Справа № 755/456/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретарів Галушко І.А.,
Фузік Т.В., Коваленко Д.В., Бондарчук М.В.,
Ликсова А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Служба у справах дітей
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про звернення
стягнення на предмет іпотеки,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом у
якому за уточненими вимогами просить в
рахунок часткового погашення
заборгованості ОСОБА_1 за договором
кредиту № 031.29-08/558 від 26 червня 2008 року в
розмірі 1 037 000 грн. звернути стягнення
на предмет іпотеки шляхом визнання за
ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 34,00 кв.м., жилою площею
16,10 кв.м. та на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_2 загальною площею 45,30 кв.м.,
жилою площею 26,30 кв.м. (а.с. 185, 186).

Вимоги мотивує тим, що 26 червня 2008 року
між АКБ СР «Укрсоцбанк» та
відповідачкою було укладено Договір
про надання відновлювальної кредитної
лінії № 031.29-08558, відповідно до умов
якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в
межах максимального ліміту
заборгованості до 175 000 дол. США зі
сплатою 13,50 % річних з кінцевим терміном
повернення заборгованості до 25 червня
2018 року. Додатковою угодою № 1 про
внесення змін до вказаного кредитного
договору з 08 жовтня 2008 року процентна
ставка за користування кредитом
встановлена на рівні 16,00 % річних.

Для забезпечення зобов»язань
відповідачки за кредитним договором
між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1
укладено іпотечний договір № 42.02-11/581
від 26 червня 2008 року, предметом якого є
однокімнатна квартира АДРЕСА_1
загальною площею 34,00 кв.м., жилою площею
16,10 кв.м.

Також з відповідачкою 26 червня 2008 року
укладено іпотечний договір № 42.02-11/582,
предметом якого є двокімнатна квартира
АДРЕСА_2 загальною площею 45,30 кв.м.,
жилою площею 26,30 кв.м.

Відповідачка не виконує взяті на себе
зобов»язання щодо погашення кредиту та
сплати відсотків за умовами кредитного
договору, в результаті чого станом на 09
січня 2013 року виникла заборгованість в
сумі 295 812,93 дол. США, що за офіційним
курсом НБУ (за 1 дол. США - 7,9930 грн.)
станом на 09.01.2013 року еквівалентно 2 364
432 грн. 75 коп., що включає: -
заборгованість за кредитом в сумі 166
250,26 дол. США, що за офіційним курсом НБУ
станом на 09.01.2013 р. (за 1 дол. США - 7,9930
грн.) становить суму 1 328 838 грн. 32 коп.; -
заборгованість за відсотками в сумі 106
712,95 дол. США, що еквівалентно сумі 852 956
грн. 59 коп.; - пеню за несвоєчасне
повернення кредиту в сумі 8 795,02 дол. США,
що еквівалентно сумі 70 298 грн. 57 коп. та -
пеню на несвоєчасне повернення
відсотків в сумі 14 054,71 дол. США, що
еквівалентно 112 339 грн. 27 коп. (а.с. 1-5, 99,
100).

Банком ОСОБА_1 08.08.2012 року була
надіслана письмова вимога з
пропозицією погасити заборгованість
за кредитним договором або передати у
власність ПАТ «Укрсоцбанк» зазначені
предмети іпотеки шляхом укладення
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя. Проте дана вимога
залишилась без задоволення.

У зв»язку з цим відповідно до умов
іпотечних договорів та ст. 37 Закону
України «Про іпотеку» позивач просить
в рахунок часткового погашення
заборгованості ОСОБА_1 за договором
кредиту в розмірі 1 037 000 грн. звернути
стягнення на предмети іпотеки шляхом
визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права
власності на однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, вартість якої відповідно до
Висновку про вартість майна від 24.12.2012
року складає 576 000 грн. з ПДВ, а також на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 вартістю
668 400 грн. з ПДВ.

Представник позивача Діхтяренко О.М. в
судовому засіданні позов з уточненими
вимогами підтримала та просила
задовольнити позов з підстав,
наведених у ньому.

Представник відповідачки ОСОБА_6
просив відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на безпідставність та
недоведеність вимог, також просив суд
застосувати строк позовної давності.

За клопотанням представника
відповідачки ОСОБА_6 судом до участі у
справі було залучено у якості третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору
зареєстрованих у спірних квартирах
осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також
Службу у справах дітей Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації.

Треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
представник третьої особи Служби у
справах дітей Дніпровської районної в
м. Києві державної адміністрації в
судове засідання не з»явились, час
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, про
причини неявки суд повідомлено не було.

Представник третьої особи ОСОБА_4
ОСОБА_6 проти задоволення позову
заперечував, пояснив, що при зверненні
стягнення на предмет іпотеки
порушаться права малолітнього сина
ОСОБА_4, який зареєстрований у АДРЕСА_2,
оскільки в подальшому позивач виселить
мешканців даного житлового приміщення.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, представника
третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_6, який також
є представником відповідачки,
спеціаліста, дослідивши матеріали
справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26.06.2008 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_1 було укладено Договір про
надання відновлювальної кредитної
лінії № 031.29-08558, відповідно до умов
якого банк надав відповідачці грошові
кошти на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання в
межах максимального ліміту
заборгованості до 175 000 дол. США зі
сплатою 13,50 % річних та комісій з
кінцевим терміном повернення
заборгованості за кредитом до 25 червня
2018 року на умовах визначених договором
(надалі по тексту - кредитний договір,
а.с. 7-10).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.1.1 кредитного договору
обумовлювалось надання кредиту
окремими частинами - траншами в розмірі
та в порядку визначеному у Додатку № 1
до договору зі встановленим графіком
зменшення максимального ліміту
заборгованості кожного 20 числа місяця,
починаючи з липня 2008 року; погашення
траншів кредиту має здійснюватися до 20
числа кожного місяця за визначеним
графіком.

Додатковою угодою № 1 про внесення змін
до вказаного кредитного договору
сторонами з 08 жовтня 2008 року
встановлена процентна ставка за
користування кредитом на рівні 16,00 %
річних (а.с. 11).

Відповідно до п. п. 2.4, 2.4.1 кредитного
договору, нарахування процентів за
користування кредитом здійснюється
щомісячно на суму фактичної
заборгованості за кредитом у валюті
кредиту за методом факт/360, де факт -
фактична кількість днів у періоді, за
який здійснюється нарахування
процентів, 360 - умовна кількість днів у
році; при розрахунку процентів
враховується день надання та не
враховується день погашення кредиту.

Згідно п. 4.1 кредитного договору, у разі
прострочення позичальником строків
сплати процентів, визначених п. 2.4, 2.10
цього договору, комісій, передбачених
умовами цього договору, а також
прострочення строків повернення
кредиту, визначених п. 1.1, 3.2.3, 3.3.8.1, 3.3.14
цього договору, позичальник сплачує
кредиторові пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діє в період
прострочення, від несвоєчасно
сплаченої суми за кожний донь
прострочення.

За умовами п. 4.3 кредитного договору, у
разі порушення позичальником вимог п.
п. 3.3.2 - 3.3.5, 3.3.7 - 3.3.16 цього договору,
позичальник зобов»язаний сплатити
кредитору штраф у розмірі 3 % від суми
фактичної заборгованості за кредитом
та нарахованими процентами за кожний
випадок.

Судом встановлено, що відповідачка
взяті на себе зобов»язання за
кредитним договором та додатковим
договором до нього по сплаті кредитних
коштів та відсотків не виконує.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо
договором позики встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

У зв»язку з цим позивачем станом на 09
січня 2013 року відповідно до умов
кредитного договору, відповідачці
нарахована заборгованість на загальну
суму 295 812,93 дол. США, що за офіційним
курсом НБУ (за 1 дол. США - 7,9930 грн.)
станом на 09.01.2013 року еквівалентно 2 364
432 грн. 75 коп., яка включає: -
заборгованість за кредитом в розмірі 166
250,26 дол. США, що за офіційним курсом НБУ
станом на 09.01.2013 р. (за 1 дол. США - 7,9930
грн.) становить суму 1 328 838 грн. 32 коп.; -
заборгованість за відсотками в сумі 106
712,95 дол. США, що еквівалентно сумі 852 956
грн. 59 коп.; - пеню за несвоєчасне
повернення кредиту в сумі 8 795,02 дол. США,
що еквівалентно сумі 70 298 грн. 57 коп. та -
пеню на несвоєчасне повернення
відсотків в сумі 14 054,71 дол. США, що
еквівалентно 112 339 грн. 27 коп., що
підтверджується розрахунком
заборгованості (а.с. 99 - 105).

Пунктом 1.3.1 кредитного договору
передбачено забезпечення виконання
кредитних зобов»язань іпотекою -
квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2
заснованою вартістю 1 237 388 грн.

