Справа № 591/7293/13-ц
Провадження № 2/591/2501/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді – Шелєхової
Г.В.

з участю секретаря – Москаленко
Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, третя особа: публічне
акціонерне товариство «Альфа-Банк» про
захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує
тим, що між нею та відповідачем було
укладено договір на виготовлення та
встановлення ПВХ конструкцій. Вважає,
що під час підписання договору її ввели
в оману щодо реальної ціни на
зазначений товар та робіт по його
установці; укладена угода про надання
послуг порушує її права та інтереси, а
також не відповідає вимогам ст. 19, п. 2 ч.1
ст. 21 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Зазначила також, що мала бажання для
розірвання договору, повідомила про це
працівників відповідача спочатку
телефоном, а 10.03.2013 року – відповідача
особисто, але відповідач відмовив.
Вважає, що такі дії відповідача
порушують її права, завдали їй
моральної шкоди.

Тому просить визнати недійсним договір
від 01.03.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та
ФОП ОСОБА_2; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8 221
грн., перераховані ПАТ «Альфа-Банк» на
відповідний рахунок ФОП ОСОБА_2 в
якості оплати за товар; стягнути з ФОП
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму
нарахованих на день винесення рішення
ПАТ «Альфа-Банк» відсотків та штрафних
санкцій по кредитному договору від
01.03.2013 року а також моральну шкоду в
розмірі 1 000 грн.

В судовому засіданні
позовні вимоги підтримав представник
позивача. Від позивачки надійшла заява
про слухання справи в її відсутність,
підтримання позову.

Відповідач позов не визнав. Пояснив,
що під час укладання договору ОСОБА_1
діяла свідомо, ніхто її в оману не
вводив. Оскільки у неї не вистачало
коштів на оплату, вона вирішила
оплатити ПВХ конструкції за рахунок
споживчого кредиту ПАТ «Альфа –Банк».
Представник банку знаходився в офісі
ОСОБА_2, де і був укладений договір. Банк
перерахував кошти і 06.03.2013 року
відповідач провів оплату ПВХ
конструкцій виконавцю робіт.

10.03.2013 року позивач усно звернулася до
відповідача з проханням розірвати
договір, але їй було відмовлено,
оскільки замовлення вже було оплачене
і згідно телефонного повідомлення було
виконане на 80 відсотків.

Замовлення було виконане та
доставлене 19.03.2013 року, однак від
отримання виробу ОСОБА_1 відмовилася
без пояснення причин, про що складений
відповідний акт. Відповідач
неодноразово повідомляв по телефону
позивача про готовність замовлених ПВХ
конструкцій ( а. с. 118- 121).

Вважає, що його діями моральної шкоди
позивачу завдано не було. В позовних
вимогах просить відмовити в повному
обсязі.

Представник третьої особи в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечив. Пояснив, що банк
виконав умови договору в повному
обсязі, перерахував кошти відповідачу,
відповідно до волевиявлення позивача.

Суд, заслухавши пояснення
сторін, свідків, дослідивши матеріали
справи, матеріали про закриття
кримінального провадження № 0001976
вважає, що позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між
ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 01.03.2013 року було
укладено договір, предметом якого є
виготовлення, монтаж та демонтаж ПВХ
конструкцій (а. с.17). Згідно умов
договору після сплати замовником
вартості конструкцій, виконавець
зобов”язується передати у власність
замовнику виготовлений виріб протягом
28 робочих днів (п.3.1-3.2 Договору).

В додатку № 1 до договору № ЕР-803
зазначено, що підписанням цього
договору замовник – ОСОБА_1
підтверджує, що їй у повній мірі надана
інформація про товар, умови оплати та
доставки; підтверджує, що їй у повному
обсязі надана інформація про умови
кредитування, про відсоткову ставку,
сукупну вартість кредиту та вартість
послуги з оформлення договору про
надання кредиту, строк, на який кредит
може бути одержаний. Їй також було
роз»яснено, що скло, нарізане або
розкроєне під розмір, визначений
покупцем (замовником) не підлягає
поверненню. ПВХ конструкції, що
виготовлені під розмір, визначений
покупцем, враховуючи зміст ч. 1 ст. 184 ЦК
України є річчю, визначеною
індивідуальними ознаками, незамінною.(
а. с. 55).

Згідно Додатку № 3 до Постанови
Кабінету Міністрів України від 19.04.1994 р.
№ 172 затверджений перелік товарів
належної якості, які не підлягають
обміну (поверненню). Згідно вказаного
нормативного акту скло нарізане або
розкроєне під розмір, визначений
покупцем (Замовником) поверненню та
обміну не підлягає.

01.03.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ
«Альфа-Банк» був укладений кредитний
договір № 401402836 для часткової оплати
товарів. Загальна сума договору
складає 10 212 грн. 42 коп. Грошові кошти в
якості часткової оплати за товар – 8 221
грн. були перераховані на відповідний
рахунок ФОП ОСОБА_2 Укладання
кредитного договору відбувалося в
офісі ФОП.

06.03.2013 року позивач звернулася до
Сумського МВ УМВС України в Сумській
області з приводу шахрайських дій з
боку ОСОБА_2, а саме те, що він
зловживаючи довірою, вмовив її укласти
кредитний договір на придбання
металопластикових вікон на суму 10444
грн. За результатами перевірки
вказаної заяви була винесена постанова
про закриття кримінального
провадження від 03.04.2013 року в зв»язку з
відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу
кримінального правопорушення, яке
передбачене ст. 190 КК України.

10.03.2013 року ОСОБА_1 звернулася до
ФОП ОСОБА_2 з письмовою заявою, в якій
зазначає, що договір з ним уклала
внаслідок обману з боку останнього
щодо ціни ПВХ конструкцій, вважала
договір недійсним та просила повернути
банку отримані від нього кошти.
Позивачка суду пояснила, що вказану
заяву відповідачу у справі вона
надіслана поштою, оскільки він
особисто відмовився її прийняти.
Зазначила, що працівник відповідача
обіцяв виконати роботи за меншу ціну, в
подальшому в договорі з»явилася інша,
значно більша ціна. Оскільки в офісі
ФОП ОСОБА_2 на неї чинили тиск, вона не
розуміла, який договір підписала.

Пояснила також, що 06.03.2013 року з приводу
неправомірних дій відповідача
звернулася до міліції. 10.03.2013 року
написала письмове звернення до ПАТ
«Альфа-Банк». 06.03.2013 року також ходила
до офісу ФОП ОСОБА_2 з метою розірвання
договору, але його там не було. З ним
вона зустрілася 10.03.2013 року та
повідомила йому про своє бажання
розірвати договір.

Питання про розірвання кредитного
договору позивачкою не ставиться.

Свідок ОСОБА_3 – начальник відділу
захисту прав споживачів Сумської
міської ради пояснила, що позивачка
звернулася на особистий прийом 7.03.2013
року, пояснила, що при укладанні
договору була введена в оману щодо
вартості ПВХ конструкцій. Їй було
роз»яснено її право на розірвання
договору. ФОП свідку пояснив, що на
момент звернення позивача з проханням
розірвати договір замовлення було
майже виконане, тому неможливо було
виконати прохання ОСОБА_1 про
розірвання договору.

Судом також встановлено,
що ФОП ОСОБА_2 з метою виконання
договору, укладеного між ним та
позивачем, на адресу ТОВ «Статус
Групп» 06.03.2013 року була перерахована
оплата за металопластикові
конструкції для ОСОБА_1 / а. с. 69/.
Вказане замовлення станом на 10.03.2013
року було виготовлене на 80 відсотків. (
а. с. 139)

Таким чином судом встановлено, що
на той момент, коли позивач звернулася
до відповідача з проханням про
розірвання договору, укладеного між
ними, її замовлення було майже
виконане.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
вільні в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Підписуючи договір, позивачка
висловила своє волевиявлення на
укладення договору на викладених в
ньому умовах. Яких-небудь належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що, договір був укладений нею
внаслідок обману з боку відповідача,
вона суду не надала. Не надано нею і
яких-небудь доказів на підтвердження
наявності істотного дисбалансу
договірних прав та обов’язків на шкоду
їй як споживачу при укладенні договору.
При укладенні договору біли досягнуті
домовленості з усіх істотних його умов
( ціни, строку виконання та
предмету), договір укладений у
письмовій формі.

Суд вважає, що умови угоди не
порушують прав позивача, як споживача
та відповідають вимогам ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів».
Вони узгоджені сторонами угоди при
підписанні останньої, ознак
несправедливості у вказаних умовах не
вбачається.

Враховуючи вищевикладене позов в
частині визнання недійсним договору,
укладеного між сторонами задоволенню
не підлягає, оскільки є
необґрунтованим.

Вимога ОСОБА_1 про стягнення
на її користь моральної шкоди в розмірі
1000 грн. не може бути задоволена,
враховуючи, що таке відшкодування
умовами самого договору встановлено не
було та відповідно до вимог ст. 4
Закону України “Про захист прав
споживача” підстави для відшкодування
моральної шкоди в даному випадку
відсутні.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60,
88, 212-215 ЦПК України, 23, 203, 215, 230, 638 ЦК
України, ст..ст. 11, 21, 22 ЗУ «Про захист
прав споживачів», суд –

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити в зв’язку з
необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Сумської області через Зарічний
районний суд м. Суми шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а особами,
які не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя

Г.В.Шелєхова