АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5163/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бондаренко Г. В. Доповідач - Варенко
О.П. Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Григорченка Е.І., Городничої
В.С.,

при секретарі - Кондратенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

на рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 17 квітня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Друга державна
нотаріальна контора, державний
нотаріус Бордюг І.Ю., про визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним, визнання заповіту
недійсним, визнання права власності на
? частину житлового будинку,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року позивач звернулася до
суду з зазначеним позовом до
відповідача.

В обґрунтування позову, який
неодноразово уточнювався, посилалася
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
батько ОСОБА_5, якому на праві особистої
власності належав житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Батько
перебував у шлюбі з її матір'ю - ОСОБА_6.
Після смерті батька відкрилась
спадщина на вищезазначений житловий
будинок. Згідно зі свідоцтвом про право
на спадщину за законом, посвідченим
державним нотаріусом Бордюг І.Ю. від
08.09.2006 року, спадкоємцем на спадкове
майно за законом стала лише її мати
ОСОБА_6 На той час спору з матір'ю щодо
користування будинком не виникало,
тому вона не надавала значення
оформленню документів на спадщину.
ОСОБА_3 - є її рідним братом. Він та її
сестра ОСОБА_7 на спадщину батька не
претендували і не прийняли спадщину у
встановленому законом порядку,
оскільки на час відкриття спадщини
мешкали окремо, з заявою про прийняття
спадщини до нотаріуса не зверталися.
Через деякий час після смерті ОСОБА_5,
ОСОБА_6 попросила її виїхати з будинку,
однак іншого житла остання не мала,
після чого мати подарувала їй літній
будиночок, в якому на той час не було ні
газу, ні води. 16 серпня 2011 року померла
її мати - ОСОБА_6. У шестимісячний термін
вона подала заяву до Другої державної
нотаріальної контори для прийняття
спадщини. У 2013 році її брат ОСОБА_3
повідомив, що мати залишила будинок
йому і сестрі ОСОБА_7, а саме що ? частина
будинку належить йому на підставі
заповіту, посвідченого державним
нотаріусом Мельником О.Ж., а інша
частина ? нібито сестрі ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, і яка
відмовилась від своєї частини на
користь відповідача. Отже, будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
повністю належить ОСОБА_3

Просить визнати свідоцтво про право на
спадщину, видане Другою
синельниківською державною
нотаріальною конторою
Дніпропетровської області від 08
вересня 2006 року на ім'я ОСОБА_6 частково
недійсним; визнати заповіт від 25.09.2006
року, виданий цією ж нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_3 - недійсним;
визнати за нею право власності на ?
частину житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після
смерті батька - ОСОБА_5.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 17 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане державним нотаріусом Другої
синельниківської державної
нотаріальної контори Бордюг І.Ю. 08
вересня 2006 року на ім'я ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог у зв'язку з закінченням
строку позовної давності, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Вислухавши учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, на
підставі свідоцтва на право особистої
власності на домоволодіння від 28.12.1998
року, яке було видане виконкомом
Іларіонівської селищної ради на
підставі рішення виконкому
Іларіонівської селищної ради народних
депутатів №102 від 14.12.1998 року, належало
домоволодіння АДРЕСА_1. Складалося
домоволодіння із: А-1 житлового будинку
загальною площею 62,3 кв.м., житловою
площею 38,4 кв.м; А1 -1 жилий будинок
загальною площею 40,2 кв.м.; житловою
площею 18,5 кв.м.; Б-1-літня кухня; В-1-сарай;
Г-1-гараж; П-1-погріб; Е-1- вбиральня; Ж-1-
літній душ; И-1- літня кухня; Д-1- сарай;
П1-1- погріб; К-1-лазня; М-1-навіс;
Л-1-водоколонка; Л1-1-вбиральня; 1-4
огорожа; І,І1- бруківка.

ОСОБА_5 перебував в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_6 з 1947 року до моменту
смерті ( а.с.42 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер (а.с.40 т.1).

На підставі заяви ОСОБА_6 про видачу
свідоцтва на спадщину від 08.09.2006 року (
а.с.31 т.1), довідки Іларіонівської
селищної ради № 4572 від 30.11.2005 року, в
якій зазначено, що ОСОБА_5 був
зареєстрований та проживав по день
своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_6
(а.с.41 т.1)., 08 вересня 2006 року державним
нотаріусом Другої синельниківської
державної нотаріальної контори було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_5 його дружині ОСОБА_6.

ОСОБА_2 є донькою спадкодавця ОСОБА_5 (
а.с.61 т.1).

На момент смерті батька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_2 була
зареєстрована та проживала разом зі
спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою сільської
ради про постійне проживання у
спірному будинку з 1980 року, відміткою у
паспорті (а.с.13,19 т.1, а.с.104 т.2).

Згідно матеріалів спадкової справи
№429/2006 після померлого ОСОБА_5, заява
від ОСОБА_2 про відмову від спадщини
після батька ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року відсутня. (а.с.30-53 т.1).

Згідно постанови №02-31/1994 від 07.12.2013
року, виданої державним нотаріусом
Другої синельниківської державної
нотаріальної контори про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_2 було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на ?
частку майна, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_5, оскільки 08.09.2006 року
свідоцтво про право на спадщину за
законом було видано ОСОБА_6 на все майно
(а.с.117 т.2).

25.12.2013 року ОСОБА_2 звернулася з позовом
до суду.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1, яке було видано
виконавчим комітетом Іларіонівської
селищної ради Синельниківського
району, Дніпропетровської області
17.08.2011 р.( а.с.56 т.1).

Ще за життя ОСОБА_6 25.09.2006 року був
складений заповіт, який посвідчений
секретарем виконавчого комітету
Іларіонівської селищної ради
Синельниківського району,
Дніпропетровської області. Згідно
заповіту усе належне спадкодавцю
майно, де б воно не знаходилось і з чого
б воно не складалося, усі майнові права
та обов'язки, які належатимуть
спадкодавцеві на час посвідчення
заповіту, а також майнові права та
обов'язки, які належатимуть
спадкодавцеві ОСОБА_6 на день смерті
вона заповідала ОСОБА_3 ( а.с.67 т.1).

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, керуючись
ст.ст. 1257, 1268, 1301 ЦК України, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями сторін.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
те, що спірний будинок за адресою:
АДРЕСА_1 не може вважатися спільною
сумісною власністю померлого подружжя
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки не
спростовують висновки суду та
встановлені ним обставини, а зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
права.

Відповідно ж до ст.ст.212, 213 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про
необхідність застосування до спірних
правовідносин строків позовної
давності, не можуть бути прийняті судом
до уваги, оскільки не спростовують
висновків суду про те, що ОСОБА_2
дізналася про порушення свого права, як
спадкоємця, лише зі змісту винесеної
державним нотаріусом Другої
синельниківської державної
нотаріальної контори 07.12.2013 року
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії. До суду з позовом
ОСОБА_2 звернулася 25.12.2013 року.

Рішення суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та нормам
діючого законодавства, підстав для
скасування судового рішення не
встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 17 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий:

Судді: