УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко
В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Фірма
«Давид» про визнання звільнення з
роботи незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди, за касаційною скаргою
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Давид» -
Гелхвіідзе Джондо Романовича на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 2 квітня 2014
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області
від 2 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

27 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом, у якому просила
поновити строк для звернення до суду з
позовом, визнати незаконними дії ТОВ
«Фірма «Давид» щодо її звільнення із
займаної посади головного бухгалтера
за недовіру за п. 2 ст. 41 КЗпП України,
визнати незаконним наказ про
звільнення, зобов'язати відповідача
поновити її на роботі, стягнути з
відповідача 52 120 грн 05 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 1 березня 2013 року по 26
листопада 2013 року та 5000 грн на
відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилалась на ті обставини, що строк
для звернення до суду з цим позовом
пропустила з поважних причин,
звільнення проведено з порушенням
вимог чинного законодавства, оскільки
відповідачем не було дотримано порядку
звільнення, визначеного законом, а вона
не вчиняла дій, які б давали підстави
для втрати довір'я до неї з боку
роботодавця, просила задовольнити
позов.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 2
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Київської області від 2 червня
2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Визнано незаконним наказ ТОВ «Фірма
«Давид» від 28 лютого 2013 року про
звільнення ОСОБА_3 з роботи та
поновлено позивачку на посаді
головного бухгалтера ТОВ «Фірма
«Давид», стягнуто з відповідача на її
користь 52 120 грн 05 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
2000 грн на відшкодування моральної
шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Рішення суду в частині
поновлення на роботі допущено до
негайного виконання.

У касаційній скарзі представник
відповідача просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову, мотивуючи свої вимоги тим, що
судами порушені норми процесуального
права та неправильно застосовані норми
матеріальної права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивачка не пропустила строк на
звернення до суду з позовом, підстави,
зазначені у наказі про звільнення
позивачки, є надуманими та не
підтверджені доказами, тому
звільнення її з роботи у зв'язку із
втратою довір'я є безпідставним.

Погодитися з такими судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення цим вимогам
закону не відповідають на таких
підставах.

Судами встановлено, що з 1 березня 1998
року ОСОБА_3 прийнята на роботу у ТОВ
«Фірма «Давид» на посаду бухгалтера за
сумісництвом, а з 23 листопада
2001 року переведена на посаду головного
бухгалтера як основне місце роботи.

Наказом №1 від 28 лютого 2013 року
позивачка звільнена з роботи у зв'язку
із втратою довіри відповідно до п.2 ч.1
ст. 41 КЗпП України.

28 лютого 2013 року складено акт про те, що
ОСОБА_3 відмовилась ознайомитись з
наказом про її звільнення та надати
відповідні пояснення.

2 вересня 2013 року позивачці видано
трудову книжку, 2 236 грн 48 коп.
заробітної плати за другу половину
лютого 2013 року та 2 598,22 грн відпускних
за невикористану частину відпустки за
період з 1 липня 2012 року по 28 лютого 2013
року.

2 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ТОВ «Фірма «Давид»,
який ухвалою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 26 листопада 2013 року залишено без
розгляду.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин
строків, установлених статтею 233 цього
Кодексу, районний, районний у місті,
міський чи міськрайонний суд може
поновити ці строки (ст. 234 КЗпП України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
виконав вимоги процесуального права
щодо повного і всебічного з'ясування та
встановлення обставин справи, не
перевірив дотримання позивачкою
визначеного ст. 233 КЗпП України
місячного строку на звернення до суду з
позовом та не вирішив її вимоги про
поновлення цього строку.

Зазначивши, що перебіг строку на
звернення до суду з позовом
починається з 2 вересня 2013 року, тобто з
часу отримання нею трудової книжки, а з
цим позовом вона звернулась до суду 27
листопада 2013 року, суд зробив
передчасний висновок про те, що цей
строк не пропущено, оскільки позивачка
вже зверталась до суду з позовом, який
ухвалою суду від 26 листопада 2013 року
залишений без розгляду.

При цьому суд не перевірив, чи можуть
бути ці обставини підставою для
висновку про переривання або
призупинення строку на звернення до
суду, та чи є необхідність вирішення
питання про його поновлення, як
передбачено ст. 234 КЗпП
України, не надав цим обставинам
відповідної оцінки, ухвалив передчасне
рішення про часткове задоволення
позову з порушенням норм
процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, на порушення вимог ст. 303 ЦПК
України не перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції та залишив його без змін.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, та є підставою для
скасування ухвалених судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, як передбачено
ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 2 квітня
2014 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області
від 2 червня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Давид» -
Гелхвіідзе Джондо Романовича
задовольнити частково, рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 2 квітня 2014 року
та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області
від 2 червня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко