Апеляційний суд
Житомирської області
Справа № 295/5470/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Корицька
Вікторія Олександрівна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Гансецької І.А.,
Товянської О.В.

при секретарі судового

засідання Ходаківській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Житомирської міської ради, ОСОБА_5 про
визнання свідоцтва про право
власності недійсним скасування
розпорядження відділу приватизації за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Богунського
районного суду міста Житомира від 14
травня 2014року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до
Житомирської міської ради, ОСОБА_5 про
визнання свідоцтва від 17.12.2004 р. про
право власності - недійсним та
скасування розпорядження відділу
приватизації за № 48069 від 17.12.2004 р.,
виданого на ім'я ОСОБА_5, щодо квартири
АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних
вимог зазначали, що спірне майно
приватизоване ОСОБА_5 тільки на своє
ім'я неправомірно, оскільки квартира
АДРЕСА_1, надана сім'ї у складі 4 осіб,
однак ОСОБА_5 протиправно використав
своє право приватизації, одноосібно
ставши власником цілої квартири.

Рішенням Богунського районного суду
м.Житомира від 14 травня 2014 року
відмовлено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішення
суду не оскаржували.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
розпорядженням органу приватизації
№48069 від 17 грудня 2004 року квартиру
АДРЕСА_1 передано у власність ОСОБА_5

Зазначене розпорядження ухвалено на
підставі довідки про склад сім'ї,
виданої 30.11.2004 року виробничим
житлово- ремонтно-експлуатаційним
підприємством №8 м. Житомира, та заяви
ОСОБА_5, який проживав в зазначеній
квартирі.

На підставі зазначеного
розпорядження 17 грудня 2004 року
відділом приватизації державного
житлового фонду м. Житомира було
видано свідоцтво про право власності
на житло, згідно якого власником
спірної квартири став ОСОБА_5

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що приватизацію
спірної квартири проведено відповідно
до вимог закону, зважаючи на наступне.

Згідно ст. ст. 1, 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» право на приватизацію квартир
(будинків) державного фонду одержують
громадяни України, які проживають у цих
квартирах. До членів родини наймача
належать тільки громадяни, що постійно
проживають у квартирі разом з наймачем
або за якими зберігається право на
житло.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінню,
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Наказом Державного комітету України
по житлово-комунальному господарству
№ 56 від 15 вересня 1992 року затверджено
Положення про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян, яким
передбачено процедуру такої передачі.

Відповідно до п. 5 цього Положення
передача займаних квартир (будинків)
здійснюється в приватну (для одиноких
наймачів) та у спільну (сумісну або
часткову) власність за письмовою
згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і
більше років) членів сім'ї з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

До членів сім'ї наймача включаються
лише громадяни, які постійно мешкають у
квартирі (будинку) разом з наймачем або
за якими зберігається право на житло.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 64 ЖК
України до членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст.61 ЦПК
України.

Матеріали справи не містять доказів
про те, що ОСОБА_2 постійно проживала у
спірній квартирі на час її
приватизації ОСОБА_5 або вона була
тимчасово відсутня у квартирі з
поважних причин. Згідно довідок КВЖРЕП
№ 8 від 04.04.2014 року та 22.04.2014 року ОСОБА_2
разом з двома неповнолітніми синами
26.02.1997 року була виписана з квартиру
АДРЕСА_1. Факт виписки її із спірної
квартири 26.02.1997 року підтверджується
також копією паспорта. З 11 червня 2004
року по 10 червня 2009 року ОСОБА_2 була
зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2,
повторно зареєстрована за цією
адресою 31 січня 2013 року.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову ОСОБА_2,
та правильно відмовив у його
задоволенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, підстав для
скасування судового рішення немає.

При розгляді справи судом дотримані
вимоги цивільного процесуального
закону, всебічно й об'єктивно з'ясовані
обставини справи та дана їм належна
оцінка.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судове рішення відповідає
вимогам закону й підстави для його
скасування відсутні.

Рішення в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
останніми не оскаржується, а тому не є
предметом апеляційного розгляду (ч. 1
ст. 303 ЦПК України, п.15 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 12
від 24.10.2008 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку").

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Богунського районного суду
міста Житомира від 14 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді