Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2096/14
Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко В.В.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„26" червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 02 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
будинок «Мелітополь-інструмент про
визнання недійсним рішення та
зобов'язання звільнення, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ТОВ
«Торговий будинок
«Мелітополь-інструмент про визнання
недійсним рішення та зобов'язання
звільнення.

У позові зазначав, що на підставі
наказу від 05.08.2008 року № 3-к він працював
на посаді заступника директора ТОВ «ТБ
«Мелітополь-інструмент».

Рішенням загальних зборів
засновників ТОВ «ТБ
«Мелітополь-інструмент» від 01 березня
2013 року на нього було покладено
виконання обов'язків директора
підприємства.

Зазначене рішення загальних
зборів від 01.03.2013 року в частині
покладення на нього виконання
обов'язків директора підприємства
вважає незаконним, оскільки за діючими
нормами трудового законодавства
власник або уповноважений ним орган не
має права вимагати від працівника
виконання роботи, не обумовленої
трудовим договором, а тимчасове
переведення працівника на іншу роботу,
не обумовлену трудовим договором,
допускається лише за його згодою, він
же ніякої згоди стосовно покладення на
нього виконання обов'язків директора
підприємства не давав.

У зв"язку з незаконним
покладенням на нього рішенням зборів
виконання обов'язків директора
підприємства, 27.03.2013 року на ім'я
директора ТОВ «ТБ
«Мелітополь-інструмент» направив
заяву про звільнення його з 09.04.2013 року
з посади заступника директора за
згодою сторін, на підставі п.1 ч.1 ст.36
КЗпП України.

Зазначену заяву про звільнення
директор отримав 30.03.2013 року, однак
відповіді на неї не надав і наказ про
звільнення за угодою сторін не видав.

В подальшому він намагався подати
відповідачу заяву про звільнення його
за власним бажанням, однак отримувати
вказану заяву директор товариства
відмовився.

Посилаючись на зазначені
обставини, просив суд визнати
недійсним рішення загальних зборів
засновників ТОВ «Торговий будинок
«Мелітополь-інструмент», оформленого
протоколом №2 від 01 березня 2013 року, в
частині покладення на нього виконання
обов'язків директора ТОВ «Торговий
будинок «Мелітополь-інструмент»,
зобов'язати відповідача звільнити його
з посади заступника директора ТОВ
«Торговий будинок
«Мелітополь-інструмент» за власним
бажанням на підставі ст.38 КЗпП України
з 09.04.2013 року.

Заочним рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 02 грудня 2013
року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення
загальних зборів засновників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий будинок
«Мелітополь-інструмент» та протокол №
2 від 01.03.2013 року в частині покладення на
ОСОБА_3 виконання обов'язків директора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий будинок
«Мелітополь-інструмент».

Зобов'язано Товариство з
обмеженою відповідальністю «Торговий
будинок «Мелітополь-інструмент»
звільнити ОСОБА_3 з посади заступника
директора Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий будинок
«Мелітополь-інструмент» за власним
бажанням з 09.04.2013 року.

Ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 26 березня 2014 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
який за даними з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців значиться керівником
ТОВ «Торговий будинок
«Мелітополь-інструмент», посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким у задоволені позовних вимог
відмовити.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасника процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що, розглянувши спір по суті, суд не
дотримався вимог ст. 213 ЦПК України щодо
законності та обґрунтованості рішення
суду.

Процесуальний закон визнає, що
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Так, задовольняючи вимоги
ОСОБА_3 щодо недійсності рішення
загальних зборів засновників ТОВ
«Торговий будинок
«Мелітополь-інструмент» від 01.03. 2013
року, оформлене протоколом № 2, в
частині покладання на позивача, як
учасника товариства і заступника
директора, виконання обов"язків
директора товариства, суд виходив з
того, що на порушення вимог ст.ст. 32,33
КЗпП України зазначеним рішенням без
згоди ОСОБА_3 було здійснено його
переведення на іншу роботу, не
обумовлену трудовим договором.

Щодо задоволення вимог ОСОБА_3
про покладання на ТОВ «Торговий
будинок «Мелітополь-інструмент»
обов"язку звільнити його з посади
заступника директора товариства за
власним бажанням, то на порушення ст.ст.
214, 215 ЦПК України мотивів, з яких суд
вважав зазначені вимоги
обґрунтованими та які докази прийняв
до уваги, у рішенні не зазначено.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 4
ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб у спосіб, визначений
законами України.

Обрання неналежного способу
захисту може бути підставою для
відмови у задоволенні позову.

За змістом ст.ст. 10,11 ЦПК України
суд сприяє всебічному і повному
з"ясуванню обставин справи, однак,
вирішуючи спір, позовні вимоги ОСОБА_3
суд не уточнював, в достатньому обсязі
не визначився з характером спірних
правовідносин та не встановив, які
права, свободи чи законні інтереси
позивача порушені і належність
обраного ним способу їх захисту.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, ОСОБА_3 наказом №
3-к від 05.08.2008 року був прийнятий на
посаду заступника директора ТОВ
«Торговий будинок «Мелітополь-
інструмент»(а.с.11).

Згідно Статуту ТОВ «Торговий
будинок «Мелітополь-інструмент»,
затвердженого загальними зборами
засновників товариства від 02.06.2008 року,
позивач ОСОБА_3 разом із ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, являвся одним із трьох
засновників та учасників цього
товариства.

Рішенням загальних зборів
вказаних засновників від 01.03.2013 року,
оформленим протоколом № 2, при розгляді
питання № 9 порядку денного було
вирішено, що у зв"язку із звільненням
директора товариства ОСОБА_2 виконання
обов"язків директора покласти на
учасника товариства- заступника
директора ОСОБА_3.(а.с.6-9).

В обґрунтування вимог про
визнання недійсним рішення загальних
зборів з цього питання, ОСОБА_3
посилався на порушення умов
укладеного з ним трудового договору на
посаді заступника директора
товариства, оскільки прийнятим
рішенням його фактично було переведено
на іншу роботу без його згоди.

Розглянувши вказані вимоги про
недійсність рішення зборів по суті, як
трудовий спір, суд не врахував, що
захист порушеного права у сфері
трудових відносин врегульований
нормами трудового законодавства і
забезпечується відновленням
становища, яке існувало до порушення
права, зобов"язанням виконати
визначені цим нормами обов"язки, також
механізмом компенсації негативних
наслідків становища.

Згідно роз"яснень п.4 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 13
від 24.10.2008 року „Про практику розгляду
судами корпоративних спорів", при
вирішенні питання про те, чи є спір, що
виник між господарським товариством та
посадовими особами товариства, які
входять до складу виконавчого органу
товариства або наглядової ради
товариства, трудовим чи корпоративним,
судам необхідно керуватися
положеннями гл.ХУ КЗпП України.

Відповідно до ст. 3 КЗпП до
трудових відносин належать відносини
працівників усіх підприємств, установ,
організацій незалежно від форми
власності, виду діяльності і галузевої
належності, а також осіб, які працюють
за трудовим договором з фізичними
особами.

Спори, пов"язані з оскарженням
членами виконавчих органів товариств,
а також членами наглядової ради
товариства, які уклали з товариствами
трудові договору, рішень відповідних
органів товариств про звільнення (
усунення, відсторонення, відкликання)
їх з посади, розглядаються в порядку
цивільного судочинства, як трудові
спори. Судам необхідно звернути увагу
на те, що у цьому разі позивач
звертається до суду за захистом своїх
трудових прав як найманого працівника,
а не акціонера(учасника)
господарського товариства.

Способом захисту порушених або
оспорюваних прав у таких категоріях
справ є позов про поновлення на посаді,
зобов"язання усунути перешкоди у
виконанні посадових обов"язків тощо
відповідної посадової особи
господарського товариства, а не позов
про визнання недійсним відповідного
рішення загальних зборів
акціонерів(учасників) товариства чи
наглядової ради товариства.

У порядку цивільного судочинства
слід розглядати і спори між учасником
( засновником, акціонером)
господарського товариства та
товариством, що виникають не з
корпоративних, а трудових відносин,
якщо однією із сторін, які беруть
участь у справі, є фізична особа.

Отже у даному випадку заявлені
ОСОБА_3 вимоги про визнання недійсним
рішення загальних зборів засновників
ТОВ «Торговий будинок
«Мелітополь-інструмент», оформленого
протоколом №2 від 01 березня 2013 року, в
частині покладення на нього виконання
обов'язків директора ТОВ «Торговий
будинок «Мелітополь-інструмент»
являлися способом захисту
корпоративних , а не трудових прав,
тому мали розглядатися в порядку
господарського судочинства.

Підстав розглядати їх в
порядку цивільного судочинства, як
трудовий спір, суд не мав, а тому
ухвалене по справі рішення в цій
частині підлягає скасуванню із
закриттям провадження у справі в
частині визнання недійсними загальних
зборів засновників Товариства з
обмеженою відповідальністю „Торговий
будинок „Мелітополь-інструмент"-
протокол № 2 від 01.03.2013 року щодо
покладання на ОСОБА_3 виконання
обов"язків директора „Торговий
будинок „Мелітополь-інструмент".

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 98 ЦК
України, загальні збори учасників
товариства мають право приймати
рішення з усіх питань діяльності
товариства, у тому числі і з тих, що
передані загальними зборами до
компетенції виконавчого органу.

Рішення загальних зборів
учасників товариства є актом, оскільки
це рішення зумовлює настання правових
наслідків, спрямованих на регулювання
господарських відносин, і мають
обов"язковий характер для суб"єктів цих
відносин.

Корпоративний характер спору
щодо оскарження рішення загальних
зборів підтверджується і тим, що, як
встановлено у засіданні апеляційного
суду, у квітні 2014 року аналогічні
вимоги до ТОВ „Торговий будинок
„Мелітополь-інструмент" про визнання
недійсним рішення загальних зборів
засновників товариства від 01.03.2013 року
в частині покладання на нього
виконання обов"язків директора
„Торговий будинок
„Мелітополь-інструмент" знову були
заявлені ОСОБА_3 у позові, поданому до
Господарського суду Запорізької
області, і рішенням вказаного суду
від 11.06.2014 року цей позов задоволено
частково, пп.2 п.2 рішення зборів, а саме,
„ У зв"язку із звільненням директора
товариства виконання обов"язків
директора товариства покласти на
учасника товариства- заступника
директора ОСОБА_3.", визнано недійсним.

Щодо вимог ОСОБА_3 про
покладання на ТОВ„Торговий будинок
„Мелітополь-інструмент" обов"язку
звільнити його за власним бажанням на
підставі ст. 38 КЗпП України з 09.04.2013
року, то як вбачається із позовної
заяви та пояснень позивача, його
заява від 09.04.2013 року про звільнення
за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38
КЗпП України товариству в особі
ОСОБА_2 фактично передана не була(а.с.18).

Направлена позивачем у день
звернення до суду з даним позовом
телеграма на адресу товариства в особі
ОСОБА_2 із текстом заяви про звільнення
також не була вручена (а.с.38,39).

Відповідно до ст. 38 КЗпП України,
якщо трудовий договір укладено на
невизначений строк, працівник має
право в будь-який час розірвати його,
попередивши власника або
уповноважений ним орган про
звільнення, обов"язок звільнити
працівника за власним бажанням виникає
у власника або у уповноваженого ним
органу за наявності такого письмового
попередження.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 47 КЗпП
України власник або уповноважений ним
орган зобов"язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трулову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
цього Кодексу.

Як вбачається із рішення
загальних зборів учасників ТОВ
„Торговий будинок
„Мелітополь-інструмент" від 01.03.2013
року(протокол № 2, п.п.9,12 порядку
денного), директор товариства ОСОБА_2
був звільнений з посади з 05.03.2013 року за
власним бажанням, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були
виведені із складу учасників
товариства.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про
визнання недійсним рішення зазначених
зборів з питання 12 порядку денного - про
зміну складу учасників товариства,
рішенням господарського суду
Запорізької області від 03 червня 2013
року були залишені без
задоволення(а.с.80-89).

Таким чином, вимоги ОСОБА_3 про
зобов"язання ТОВ „Торговий будинок
„Мелітополь-інструмент", єдиним
учасником якого він залишився,
розірвати трудовий договір, не
доводять наявність конфлікту прав та
інтересів між позивачем, як
працівником, та роботодавцем в особі
товариства, власником якого він
являється.

За вказаних обставин наявність
підстав для задоволення названих
вимог ОСОБА_3 не доведена, рішення
суду в цій частині підлягає скасуванню
з ухваленням в цій частині нового
рішення, яким у задоволення вказаних
вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.307, 309, 310, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 02 грудня 2013 року по
даній справі в частині задоволення
вимог ОСОБА_3 про покладання на
Товариство з обмеженою
відповідальністю „Торговий будинок
„Мелітополь-інструмент" зобов"язання
звільнити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з посади
заступника директора Товариства з
обмеженою відповідальністю „Торговий
будинок „Мелітополь-інструмент" за
власним бажанням з 09.04.2013 року -
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні
зазначених вимог - відмовити.

Рішення в частині визнання недійсним
рішення загальних зборів засновників
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торговий будинок
„Мелітополь-інструмент"- протокол № 2
від 01.03.2013 року в частині покладання на
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виконання
обов"язків директора „Торговий
будинок „Мелітополь-інструмент"
скасувати, провадження у справі в цій
частині закрити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: