У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Дніпрообленерго» про визнання
неправомірними дій за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Дніпрообленерго»,
поданою його представником Джигиреєм
Леонідом Володимировичем, на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 11 вересня 2013 року, рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 5 листопада 2013 року та
додаткове рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, який згодом уточнила, і
остаточно просила визнати припинення
постачання електричної енергії до
будинку АДРЕСА_1 протиправним та
заборонити Публічному акціонерному
товариству «ДТЕК Дніпрообленерго»
припиняти постачання електричної
енергії до зазначеного будинку.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 24
травня 2013 року представники
відповідача склали акт про порушення
нею Правил користування електричною
енергією та припинили подачу
електроенергії до її будинку.

Вважає такі дії відповідача
неправомірними, оскільки відключення
проведено незаконно, що порушує її
права, просила задовольнити позов.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 11
вересня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від
5 листопада 2013 року рішення
Центрально-Міського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 11 вересня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову.

Визнано неправомірними дії Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Дніпрообленерго» щодо відключення від
електропостачання на підставі акта про
порушення Правил користування
електричною енергією від 24 травня 2013
року № 013795 будинку АДРЕСА_1.

У іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Дніпрообленерго» на користь
ОСОБА_3 судові витрати на оплату
правової допомоги в сумі 879,30 грн.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 11
вересня 2013 року, рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 5
листопада 2013 року та додаткове рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 листопада 2013 року,
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що 24 травня 2013 року
працівниками відповідача був
складений акт про порушення Правил
користування електричною енергією, за
яким у будинку АДРЕСА_1 виявлено
споживання електричної енергії шляхом
самовільного підключення до
електричної мережі поза приладом
обліку прихованої розетки, зауважень
до якого позивач не мала.

У зв'язку із встановленням факту
самовільного підключення до мереж і
споживання електричної енергії без
приладів обліку, цього ж дня, будинок
позивача був відключений від
електропостачання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
необґрунтованості позовних вимог,
оскільки відключення будинку АДРЕСА_1
відбулося відповідно до вимог чинного
законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із
порушення відповідачем під час
відключення зазначеного будинку
Правил користування електричною
енергією для населення.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції колегія судів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ повністю погодитись не може.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня
2008 року № 12 «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку», перевіряючи
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення, суд
апеляційної інстанції повинен
з'ясувати: чи враховані судом першої
інстанції при ухваленні рішення всі
факти, що входять до предмета
доказування; чи підтверджені обставини
(факти), якими мотивовано рішення,
належними й допустимими доказами та чи
доведені вони; чи відповідають
висновки суду встановленим фактам; чи
дотримано та чи правильно застосовано
норми матеріального й процесуального
права.

Таким чином, зазначеними
положеннями цивільного процесуального
законодавства на апеляційний суд
покладено обов'язок перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, встановлені
судом фактичні обставини і усувати
недоліки, допущені судом першої
інстанції.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 26, 27 Закону України
«Про електроенергетику» споживач
енергії зобов'язаний додержуватися
вимог нормативно-технічних документів
та договору про постачання енергії.
Правопорушення в електроенергетиці,
зокрема, є крадіжка електроенергії, у
тому числі самовільне підключення до
об'єктів електроенергетики і
споживання енергії без приладів
обліку.

Пунктом 48 Правил користування
електричною енергією для населення
визначено, що споживач несе
відповідальність згідно із
законодавством за, в тому числі,
розкрадання електричної енергії у разі
самовільного підключення до
електромереж і споживання електричної
енергії без приладів обліку.

Відповідно до п. 35 розділу, що
врегульовує питання припинення
користування електричною енергією,
Правил користування електричною
енергією для населення
енергопостачальник має право
відключити споживача від користування
електричною енергією у разі, зокрема,
самовільного підключення до
електричної мережі, розкрадання
електричної енергії.

Самовільним підключенням Правила
користування електричною енергією для
населення визнають споживання
електричної енергії без укладання з
енергопостачальником договору про
користування електричною енергією або
підключення з порушенням цих Правил (п.
2 Правил).

Неправомірність дій відповідача,
апеляційна інстанція обґрунтовувала
посиланням на п. 53 Правил користування
електричною енергією для населення, не
врахувавши при цьому наведені вище
норми матеріального права у
взаємозв'язку зі змістом розділу
Правил, який містить п. 53.

Зробивши висновок про те, що підставою
для скасування судового рішення і
часткового задоволення позову є
неповнота з'ясування судом першої
інстанції обставин справи, суд
апеляційної інстанції не врахував, що
норми процесуального права щодо
повноти та всебічності розгляду справи
(ст. 213 ЦПК України) поширюються як на
рішення суду першої інстанції, так і на
рішення суду апеляційної інстанції.

У разі встановлення судом
апеляційної інстанції порушення судом
першої інстанції вимог закону щодо
повноти і всебічності розгляду справи,
суд апеляційної інстанції зобов'язаний
усунути ці недоліки і ухвалити рішення
згідно з законом.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, на вказані
положення закону уваги не звернув, не
виконав вимоги процесуального права
щодо повного та всебічного з'ясування
обставин справи, не дав належної оцінки
акту про порушення позивачем Правил
користування електричною енергією для
населення і не врахував, що виключенням
з п. 53 Правил є виявлення факту
самовільного підключення і саме таке
порушення допустив позивач. Крім цього,
суд не звернув уваги на те, що за
змістом Правил наслідком споживання
електричної енергії шляхом
самовільного підключення поза
приладом обліку є відключення не
самовільного приєднання, а споживача.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК
України до витрат, пов'язаних з
розглядом справи, належать витрати на
правову допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» видами адвокатської
діяльності є представництво інтересів
фізичних та юридичних осіб у судах під
час здійснення цивільного,
господарського, адміністративного та
конституційного судочинства, а також в
інших державних органах, перед
фізичними та юридичними особами.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
адвокатська діяльність здійснюється
на підставі договору про надання
правової допомоги. Документами, що
посвідчують повноваження адвоката на
надання правової допомоги, можуть бути:
договір про надання правової допомоги;
довіреність; ордер; доручення органу
(установи), уповноваженого законом на
надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з положенням ст. 30 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» гонорар є формою
винагороди адвоката за здійснення
захисту, представництва та надання
інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги. При
встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом (ч. 2 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві
-пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).

Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК
України та ст. 30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
судові витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права при
вирішенні цивільної справи в розумному
розмірі з урахуванням витраченого
адвокатом часу.

Установлено, що інтереси позивача в
справі представляв відповідно до
договору про надання правової допомоги
від 29 травня 2013 року адвокат
ОСОБА_6, копію свідоцтва якого про право
зайняття адвокатською діяльністю
долучено до справи.

На підтвердження понесених витрат на
правову допомогу позивачем надано
квитанцію про сплату 3 000 грн.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи
питання про компенсацію судових
витрат, пов'язаних з оплатою правової
допомоги адвоката, помилково
застосував п. 1 додатку до Постанови
Кабінету міністрів України «Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави» від27
квітня 2006 року № 590, який втратив
чинність з 22 лютого 2012 року.

Ураховуючи викладене, рішення суду
апеляційної інстанції та додаткове
рішення цього ж суду на підставі ст. 338
ЦПК України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Дніпрообленерго», подану його
представником Джигиреєм Леонідом
Володимировичем, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5
листопада 2013 року та додаткове рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І.Мартинюк Судді:
В.І.Амелін Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко
М.І.Наумчук