрунтованості з
огляду на таке.

Судом встановлено, що 18 листопада 1995
року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом
про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1,
виданим 18.11.1995 року Центральним
відділом реєстрації шлюбів м. Києва з
Державним Центром розвитку сім»ї,
актовий запис № 2550 (а.с.62)

Від шлюбу мають неповнолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_4
зазначала, що шлюбні відносини є
фактично припиненими й збереження
сім'ї є неможливим.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя
має право на припинення шлюбних
відносин.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом
заходів щодо примирення подружжя
застосовується у випадку відсутності
згоди одного з них на розірвання шлюбу
за ініціативою однієї зі сторін або
суду у формі відкладення розгляду
справи слуханням та надання сторонам
строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК).
Якщо після закінчення призначеного
судом строку примирення подружжя не
відбулося і хоча б один з них наполягає
на припиненні шлюбу, суд вирішує справу
по суті.

Частиною 4 ст.109 СК України передбачено,
що суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу після спливу одного
місяця від дня подання заяви. До
закінчення цього строку дружина і
чоловік мають право відкликати заяву
про розірвання шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи дана
справа перебувала в провадженні
районного суду з квітня 2014 року по
серпень 2014 року, тобто чотири місяці,
протягом якого позивач настоювала на
розірванні шлюбу й в суді першої та
апеляційної інстанцій ОСОБА_4
категорично заперечувала щодо надання
строку для можливого примирення.

Судом вірно зауважено, що відповідач,
впродовж судового розгляду справи
займав суперечливу позицію, оскільки 01
липня 2014 року на адресу суду ним було
подано зустрічний позов про
розірвання шлюбу, поділ майна та
визначення місця проживання дитини,
проте, у подальшому, за його заявою,
зустрічний позов залишено без
розгляду.

Враховуючи те, що справа перебувала в
суді значний час протягом якого
позивач підтримувала вимогу про
розірвання шлюбу та не скористалася
правом на відкликання заяви, й в суді
апеляційної інстанції просила
апеляційну скаргу відповідача
відхилити, оскільки вважає рішення
законним та обґрунтованим, час
розгляду справи з квітня 2014 року по
вересень 2014 року ніяким чином не
вплинув на стосунки сторін та
поновлення взаєморозуміння між ними,
тому колегія суддів погоджується з
відмовою суду першої інстанції щодо
надання строку на примирення та не
знаходить таких підстав для
задоволення даного клопотання на
стадії апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного
кодексу України шлюб розривається,
якщо судом буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, що мають
істотне значення.

Оскільки, судом першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що збереження
нормальних сімейних відносин
виявилося неможливим, сторони не
підтримують шлюбних стосунків,
спільного господарства не ведуть, а
відповідач доказів на спростування
зазначеного не надав, позивач на
примирення не згодна, тому суд дійшов
вірного висновку про задоволення вимог
ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Не є підставою для скасування рішення
суду посилання представника
відповідача на те, що його заява про
відвід не була розглянута згідно вимог
ст.21 ЦПК України, оскільки рішення не
приймалось в нарадчій кімнаті та не
було постановлено відповідної ухвали,
а лише в журналі судового засідання
секретарем зазначено про заявлений
відвід та відмову у його задоволенні
виходячи з наступного.

З пояснень відповідача та його
представника встановлено, що підставою
для заявлення відводу стала відмова
суду в наданні строку для примирення,
що на їх думку свідчить в
необ'єктивності та упередженості
судді.

Статтею 20 ЦПК України визначено
випадки за яких суддя не може брати
участі в розгляді справи і підлягає
відводу (самовідводу), зокрема, якщо є
обставини, які викликають сумнів в
об'єктивності та неупередженості
судді.

Згідно ч.2 ст.24 ЦПК України, заява про
відвід вирішується в нарадчій кімнаті
ухвалою суду, що розглядає справу.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвала суду про відмову в задоволенні
заяви про відвід постановлена без
видалення до нарадчої кімнати, проте з
урахуванням роз'яснень п.18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №12 від
24.10.2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» до недоліків,
які не призводять до порушення
основних принципів цивільного
процесуального законодавства та
охоронюваних законом прав та інтересів
осіб, які беруть участь у справі, і не
впливають на суть ухваленого рішення
належить, зокрема, залишення без
розгляду заяви про відвід, якщо
підстави для відводу були відсутні.

Враховуючи, що відповідачем не
наведено обставин, які викликають
сумнів у неупередженості судді, а також
вимоги ч.2 ст.308 ЦПК України, згідно якої
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань, колегія
суддів вважає, що зазначений недолік не
впливає на суть ухваленого рішення.

Разом з тим, в мотивувальній частині
рішення суду зазначено наступне
речення: «На думку суду, збереження
шлюбу суперечитиме інтересам позивача,
її гідності, як жінки, оскільки із
наданих письмових доказів вбачається,
що з боку відповідача допускається
насильство у сім'ї не тільки по
відношенню до позивача, а й по
відношенню до малолітньої дитини».

В свою чергу, колегія суддів вважає, що
даний висновок суду є необґрунтованим,
оскільки базується виключно на
поясненнях та зверненнях ОСОБА_4, за
відсутності в матеріалах справи
належних та допустимих доказів на
підтвердження здійснення відповідачем
насильства у сім'ї по відношенню до
позивача та до малолітньої дитини.

Матеріали справи не містять висновків
відповідних органів, які перевіряли
заяви та звернення ОСОБА_4 і встановили
ці факти.

За таких обставин, рішення суду
підлягає зміні шляхом виключення з
мотивувальної частини рішення
зазначеного вище речення.

В іншій частині рішення суду
відповідає вимогах закону та підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,309, 313, 314,316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 серпня 2014 року
змінити, виключивши з мотивувальної
частини рішення наступне речення: «На
думку суду, збереження шлюбу
суперечитиме інтересам позивача, її
гідності, як жінки, оскільки із наданих
письмових доказів вбачається, що з боку
відповідача допускається насильство у
сім'ї не тільки по відношенню до
позивача, а й по відношенню до
малолітньої дитини».

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:

Судді: