Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/1853/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.07.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області у складі:

Головуюча - суддя Рішко Г.І.,

Секретар судового засідання Стасюк
Ю.П.,

За участі відповідача ОСОБА_1,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу на
виготовлення проїзного документу
дитини та дозволу на виїзд дитини за
кордон без дозволу батька,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_1, у якому просила суд дозволити
їй виготовити проїзний документ для
виїзду за кордон її сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною
повноліття, без згоди батька ОСОБА_1;
надати їй дозвіл на виїзд за кордон
сина ОСОБА_3 без згоди його батька
ОСОБА_1.

Позивач не з'явилася на судовий розгляд
справи, подала до суду письмову заяву, у
якій просила розглядати справу за її
відсутності. Позов підтримала.

Відповідач в судовому засіданні визнав
ті обставини, що близько п'яти років
проживав із позивачкою у цивільному
шлюбі, в якому народили сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Вже понад шість років вони
не проживають разом і зв'язку не
підтримують. Відповідач заявив, що між
ним і позивачкою після розпаду шлюбу
склалися та тривають неприязні
відносини і він підтвердив у суді, що з
цієї причини на прохання позивачки
добровільно не надав згоди на
оформлення документів на виїзд дитини
за кордон і його згоди на виїзд. Однак
заявив суду, що тепер він не заперечує
проти того, щоб його сину було
виготовлено проїзний документ дитини
та щоб його син виїжджав за кордон,
однак за тієї умови, що позивачка буде
надавати йому можливість спілкуватися
із сином. Тому з вказаною ним умовою не
заперечив проти задоволення вимог
позову.

Заслухавши пояснення відповідача,
дослідивши подані на підтвердження
повідомлених обставин докази, суд
дійшов наступних висновків.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_1 є рідними матір'ю та
батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батьки дитини припинили шлюбні
відносини та проживання однією сім'єю,
і не проживають разом вже протягом
шести років, зв'язку не підтримують.

Дитина проживає разом із матір'ю,
перебуває на її утриманні та вихованні.

Позивачка має можливість тимчасово
виїжджати разом із сином за кордон до
своїх родичів для відпочинку і
оздоровлення.

Проте, батько дитини - відповідач
ОСОБА_1 - відмовив позивачці у
письмовому нотаріальному оформленні
згоди на виїзд дитини за кордон без
супроводу батька, на виготовлення
проїзного документу дитини.

Суд констатує, що правовідносини, яким
відповідають встановлені фактичні
обставини, врегульовані нормами
Цивільного кодексу України та
Сімейного кодексу України, Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
(далі-Закону).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Таким
чином, суд зобов'язаний розглядати
справу саме в межах позовних вимог.

Відповідно до положень ст.141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя.

Відповідно до ст.155 СК України,
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Суд вважає, що тимчасові поїздки дитини
за межі України до родичів з метою
відпочинку та оздоровлення
відповідатимуть інтересам дитини,
сприятимуть її фізичному, духовному
розвитку, підготовці її до
самостійного життя.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа має право на свободу
пересування. Фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів), опікунів і в
їхньому супроводі чи у супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Разом із тим, статтею 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» передбачено,
що за відсутності згоди одного з
батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Відповідно до статті 2 Закону,
документами, що дають право на виїзд з
України і в'їзд в Україну та
посвідчують особу громадянина України
під час перебування за її межами, є в
тому числі проїзний документ дитини.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону, оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон.
Проїзний документ на дитину
оформляється на термін три роки або до
досягнення нею 18-річного віку.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини та доводи відповідача суд
дійшов висновку, що будь-яких
обґрунтованих заперечень проти
тимчасових поїздок сина за межі
України на відпочинок та оздоровлення
відповідач не навів. Тому суд вбачає
законні підстави для надання дозволу
на виготовлення проїзного документу
дитини та на виїзд дитини за межі
України за відсутності згоди батька.

Разом із тим, розглянувши вимогу позову
щодо виготовлення проїзного документу
дитини терміном до досягнення нею
18-річного віку, суд вважає, що
задоволення такої вимоги може в
подальшому зумовити обмеження
передбачених сімейним законодавством
прав батька щодо дитини. Тому у цій
частині (визначення терміну дії
проїзного документу дитини до
досягнення нею 18-річного віку) позов
задоволенню не підлягає.

Отже, розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 у межах заявлених нею
вимог та на підставі поданих доказів,
суд прийшов до переконання, що вимоги
позову є в основному обгрунтованими та
такі слід задовольнити частково з
вищенаведених міркувань.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 27, 31, 169, 212-215 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Надати дозвіл на виготовлення
проїзного документу дитини на ім'я
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2), без згоди батька дитини -
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Надати дозвіл на виїзд за кордон
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2), без згоди його батька
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Закарпатської області через
Виноградівський районний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГоловуючаГ. І. Рішко