Між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 26
червня 2008 р. було укладено Іпотечний
договір № 42.02-11/581, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 5491,
предметом якого є однокімнатна
квартира АДРЕСА_1 загальною площею 34,00
кв.м., жилою площею 16,10 кв.м. (надалі по
тексту - іпотечний договір 1, а.с. 12-14).

Також між сторонами 26 червня 2008 року
укладено Іпотечний договір № 42.02-11/582,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований в
реєстрі за № 5493, предметом якого є
двокімнатна квартира АДРЕСА_2
загальною площею 45,30 кв.м., жилою площею
26,30 кв.м. (надалі по тексту - іпотечний
договір 2, а.с. 15-17).

Пунктами 2.4.7 обох іпотечних договорів
визначено, що іпотекодержатель має
право у разі виникнення права
звернення стягнення на предмет
іпотеки, реалізувати його відповідно
до приписів чинного законодавства
України, зокрема, Законів України «Про
іпотеку», «Про іпотечне кредитування,
операції з консолідованим іпотечним
боргом та іпотечні сертифікати», тощо.

При цьому при укладенні договорів
іпотеки АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1
дійшли згоди, що банк за своїм вибором
звертає стягнення на предмети іпотеки
в один із наступних способів: на
підставі рішення суду; або на підставі
виконавчого напису нотаріуса; або
шляхом передачі банку права власності
на предмет іпотеки в рахунок виконання
забезпечених іпотекою зобов»язань в
порядку, встановленому ст. 37 Закону
України «Про іпотеку»; або шляхом
продажу предмета іпотеки банком від
свого імені будь-якій особі-покупцеві
на підставі договору купівлі-продажу в
порядку, встановленому ст. 38 Закону
України «Про іпотеку»; або шляхом
організації банком продажу предмету
іпотеки через укладення договору
купівлі-продажу предмета іпотеки між
іпотекодавцем та відповідним покупцем
в порядку, встановленому ст. 6 Закону
України «Про іпотечне кредитування,
операції з консолідованим іпотечним
боргом та іпотечні сертифікати» (п. 4.5
іпотечних договорів).

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Порядок здійснення передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки, що є предметом спору,
регулюється статтею 37 Закону України
«Про іпотеку», відповідно до частин 1, 2
якої визначено, що іпотекодержатель
може задовольнити забезпечену
іпотекою вимогу шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки. Правовою
підставою для реєстрації права
власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, є договір про задоволення
вимог іпотекодержателя або
відповідне застереження в іпотечному
договорі, яке прирівнюється до такого
договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання. Рішення про
реєстрацію права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
що є предметом іпотеки, може бути
оскаржено іпотекодавцем у суді.

Отже, як передбачено положенням статті
37 Закону України «Про іпотеку», так і
безпосередньо зазначено у іпотечних
договорах від 26.06.2008 р., передача
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки є позасудовим способом
врегулювання питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Як роз»яснено п. 39 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 р. № 5, суди
мають виходити з того, що з урахуванням
цим норм права не виключається
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки в такий спосіб і
набуття іпотекодержателем права
власності на нього за рішенням суду,
оскільки цими нормами передбачено
задоволення вимог іпотекодержателя
шляхом набуття права власності на
предмет іпотеки, яке ототожнюється зі
способом звернення стягнення, якщо
його передбачено договором. Тому в разі
встановлення такого способу звернення
стягнення на предмет іпотеки в
договорі іпотекодержатель на підставі
частини другої статті 16 ЦК має право
вимагати застосування його судом.

В даному випадку, як зазначено вище,
умовами іпотечних договорів визначено
саме альтернативний вибір з боку
позивача між кількома різними
можливостями (варіантами) щодо
звернення стягнення на предмети
іпотеки, в тому числі способом на
підставі рішення суду або шляхом
передачі ПАТ «Укрсоцбанк» права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання забезпечених іпотекою
зобов»язань в порядку, встановленому
ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

При цьому пунктами 4.6 обох Іпотечних
договорів обумовлено те, що у разі
звернення стягнення на предмет іпотеки
на підставі рішення суду, реалізація
предмета іпотеки здійснюється у
спосіб, зазначений у відповідному
рішенні суду, а саме: шляхом продажу
предмета іпотеки іпотекодержателем
від свого імені будь-якій
особі-покупцеві на підставі договору
купівлі-продажу в порядку,
встановленому ст. 38 Закону України «Про
іпотеку»; або шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження.

Отже, іпотечними договорами в судовому
порядку не передбачено можливості
звернення стягнення на предмети
іпотеки шляхом визнання за позивачем
права власності на предмети іпотеки.

Порядок реалізації предмета іпотеки за
рішенням суду врегульовано статтею 39
Закону України «Про іпотеку», якою
визначено, що у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

З огляду на викладене, позивачем
визначено спосіб звернення стягнення
на предмети іпотеки шляхом визнання на
них права власності, однак такий спосіб
захисту суперечить умовам іпотечних
договорів та безпосередньо нормам
Закону України «Про іпотеку», якими
визначено інші вищенаведені способи
звернення стягнення на предмет іпотеки
в судовому порядку.

Суд також приймає до уваги положення
частини 1 статті 35 Закону України «Про
іпотеку», якою визначено, що у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Позивачем суду надана копія вимоги про
усунення порушень від 08.08.2012 року, яка
надсилалась відповідачці за адресою
АДРЕСА_2 (а.с. 24). З пояснень представника
позивача, вказана вимога не була
отримана ОСОБА_1 та повернута за
закінченням терміну зберігання.

Як пояснив представник відповідачки,
ОСОБА_8 за вищевказаною адресою 22.02.2011
року була знята з реєстрації та не
проживає, з 02.03.2011 р. зареєстрована за
адресою АДРЕСА_6, про що ПАТ
«Укрсоцбанк» було повідомлено.

Суд приймає до уваги дані пояснення
представника відповідачки, оскільки
вони підтверджується письмовими
доказами, а саме копією заяви ОСОБА_1
від 11.05.2011 р. до АКБ СР «Укрсоцбанк»
Старокиївському відділенню Київської
міської філії, з яким укладались
кредитний та іпотечні договори, з
повідомленням про зміну адреси
проживання та нового місця реєстрації -
АДРЕСА_6. Дана заява надсилалась
рекомендованим листом, про що свідчить
поштова квитанція від 11.05.2011 р. (а.с. 163,
164).

Отже, позивачем не доведено дотримання
норм діючого законодавства щодо
направлення іпотекодавцю ОСОБА_1
письмової вимоги про усунення
порушення зобов»язань за кредитним
договором протягом тридцятиденного
строку, що є порушенням ст. 35 Закону
України «Про іпотеку».

Вартість предметів іпотеки визначена
Звітами про незалежну оцінку квартир
від 25 грудня 2012 року, складеними
оцінювачем ПП «Енергомакс» ОСОБА_9 за
висновками яких ринкова вартість
однокімнатної квартири АДРЕСА_1
складає 480 000 грн., ринкова вартість
двокімнатної квартири АДРЕСА_2
становить 557 000 грн. (а.с. 27-29).

Судом був допитаний у якості
спеціаліста ОСОБА_9, яким складались
Звіти про незалежну оцінку квартир,
який пояснив, що замовником проведення
оцінки був банк, при складанні
висновків використовувався
порівняльний метод ринку подібної
нерухомості, огляд квартир не
проводився, будинок він оглядав за
тиждень до дати проведення оцінки; у
відсотковому відношенні стан квартири
може впливати на її вартість
орієнтовно на 2-3 % від ціни оцінки
нерухомості.

Позивачем суду не надано будь-яких
доказів щодо повідомлення
відповідачки про проведення оцінки
вартості предметів іпотеки таабо
наявних перешкод у здійсненні
спеціалістом огляду спірного
нерухомого майна.

За вищевикладених обставин суд вважає,
що позов не знайшов свого
підтвердження в судовому засіданні,
тому задоволенню не підлягає.

У задоволенні заяви представника
відповідачки про застосування строку
позовної давності слід відмовити, так
як у даному випадку змістом заявлених
вимог є звернення стягнення на
предмети іпотеки згідно іпотечних
договорів, які є чинними та якими
забезпечено виконання зобов»язань за
кредитним договором, кінцевий термін
погашення кредиту по якому встановлено
25.06.2018 р., при цьому стягнення
заборгованості по кредитному договору
не являється предметом спору.

Керуючись ст. ст. 572-577, 582, 584, 590, 1050, 1054 ЦК
України, ст. ст. 33, 35, 37, 39 Закону України
«Про іпотеку», ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 208, 215, 218
ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Служба у справах дітей
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про звернення
стягнення на предмет іпотеки
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя
Л.М.Виниченко