Справа № 201/2158/2012 Провадження №
22-ц/772/11/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Переверзєв С.В.Категорія: 5
Доповідач: Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Вінницької області
в складі :

Головуючого: Сопруна В.В.

Суддів : Матківської М.В.,
Марчук В.С.

При секретарі : Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_1 та
її адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3
та його адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання житлового будинку об»єктом
спільної сумісної власності подружжя, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Барського районного суду
Вінницької області від 01 липня 2013 року,
-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2012 року ОСОБА_1 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання
житлового будинку об»єктом спільної
сумісної власності подружжя. В ході
судового розгляду позивачем
уточнювались неодноразово позовні
вимоги, останніми просила: визнати
жилий будинок «В», веранду «а»,
прибудову «а1», підвал «В1», вбиральню
«Б», літню кухню «Г», гараж «Д», паркан «
1», ворота « 2», хвіртку « 3», колодязь «
4», побудовані під час перебування у
шлюбі - об»єктом спільної сумісної
власності подружжя та провести поділ
спільно побудованого під час шлюбу
жилого будинку «В», веранди «а»,
прибудови «а1», літньої кухні «Г»,
гаражу «Д», паркану « 1», воріт « 2»,
хвіртки « 3», колодязю « 4», що
розташовані по АДРЕСА_1, визнавши за
ОСОБА_1 право власності на ? частину
вказаного житлового будинку з
належними господарськими будовами та
спорудами.

Ухвалою Барського районного суду
Вінницької області від 01.07.2013 року
роз»єднано позовні вимоги про визнання
житлового будинку спільним майном
подружжя та поділ спільно побудованого
під час шлюбу житлового будинку.

Рішенням Барського районного суду
Вінницької області від 01.07.2013 року
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
житлового будинку об»єктом спільної
сумісної власності подружжя
задоволено частково.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення Барського районного суду
Вінницької області від 01.07.2013 року та
постановити ухвалу про закриття
провадження по справі.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в
судове засідання, дослідивши матеріали
цивільної справи, прийшла до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення за таких
підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони зареєстрували шлюб 04 серпня 1996
року у відділі державної реєстрації
актів цивільного стану Барського
районного управління юстиції. Факт
перебування у шлюбі підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу,
виданому 04 серпня 1996 року відділом
державної реєстрації актів
цивільного стану Барського районного
управління юстиції. На праві особистої
власності у відповідача був житловий
будинок, який йому був подарований
04.12.2000р. за реєстром № 3525, посвідчений
Барською державною нотаріальною
конторою. Будинок мав загальну площу 70,6
кв.м. та жилу площу 26,3 кв.м. Це
підтверджується повідомленням КП
«Барське бюро технічної
інвентаризації» від 02 грудня 2012 року №
506. Під час перебування у шлюбі в сторін
народилось 2 дітей: син ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Так як родина збільшилась, сторони
вирішили на місці подарованого будинку
побудувати новий житловий будинок.
Весною 2005 року вони розпочали
будівництво, а закінчили в кінці
листопада 2005 року. Перейшли проживати у
новозбудований жилий будинок. Старий
будинок мав 2 жилі кімнати, кухню,
веранду, 2 підвали, сіни. Це
підтверджується технічним паспортом
на старий будинок, виготовлений 10
квітня 2010 року.

Виконком Балківської сільської ради
листом № 467-2.13 від 12 грудня 2011 року
(а.с.14) повідомив, що рішення виконкому
про надання дозволу відповідачу на
будівництво нового житлового будинку в
архівних документах виконкому немає.
Технічна документація на будівництво
будинку теж не виготовлялась. Архівний
відділ Барської районної державної
адміністрації видав довідку № 149 від 15
грудня 2011 року про те, що за 2004 - 2005 р.
рішення Балківської сільської ради про
дозвіл на побудову чи перебудову
будинку ОСОБА_3 до архівного відділу на
зберігання не надходило (а.с.20). Листом
за №5-2.13. від 13 січня 2012 року Балківська
сільська рада повідомила про те, що
свідоцтво про право особистої
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
ОСОБА_3 не видавалось (а.с.19).

Новий житловий будинок побудований на
земельній ділянці площею 0,2500 га , на яку
08 вересня 2009 року Балківська
сільська рада надала дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документа, що посвідчує право
власності на земельну ділянку
орієнтовною площею 0, 25 га по АДРЕСА_1, в
тому числі для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будов та споруд 0,25 га.

Вказаний житловий будинок, який
побудований ОСОБА_3 та ОСОБА_1, як
подружжям на місці старого житлового
будинку, що був подарований
відповідачу, є самовільно побудованим.

Відповідно до частин 1,2 ст.376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Згідно до п.6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України … право власності на самочинно
збудовані житлові будинки, будівлі і
споруди, інше нерухоме майно не
набувають особи, які здійснили це
будівництво, це майно не є об'єктом
права власності, воно не може бути
предметом поділу та встановлення
порядку користування ….

Виходячи із встановлених по справі
обставин та з урахуванням норм
матеріального права, суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку про задоволення частково
позовних вимог.

Відповідно до вимог частини другої ст.
6 Конституції України органи
законодавчої виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених Конституцією межах і
відповідно до законів України, а тому
суд не повинен підміняти органи, на які
покладені обов'язки по видачі дозволів
на будівництво, узгодженню забудови та
оформленню і видачі
правовстановлюючих документів.
Визнання права власності на самочинне
будівництво в судовому порядку є
винятковим способом захисту права і
може бути застосоване лише у тому
випадку, коли позивач звертався до
компетентних органів з питання
узаконення самочинного будівництва, а
йому у вирішенні цього питання було
відмовлено.

Згідно ст..60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Жодного доказу того, що ОСОБА_1
зверталася до компетентних органів і
їй було відмовлено в узаконенні
самочинно збудованого об'єкта, позивач
не надала.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів прийшла до висновку, що
прийняте судом першої інстанції
рішення про задоволення частково
позовних вимог, постановлено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а отже є
незаконним, що відповідно до статті 309
ЦПК України є підставою для скасування
та з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову, оскільки
ОСОБА_1 свої позовні вимоги не довела.

На підставі викладеного та керуючись
ст.376 ЦК України, ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Барського районного суду
Вінницької області від 01 липня 2013 року -
скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання житлового будинку
об»єктом спільної сумісної власності
подружжя - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: підпис
Сопрун В.В.

Судді: підписи
Матківська М.В.

Марчук В.С.

З оригіналом вірно:
Сопрун В.В.