Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/636/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Кулінка Л.Д.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.,

за
участю секретаря - Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на майно, його
поділ та за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права
власності на майно, поділ майна за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 21 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА :

В січні 2013 року ОСОБА_2
звернулася в суд з зазначеним позовом
про поділ майна, набутого за час шлюбу з
відповідачем. В обґрунтування позову
зазначала, що з 9 серпня 1996 року вона з
ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому
шлюбі, який було розірвано 24 травня 2011
року рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда. Посилаючись на те,
що згоди про поділ спільного майна при
розірванні шлюбу не досягнуто, просила
стягнути з ОСОБА_3 вартість належної їй
1/2 частки автомобіля з причепом МАN,
державний номер НОМЕР_1, придбаного
ними за час шлюбу і зареєстрованого на
ім'я ОСОБА_3 у розмірі 120 000 грн. Під час
розгляду справи позивач уточнювала
свої вимоги, а саме: просила визнати
право власності на ? частку
зазначеного автомобіля; поділити
майно, набуте за час шлюбу, стягнувши з
відповідача на її користь грошову
компенсацію ринкової вартості
належної їй ? частки автомобіля MAN
державний номер НОМЕР_1, в розмірі 120 000
грн. (Т.1 а.с. 140).

Ухвалою Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 3 червня 2013 року для
спільного розгляду з первісним позовом
прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права
спільної сумісної власності на майно
та поділ майна (Т. 1, а.с. 115). Зустрічний
позов мотивований тим, що в період
шлюбу з ОСОБА_2 ними спільно придбано
багато речей, відремонтовано будинок,
який був придбаний після продажу
квартири ОСОБА_4 та його будинку.
Оформлення придбаного будинку
здійснено на ім'я ОСОБА_4 Відповідач
просив: визнати за ним та ОСОБА_4 право
спільної сумісної власності на
житловий будинок АДРЕСА_1; розподілити
між ним і ОСОБА_2 спільне рухоме майно
по ? частці кожному з подружжя, а саме:
телевізор «Філіпс» вартістю 6500 грн.,
пилосос «Філіпс» вартістю 2000 грн.,
комп'ютер вартістю 3500 грн., пральну
машину «Канді» вартістю 2500 грн., м'який
куток вартістю 5000 грн., стінку мебельну
вартістю 6000,00 грн., холодильник
«Самсунг» вартістю 2500,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 21 листопада 2013 року
первісний позов задоволено частково.
Суд визнав спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 автомобіль з
причепом MAN, 1999 року випуску, білого
кольору, державний номер НОМЕР_1,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2 від 28
грудня 2006 року, зареєстрований в ДАІ ГУ
УMBС України м. Кіровограда. В порядку
поділу спільної сумісної власності
подружжя стягнув з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку
в спільному майні подружжя - вказаного
автомобіля з причепом у розмірі 65171,41
грн., залишивши за ОСОБА_3 право
власності на зазначений транспортний
засіб. В задоволенні зустрічного
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, ставить
питання про скасування оскаржуваного
рішення в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову,
призначення у справі товарознавчої
експертизи рухомого майна та просить
ухвалити нове рішення, яким зустрічний
позов задовольнити повністю.

Рішення суду в частині часткового
задоволення первісного позову не
оскаржується.

В письмових запереченнях ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 зазначили, що доводи
апеляційної скарги не відповідать
дійсним обставинам справи, вони
вважають рішення суду законним та
обгрунтованим, просять залишити його
без змін.

Відповідач особисто в судове засідання
не з'явився.

Представник відповідача, ОСОБА_6,
повністю підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

Позивач, ОСОБА_2, доводи апеляційної
скарги не визнала і пояснила, що
будинок АДРЕСА_1 належить її матері,
вони з відповідачем не приймали участі
у його придбанні. Рухоме майно, яке
просить розділити відповідач,
переважно належить її матері, за
виключенням телевізора марки «Філіпс»,
який вона придбала на подаровані їй
кошти.

Представника позивача, ОСОБА_7 і ОСОБА_8,
проти доводів апеляційної скарги
заперечили посилаючись на її
необґрунтованість.

Відповідач за зустрічним позовом,
ОСОБА_4, доводи апеляційної скарги не
визнала та пояснила, що ОСОБА_3 бажає
протиправно набути право на майно, яке
належить їй особисто.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, позивача, її
представника, відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_4 та її
представника, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в
оскаржуваній його частині в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Суд першої інстанції встановив і
матеріалами справи підтверджується, що
ОСОБА_3 і ОСОБА_10 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 9 серпня 1996
року, який розірвано рішенням
Кіровського районного суду м.
Кіровограда, що набрало законної сили 24
травня 2011 року.

За час перебування у
зареєстрованому шлюбі подружжя ОСОБА_10
придбали автомобіль з причепом MAN, 1999
року випуску, білого кольору, державний
номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2 від 28
грудня 2006 року, зареєстрований в ДАІ ГУ
УMBС України м. Кіровограда, який
являється їх спільною сумісною
власністю.

Згідно приписів ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Суб'єктами права спільної
сумісної власності можуть бути фізичні
особи, юридичні особи, а також держава,
територіальні громади, якщо інше не
встановлено законом. Майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Суд першої інстанції встановив, що
відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 6 травня 2001 року ОСОБА_4 придбала у
власність житловий будинок АДРЕСА_1
сплативши продавцю за нього 20 584 грн. (Т.
1 а.с. 152). Договір зареєстровано
Кіровоградським обласним об'єднаним
бюро технічної інвентаризації.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не являлися
подружжям.

В позовній заяві відповідач
посилався на те, що він продав належний
йому будинок АДРЕСА_2, а отримані кошти
вклав у придбання з ОСОБА_4 будинку
АДРЕСА_1.

При цьому на підтвердження цих
обставин відповідач надав нотаріально
посвідчений договір дарування частини
будинку від 28 грудня 2008 року (Т. 1 а.с. 100)
відповідно до якого він подарував
належні йому 23/100 частин житлового
будинку з відповідною частиною
господарських і побутових будівель, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. Згідно
умов цього договору, він є безоплатним
і не передбачає будь-яких обов'язків
майнового чи немайнового характеру для
обдарованого.

У зв'язку з цим суд обґрунтовано не
врахував доводів відповідача щодо його
участі грошима у придбанні спірного
будинку.

Не підтверджені достовірними
доказами і твердження відповідача щодо
їх з позивачкою участі спільними, в
тому числі кредитними, коштами у
ремонті та перебудові будинку.

По-перше, відповідач не надав
доказів на підтвердження проведення
ремонтних робіт чи прибудов у садибі за
адресою: АДРЕСА_1, їх обсяг та вартість.

По-друге, кредитні договори, на які
посилається ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 96 - 99),
укладені ним на споживчі цілі, але без
зазначення конкретної мети. Відповідач
не надав доказів використання цих
коштів.

По-третє, документи про доходи
відповідача (Т. 1 а.с. 103 - 111) свідчать
лише про наявність у нього доходів та
їх розмір, але не містять інформації
про витрати відповідача.

По-четверте, два договори від 14
травня 2006 року і від 18 липня 2006 року,
укладені ОСОБА_2 на придбання
металоконструкцій на суми 936 грн. і 335
грн., відповідно, не містять інформації
щодо характеру цих металоконструкцій,
їх призначення та місця встановлення, а
суми цих договорів не є значними.

Отже надані відповідачем докази не
підтверджують той факт, що він приймав
фінансову участь у придбанні спірного
будинку або його реконструкції.

Крім того, навіть у випадку
доведення відповідачем його участі
разом з ОСОБА_4 у придбанні будинку чи
його ремонті і здійсненні прибудов, у
них не могла виникнути спільна сумісна
власність на це майно так, як правові
підстави, передбачені ст. 368 ЦК України,
для цього відсутні.

У зв'язку з цим, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області погоджується з висновком суду
першої інстанції про безпідставність
вимоги відповідача про визнання за ним
та ОСОБА_4 право спільної сумісної
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.
Отже рішення суду першої інстанції в
цій частині є законним і обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову в частині поділу
рухомого майна (меблів та побутової
техніки), суд першої інстанції
мотивував своє рішення тим, що
відповідач не довів належність цього
майна колишньому подружжю, а обраний
відповідачем спосіб захисту права не
ґрунтується на законі.

Проте погодитися повною мірою з
такими висновками суду неможна так, як
суд дійшов їх з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

В матеріалах справи (Т. 1 аст. 186)
міститься лист замовлення від 10 січня
2007 року на придбання замовником ОСОБА_2
(адреса: АДРЕСА_1) у СПДФО ОСОБА_11 дивану
кутового «Магнат» та крісла «Магнат».
Суд не надав у рішенні належної оцінки
цьому доказу.

Колегія суддів вважає, що цей
документ є належним і допустимим
доказом у справі, який достовірно
підтверджує той факт, що покупцем
вказаних м'яких меблів являлося
подружжя ОСОБА_2, а не відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_4, як це
стверджувала остання та позивачка
ОСОБА_2

Також колегія суддів враховує, що в
судовому засідання позивач визнала
факт придбання нею в період шлюбу
телевізора марки «Філіпс», що також
підтверджується гарантійним талоном
та фіскальним чеком від 30 жовтня 2007
року (Т. 1 а.с. 188), яким суд не надав
ніякої оцінки. Твердження позивача про
те, що цей телевізор було придбано нею
за рахунок коштів, які були подаровані
їй на День народження і належать їй
особисто, колегія суддів відхиляє.

Так відповідно до змісту ч. 5 ст. 719
ЦК України договір дарування валютних
цінностей на суму, яка перевищує
п'ятдесятикратний розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

За змістом ст. 1 Закону України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» до валютних
цінностей відноситься, зокрема, валюта
України - грошові знаки у вигляді
банкнотів, казначейських білетів,
монет і в інших формах, що перебувають в
обігу та є законним платіжним засобом
на території України, а також вилучені
з обігу або такі, що вилучаються з
нього, але підлягають обмінові на
грошові знаки, які перебувають в обігу,
кошти на рахунках, у внесках в
банківських та інших фінансових
установах на території України.

Виходячи з розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, встановленого Указом
Президента України від 25 серпня 1996 року
№ 762/96, який становив 17 грн., договір
дарування грошових коштів на суму
понад 850 грн. підлягає нотаріальному
посвідченню.

У разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів вважає,
що вітальна листівка, із зазначенням у
ній про дарування не вказаними у ній
особами позивачці коштів у сумі 7000 грн.,
не являється допустимим доказом
належності цих коштів особисто
позивачці.

Крім того, як вбачається з виписки
по поточному рахунку відповідача,
відкритому у ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» (Т. 2 а.с. 20), за придбаний 29 липня
2009 року пилосос марки «Філіпс»
вартістю 2098 грн. (Т. 1 а.с. 187) сплачено
кошти у сумі 2098 грн. з рахунку
відповідача. Цей пилосос знаходиться
безпосередньо у позивача, а не у ОСОБА_4

За нормою ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за
час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Презумпція належність набутого у
шлюбі майна подружжю на праві спільної
сумісної власності, передбачена ч. 2 ст.
61 СК України, може бути спростована
наданими суду доказами, які достовірно
підтверджують, що майно є особистою
приватною власністю подружжя.

На підстав викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що придбане в
період шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_2 майно, а
саме: диван кутовий «Магнат» та крісло
«Магнат», телевізор і пилосос марки
«Філіпс», належать їм на праві спільної
сумісної власності.

В рішенні суду першої інстанції не
наведено мотивів з яких суд дійшов
висновку про недоведеність належності
цього майна подружжю ОСОБА_2.

Твердження відповідача про
належність до спільного майна подружжя
комп'ютера вартістю, пральної машинки
«Канді», стінки меблевої та
холодильника «Самсунг» є
безпідставним так, як це майно хоч і
придбано в період шлюбу, але докази
того, що воно придбавалося саме
подружжям ОСОБА_2 відсутні. Фіскальні
чеки, які підтверджують придбання
цього майна, як і саме майно,
знаходяться у ОСОБА_4, що підтверджує
належність права власності на це майно
саме їй.

У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором (ст. 70 СК України, ч. 2
ст. 372 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст.
71 СК України).

Крім того, у п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної вартості на час
розгляду справи.

Між сторонами не досягнуто
домовленості про вартість їх майна.

Під час розгляду справи в суді
першої інстанції відповідач
неодноразово подавав письмове
клопотання про призначення
товарознавчої експертизи для
визначення вартості спірного рухомого
майна. меблів та побутової техніки (Т. 1
а.с. 244, Т. 2 а.с. 12, 31), але суд безпідставно
відмовив у задоволенні цього
клопотання, пославшись на те, що
всупереч ст. 131 ЦПК України воно не було
заявлено до початку розгляду справи по
суті. Однак, суд лишив поза увагою, що
попереднє судове засідання у справі не
призначалося, а зустрічний позов було
прийнято ним до розгляду після
скасування ухвали від 3 квітня 2013 року
про відмову у прийнятті зустрічного
позову.

Згідно висновку
судово-товарознавчої експертизи № 907
(Т. 2 а.с. 147-151 ) ринкова вартість на час
оцінки, з урахуванням часткової втрати
товарних якостей у зв'язку з
експлуатаційним зношенням і
пошкодженням від впливу зовнішніх
факторів телевізора «Філіпс»,
придбаного 30 жовтня 2007 року, складає 2700
грн.; ринкова вартість на час оцінки, з
урахуванням часткової втрати товарних
якостей у зв'язку з експлуатаційним
зношенням і пошкодженням від впливу
зовнішніх факторів пилососа «Філіпс»,
придбаного 29 липня 2009 року, складає 1101
грн. 60 коп.; ринкова вартість на час
оцінки, з урахуванням часткової втрати
товарних якостей у зв'язку з
експлуатаційним зношенням і
пошкодженням від впливу зовнішніх
факторів м'яких меблів «Магнат» (диван
і крісло), придбаних 10 січня 2007 року,
складає 2822 грн. 50 коп.

Таким чином загальна вартість
вказаного майна становить 6624 грн. 10 коп.

Це майно підлягає поділу між ОСОБА_3
і ОСОБА_2 в натурі, про що просив
відповідач у зустрічній позовній
заяві, вказуючи на рівність їх часток,
по ? кожному.

Суд не з'ясував вимог відповідача,
не врахував положення ст. 71 СК України
та дійшов безпідставного висновку про
обрання відповідачем неналежного
способу захисту свого права.

У зв'язку з цим рішення суду першої
інстанції в частині відмови в поділі
дивана кутового «Магнат» і крісла
«Магнат», телевізора і пилососа марки
«Філіпс» підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області вважає, що в
порядку поділу спільного сумісного
майна необхідно виділити ОСОБА_2 м'які
меблі «Магнат» (диван і крісло)
вартістю 2822 грн. 50 коп., а ОСОБА_3
виділити телевізор «Філіпс» вартістю
2700 грн. і пилосос «Філіпс» вартістю 1101
грн. 60 коп., а всього відповідачу майна
на суму 3801 грн. 60 коп., стягнувши з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 489 грн. 55 коп.
грошової компенсації різниці у
вартості її частки.

Крім того, з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 підлягає стягненню компенсація
документально підтверджених його
судових витрат по справі, пропорційно
розміру задоволених зустрічних
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 21 листопада 2014 року в
частині вирішення зустрічного позову
скасувати частково.

Ухвалити в цій частині нове
рішення, яким зустрічний позов
задовольнити частково.

В порядку поділу спільного
сумісного майна виділити ОСОБА_2 м'які
меблі «Магнат» (диван і крісло)
вартістю 2822 грн. 50 коп., а ОСОБА_3
виділити телевізор «Філіпс» вартістю
2700 грн. і пилосос «Філіпс» вартістю 1101
грн. 60 коп., а всього відповідачу майна
на суму 3801 грн. 60 коп. стягнувши з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 489 грн. 55 коп. грошової
компенсації різниці у вартості її
частки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
754 грн. 64 коп. компенсації судових
витрат.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні решти вимог ОСОБА_3
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: