Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/342/14
Головуючий у 1-й інстанції: Колесник
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Запоріжтрансформатор» на рішення
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 26 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Запоріжтрансформатор» про
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом у
якому вказує, що працювала на ВАТ
«Запоріжтрансформатор»,
правонаступником якого є ПАТ
«Запоріжтрансформатор», у шкідливих
умовах, які призвели до виникнення
професійного захворювання -
вегетативно-сенсорна полінейропатія
верхніх кінцівок першої другої ст.. з
периферичним ангіодистонічним
синдромом, дистрофією у вигляді
правобічного плечолопаткового
періатрозу ПФ другого ст., артрозу
ліктьових суглобів ПФ першого ст..
деф.артрозу дрібних суглобів кистей.
Професійне захворювання виникло
внаслідок тривалого стажу роботи у
шкідливих умовах праці та
недосконалого технологічного процесу.
Згідно висновку МСЕК №006705 від 21.06.2011р.
її визнано інвалідом 3-ї групи
безстроково з 40% стійкої втрати
професійної працездатності. Вказує, що
в зв'язку з професійним захворюванням
та його наслідками, вона зазнає
душевних страждань, порушення душевної
рівноваги, вираженої у почуттях
розпачу, тривоги, безпорадності, не
може вести повноцінний спосіб життя,
тому просить стягнути з відповідача на
відшкодування моральної шкоди 100000
грн.

У судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали заявлені
позовні вимоги і просили їх
задовольнити у повному обсязі, при
цьому ОСОБА_3 пояснила, що все своє
доросле життя присвятила заводу,
пропрацювавши фактично в одному цеху
на одному і тому ж робочому місці.
Отримала професійне захворювання, яке
зараз їй не дає в повній мірі
реалізувати себе на будь-який іншій
роботі, бо руки тремтять, ними вона не
може довго щось тримати, не може ходити
без палиці. В зв'язку з тим, що мешкає
одна, бо чоловік помер, вона змушена,
через біль та безпорадність, за собою
доглядати сама, тому вважає, що
заробила право на відшкодування
моральної шкоди.

Представник відповідача позов не
визнав, надав письмове заперечення на
позов, суду пояснив, що дійсно
позивачка працювала на підприємстві з
29.11.1973 р. і до 01.07.2011р., і звільнилася із
займаної посади за власним бажанням.
Відповідно до п.16 Акта розслідування
професійного захворювання виникло
внаслідок недосконалості
технологічного устаткування
механізмів, довготривалого стражу
роботи в шкідливих умовах праці. Разом
з тим, вважає, що позивачем не надано
достатніх доказів щодо саме
відповідачем завдано моральну шкоду,
бо згідно наданих документів
вбачається, що позивачка отримала ще і
виробничі травми. Крім того, додав, що
позивачка добровільно тривалий час
працювала на заводі, не міняла місце
роботи, це був її вибір, а тому, вважає,
що вимоги про стягнення моральної
шкоди з підприємства, є
несправедливими. Крім того, також
вказав на відсутність належних доказів
заподіянням моральної шкоди саме
внаслідок професійного захворювання.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 26 листопада 2013 року
позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор»
на користь ОСОБА_3 50 000 грн. на
відшкодування заподіяної моральної
шкоди.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор»
на користь держави судові витрати у
сумі 229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Запоріжтрансформатор», посилаючись
на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, просить
рішення суду змінити, зменшивши суму
відшкодування заподіяної моральної
шкоди максимум до 5000 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
змінити рішення.

У відповідності до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
внаслідок професійного захворювання
на виробництві позивачці завдано
моральної шкоди, розмір якої визначено
з урахуванням поданих доказів.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Районний суд виходив з того, що
позивачка в результаті отримання
професійного захворювання стала
інвалідом 3 групи, а також втратила 40 %
професійної працездатності,
пропрацювала у шкідливих умовах 36
років 6 місяців, а тому належним
розміром відшкодування моральної
шкоди позивачці є 50000 грн.

Проте погодитись із таким висновком
районного суду не можна.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Згідно санітарно-гігієнічної
характеристики умов праці позивачки
від 05 травня 2011 року №10-19/904, позивачка
працювала в умовах зі шкідливими і
важкими умовами праці ( а.с.10-22).

Згідно акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 09 червня
2011 року позивачці встановлене
професійне захворювання, підставою
виникнення якого зазначено тривали час
роботи у шкідливих умовах праці,
недосконалий технологічний процес
(а.с.27-28).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від
21 червня 2011 року позивачці встановлена
третя група інвалідності безстроково,
40 % втрати професійної працездатності,
причиною якої є професійне
захворювання, обмежена працездатність
без зв'язку з вібрацією, важкими
фізичними навантаженнями, поза
основною професією, скороченим
навантаженням у часі.

Згідно ч. 2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 цього Кодексу передбачено
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом
працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коди порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Суд наведене врахував та вірно вважав,
що професійне захворювання позивачки
сталося з вини відповідача, який
зобов'язаний відшкодувати заподіяну
позивачці моральну шкоду.

Разом з тим, районний суд, стягнувши на
користь позивачки у відшкодування
моральної шкоди 50 000 грн., .не
обґрунтував визначений розмір шкоди,
не врахував вимог розумності та
справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_3 завдано моральних
страждань та переживань у зв'язку з
хронічним професійним захворюванням
отриманим на виробництві, наявністю
інвалідності 3 гр., яка тривалий час
була вимушена лікуватися (а.с.32-39),
зазнавати при цьому фізичного болю, а
також прикладати додаткових зусиль для
організації свого життя.

З урахування наведених доказів
моральних страждань в наслідок
ушкодження здоров'я, які привели до
виникнення професійного захворювання -
вегетативно-сенсорна полінейропатія
верхніх кінцівок першої другої ст.. з
периферичним ангіодистонічним
синдромом, дистрофією у вигляді
правобічного плечолопаткового
періатрозу ПФ другого ст., артрозу
ліктьових суглобів ПФ першого ст..
деф.артрозу дрібних суглобів кистей, з
настанням таких негативних наслідків,
як визнання її інвалідом 3-ї групи
безстроково із остаточною втратою
професійної працездатності 40%, судова
колегія вважає, що розмір моральної
шкоди становить 15 000 грн.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК
України позивачка як сторона, яка
приймала участь у справі не довела суду
ті обставини, на які вона посилалася як
на підставу своїх вимог, а саме не
довела, що розмір моральної шкоди
складає 100 000 грн.

З огляду наведеного суд апеляційної
інстанції на підставі ст.309 ЦПК України
рішення районного суду змінює в
частині визначеного розміру
відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Запоріжтрансформатор» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 26 листопада 2013 року у
цій справі в частині визначеного
розміру моральної шкоди змінити та
стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Запоріжтрансформатор» на
користь ОСОБА_3 моральну шкоду в
розмірі 15 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

судді: