У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Кафідової О.В., Мазур Л.М.,Колодійчука
В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», ОСОБА_8 про
визнання договору поруки припиненим,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», ОСОБА_8 про
визнання договору поруки припиненим.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 21
березня 2008 року між відкритим
акціонерним товариством «Банк
«Фінанси та Кредит» (правонаступник -
публічне акціонерне товариство «Банк
«Фінанси та Кредит») та ОСОБА_8
було укладено кредитний договір на
суму 443 800 грн, зі сплатою 15,5 % річних на
строк до 15 березня 2023 року.

З метою забезпечення кредитних
зобов'язань позичальника, 21 березня 2008
року було укладено договір поруки,
згідно якого ОСОБА_6 поручився перед
банком за належне виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором.

Позивачеві стало відомо, що 15 липня 2008
року, та 21 травня 2009 року між банком та
ОСОБА_8 було укладено додаткові угоди, у
відповідності до яких було збільшено
процентну ставку за кредитом з 15,5 % до
21%, однак з ОСОБА_6 як поручителем
вказані зміни не були погоджені, а в
результаті внесених доповнень до
укладеного кредитного договору, було
збільшено обсяг відповідальності
поручителя без його згоди, тому позивач
просив визнати припиненим укладений
між ним та банком договір поруки.

Заочним рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 вересня 2013 року позов задоволено.

Визнано припиненою з 15 липня 2008 року
поруку ОСОБА_6 за договором поруки від 21
березня 2008 року по кредитному договору,
укладеному 21 березня 2008 року між
публічним акціонерним товариством
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_8

Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
листопада 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено у
справі нове рішення про відмову в
позові.

Стягнуто з позивача на користь
відповідача 57 грн 35 коп. в рахунок
повернення сплаченого судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржуване рішення
апеляційного суду і залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 21
березня 2008 року між відкритим
акціонерним товариством «Банк
«Фінінси та Кредит» та ОСОБА_8 було
укладено кредитний договір на суму 443 800
грн, зі сплатою 15,5 % на строк до 15
березня 2023 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором, 21
березня 2008 року між відкритим
акціонерним товариством «Банк Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_6 було укладено
договір поруки, відповідно до умов
якого, поручитель зобов'язався перед
кредитором відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором, і згідно п. 1.3 договору
поруки поручитель підтвердив, що він
ознайомлений із кредитним договором та
погоджується з його умовами.

Відповідно до п. 4.4 договору поруки,
внесення змін і доповнень у кредитний
договір, внаслідок яких збільшується
обсяг відповідальності поручителя не
допускається без узгодження з
поручителем.

15 липня 2008 року між банком та ОСОБА_8
було укладено додаткову угоду № 1 до
кредитного договору, а 21 травня 2009 року
додаткову угоду № 2 до вказаного
кредитного договору, згідно яких
сторони додаткових угод домовились про
зміну процентної ставки за договором з
15,5 % річних до 21 % річних.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції керувався ст. ст. 553, 554, 559, 598
ЦК України і виходив з доведеності
факту укладення додаткових угод до
кредитного договору між банком та
позичальником про збільшення
процентної ставки за кредитним
договором з 15,5 % до 21 % без згоди
поручителя, внаслідок чого було
збільшено обсяг відповідальності
поручителя, що є достатньою підставою
для визнання оскаржуваного договору
поруки припиненим.

Ухвалюючи у справі нове рішення про
відмову в позові, апеляційний суд
виходив з того, що п. 4.8 кредитного
договору від 21 березня 2008 року було
передбачено, що позичальник сплачує
банку щомісячно комісійну винагороду
за надання кредитних коштів в сумі 1 331
грн 40 коп., і таким чином згідно
додатків до кредитного договору
реальна процентна ставка щомісяця
складає 23,2 %. Позовні вимоги ОСОБА_6 про
визнання договору поруки припиненим не
підлягають задоволенню, оскільки
укладеним між ним та банком договором
поруки від 21 березня 2003 року визначено
обсяг відповідальності поручителя в
межах сплати позичальником процентної
ставки згідно додатку № 1 до
кредитного договору в розмірі 23,2 %
річних. Укладені додаткові угоди від 15
липня 2008 року та від 21 травня 2009 року
фактично змінили процентну ставку в
меншу сторону, і обсяг
відповідальності поручителя не
збільшився, а навпаки зменшився, тому
відсутні підстави для визнання
укладеного договору поруки припиненим.

Такі висновки апеляційного суду не
ґрунтуються на наявних в матеріалах
справи доказах.

Як роз'яснено в п. 22 постанови пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Пунктом 4.1. кредитного договору від 21
березня 2008 року та пунктом 1.1 договору
поруки від 21 березня 2008 року чітко
визначено, процентну ставку за
кредитним договором в розмірі 15,5 %
річних (а. с. 9, 12). Жодними іншими
пунктами основного кредитного
договору та договору поруки не
передбачено збільшення процентної
ставки за користування кредитом без
згоди поручителя.

При розгляді справи судом першої
інстанції дані обставини, а також
роз'яснення викладені у п. 22 вказаної
вище постанови пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, враховано. Районний суд вірно до
спірних правовідносин застосував ч. 1
ст. 559 ЦК України та дійшов до
обґрунтованих висновків про наявність
підстав для задоволення позову.

Крім того, посилання апеляційного суду
на додаток № 1 до кредитного договору,
пунктом 2 якого встановлено реальну
процентну ставку при виконанні
позичальником кредитних зобов'язань
перед банком в розмірі 23,21 % (а. с. 23), є
безпідставними, оскільки кредитний
договір та договір поруки не містять
посилань на цей документ, а також
додаток № 1 підписано лише посадовими
особами банку та позичальником за
кредитним договором, підпису
поручителя він не містить і не
підтверджує згоду ОСОБА_6 на підвищення
процентної ставки за кредитом.

На підставі наведеного, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла до висновків, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення суду першої інстанції,
ухвалене згідно із законом. На підставі
норм ст. 339 ЦПК України оскаржуване
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
листопада 2013 року скасувати.

Заочне рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська
від 16 вересня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:О.В.
Кафідова В.М. Колодійчук Л.М. Мазур
І.М. Фаловська