АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою
через представника ОСОБА_2, на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 20 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

у лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому
просила стягнути з останнього на її
користь 860 000 грн. боргу, 190 825, 74 грн.
відсотків за безпідставне
користування грошовими коштами та 77 400 3
% річних за прострочення виконання
грошового зобов`язання.

В обґрунтування позову зазначала, що
11.01.2006 року між нею та TOB «Таунхаус-
Україна» було укладено договір № 2 про
будівництво котеджу площею 300 кв.м за
адресою: АДРЕСА_1, за умовами якого TOB
«Таунхаус-Україна» зобов'язалося
збудувати котедж на підставі
погодженого проекту в строк до 17.07.2006
року, а вона зобов'язалася інвестувати
будівництво в розмірі 2 295 000 грн. В день
укладення договору, 11.01.2006 року вона
передала засновникові TOB «Таунхаус-
Україна» - ОСОБА_3 кошти у розмірі 860 000
грн., що підтверджується розпискою на
зворотній стороні договору. Проте
ОСОБА_3 побудував будинок (котедж) та
продав його іншій особі, а сплачені нею
кошти не повернув.

Ухвалою суду від 23.04.2014 року
провадження у справі у частині
стягнення трьох процентів річних
закрито у зв`язку з відмовою від позову
щодо цих позовних вимог.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 20.05.2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Справа № 755/3916/14-ц Апеляційне
провадження: № 22-ц-796/8788/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Чех Н.А.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д. Не погоджуючись
з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через
представника подала апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про задоволення
позову в повному обсязі. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, суд
не взяв до уваги, що на час ухвалення
рішення вимога про повернення коштів
відповідачу вже була направлена та суд
не мав права відмовляти у позові з тих
підстав, що на час подачі позову права
позивача не були порушені. Крім того,
суд безпідставно не застосував до
спірних правовідносин правову позицію,
викладену у постанові Верховного Суду
України від 28.11.2011 року, згідно з якою
покупець може здійснити своє право
будь - яких шляхом, у тому числі і шляхом
пред'явлення позову через суд.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_2 підтримав апеляційну
скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з`явився, про день та час розгляду
справи повідомлений у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомив, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у його відсутності, за правилами
ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
11.01.2006 року між ОСОБА_1 та TOB «Таунхаус-
Україна» було підписано договір № 2 про
будівництво котеджу площею 300 кв.м за
адресою: АДРЕСА_1. За умовами якого TOB
«Таунхаус-Україна» зобов'язалося
збудувати котедж на підставі
погодженого проекту в строк до 17.07.2006
року, а ОСОБА_1 взяла на себе
зобов'язання по інвестуванню
будівництва цього котеджу у розмірі 450
000 доларів США, що еквівалентно 2 295 000
грн. Цього ж дня позивач передала
ОСОБА_3 передплату на будівництво
котеджу у розмірі 860 000 грн., про що
складено розписку. На час передачі
коштів та укладення договору ОСОБА_3
був власником TOB «Таунхаус- Україна».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем грошові кошти набуті
безпідставно, проте оскільки строк
повернення коштів розпискою не
визначено, а позивач не зверталася до
відповідача з вимогою про повернення
грошових коштів позовні вимоги є
передчасними.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони зроблені з
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов`язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов`язана повернути
потерпілому майно і тоді, коли
підстава, на якій воно було набуте
згодом відпала.

З матеріалів справи вбачається та це не
заперечувалося представником апелянта
в судовому засіданні, що позивачкою
було передано кошти відповідачу для
будівництва будинку (котеджу),
будівництво якого мало здійснити ТОВ
«Таунхаус- Україна» та остання мала
сподівання на отримання будинку після
завершення будівництва, а не на
повернення переданих грошових коштів.

Згідно з довідкою КП «Бюро технічної
інвентаризації Києво - Святошинської
районної ради Київської області» від
08.05.2014 року 07.09.2007 року право власності
на об'єкт нерухомого майна, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_3, а з 11.07.2011 року
- за ОСОБА_6

Виходячи з цих обставин суд першої
інстанції дійшов правильних висновків
про безпідставність утримання цих
грошових коштів відповідачем.

Разом з тим, відповідно до ст. 509 ЦК
України зобов`язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Суд не звернув уваги на приписи даної
норми.

Запис на зворотному боці договору № 2
про отримання відповідачем грошових
коштів від позивачки не містить будь -
яких даних про зобов`язання ОСОБА_3
повернути ці кошти чи виконати інші
дії, як не містить і даних щодо будь -
яких зобов`язань позивачки.

Інших доказів на підтвердження тих
обставин, що між сторонами виникли
зобов`язання позивач не надала.

Оскільки між сторонами не виникло
зобов`язань суд помилково застосував
до спірних правовідносин положення ст.
530 ЦК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
неправильне застосування норм
матеріального права є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю три роки.

Згідно з п. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови в позові.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

Згідно з записом на договорі № 2
грошові кошти отримані відповідачем як
передплата на будівництво будинку у
АДРЕСА_1, яке має бути завершене 17.06.2006
року.

Право власності на зазначений будинок
було зареєстровано за ОСОБА_3 07.09.2007
року.

Таким чином, позивач станом на 17.06.2006
року мала об`єктивну можливість
дізнатися про порушення свого права та
вимагати повернення грошових коштів,
утримуваних відповідачем
безпідставно.

Проте, будь - яких доказів звернення до
відповідача з цього питання та
визнання останнім заявлених вимог
позивач не надала.

Відповідач подав до суду заяву про
застосування позовної давності.

Оскільки позов подано поза межами
строку позовної давності про
застосування якої заявлено
відповідачем колегія суддів приходить
до висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню у зв`язку зі
спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 20 травня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про стягнення грошових коштів
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді