Справа №2/638/2416/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Наумової С.М.

секретаря Бєділо Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Бінь до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служби у справах Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Головне управління державної міграційної служби у Харківській області про надання дозволу на видачу проїзного документа дитини без згоди матері та про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України разом з батьком, -

В С Т А Н О В И В:

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся громадянин України, ОСОБА_1 Бінь, ІНФОРМАЦІЯ_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на видачу проїзного документа дитини без згоди матері та тимчасового виїзду дитини за кордон разом з батьком без згоди матері до досягнення дитиною 18-ти річного віку.

14.05.2014 р. позивачем було надано уточнену позовну заяву, в якій він просить надати дозвіл на видачу проїзного документа дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон у будь-яку країну до досягнення ним 16-ти річного віку в супроводі батька ОСОБА_1 Бінь, громадянина України, 30.10.1961року народження без згоди матері, ОСОБА_2, без права виїзду дитини на постійне місце проживання за кордон у будь-яку країну без згоди матері та зобовязати Головне Управління держаної міграційної служби України у Харківській області оформити проїзний документ дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди матері.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач знаходився у близьких стосунках із відповідачкою, ОСОБА_2. Спільне життя між ними не склалось, шлюбу укладено не було та спільного господарства вони не ведуть і мешкають окремо. Від спільних стосунків у позивача з відповідачкою народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія І-ВЛ № 350288 від 12.02.2014 року). На даний момент (з вересня 2013 року) дитина проживає разом з позивачем, за адресою: м. Харків, вул. Сумська, б. 108, кв. 17. Позивач зазначив, що мешкає в Україні з 18-річного віку, є громадянином України, має паспорт громадянина України. Родичі позивача мешкають у Вєтнамі, яких він періодично відвідує на свята та коли перебуває у відпустці. Також він періодично виїжджає за кордон на відпочинок та для відвідування країн з туристичною метою. Позивач зазначив, що має бажання періодично виїжджати за кордон разом зі своїм неповнолітнім сином для відвідування родичів, на відпочинок тощо. Вважає, що поїздки корисні сину для його ефективного розвитку та були б корисні для стану його здоровя. Для виїзду з дитиною за кордон йому потрібен дозвіл матері ОСОБА_2, тобто відповідачки.

Однак, враховуючи те, що на сьогодні між позивачем та відповідачкою склались певні непорозуміння у відносинах, вони взагалі не спілкуються протягом останнього часу та досягти згоди, щодо певних питань, у тому числі, щодо його спільних поїздок з дитиною за кордон шляхом компромісу викликає певні труднощі та перешкоди, через що він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою для надання йому дозволу на видачу проїзного документа дитини, та тимчасового виїзду за кордон разом з сином. Позивач посилається на ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України", відповідно до якої документом, що дає право на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, є проїзний документ дитини, оформлення якого, згідно з ч.2 ст.4 вказаного Закону, проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. При відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 141 CК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Представник позивача, ОСОБА_4, у судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила позовні вимоги задовольнити та пояснила, що дійсно між сторонами на сьогодні склались неприязні стосунки, вони взагалі не спілкуються, однак мати дитини не заперечує, що на сьогодні з вересня 2013р. дитина за добровільною домовленістю між батьками мешкає разом з батьком, позивачем по справі, батько добре ставиться до дитини, піклується про стан здоровя, освіту, відпочинок дитини та у відповідачки не має будь-яких нарікань до батька з приводу ставлення до дитини, враховуючи вік дитини, в якому вона може все самостійно формувати свої побажання та ставлення до тих чи інших поїздок разом з батьком, без примусу. Зазначала, що позивач вже протягом більш ніж 35 років мешкає на Україні, наміру покидати країну не має, однак бажає приділяти дитині багато уваги, та піклуватися про його багатосторонній розвиток та відпочинок. Крім того, представник позивача просила суд прийняти до уваги той факт, що поїздки ефективно впливають на розвиток дитини, його стан здоров'я. Оскільки мати дитини - відповідач по справі ОСОБА_2 не дає добровільно свою згоду на таки поїздки, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували її відмову. Враховуючи систематичність необхідності таких тимчасових поїздок на шкільних канікулах дитини та святкових днях кожного разу не має можливості через відсутність порозуміння з відповідачкою та часу на розгляд кожного разу справи у суді, позивач вимушений звернутися з вказаним позовом до суду.

У судовому засідання відповідачка 13.05.2014р,02.06.2014 року заперечувала проти позову та надала до суду письмові заперечення на позовну заяву, просила суд відмовити у задоволені позову та пояснила, що позивачем не доведено фактів того, вона забороняє або створює перешкоди у поїздках її сина разом з позивачем, що позивач не надав суду доказів свого дійсного наміру виїжджати разом з сином за кордон. Відповідач заперечувала про наявність будь-якого спору щодо надання своєї згоди на видачу дитині проїзного документа для виїзду за кордон та тимчасових поїздок батька з сином.

Відповідачка також посилається на ч. 1-3 ст. 157 СК України, відповідно до якої питання виховання дитини вирішується батьками спільно та вона має право знати у якій країні знаходиться її неповнолітній син та терміни його перебування.

У судове засідання 24.06.2014 року відповідачка не з»явилася, надала до суду електронною поштою заяву в якій просила суд розглянути справу у її відсутності на підставі раніше поданих заперечень.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дзержинського району Управління служби у справах Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не зявився, повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином, надав через канцелярію суду заяву, у якій просить розглядати справи без його участі, на підставі матеріалів справи та винести рішення враховуючи інтереси дитини.

Представник третьої особи Головного управління державної міграційної служби у Харківській області у судове засідання не зявився, повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено: позивач ОСОБА_1 Бінь знаходився у близьких стосунках із відповідачкою ОСОБА_2. Від спільних стосунків у позивача з відповідачкою народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія І-ВЛ № 350288 від 12.02.2014 року).

Спільне життя між сторонами не склалось, шлюбу укладено не було та спільного господарства вони не ведуть і мешкають окремо. На даний момент (з вересня 2013 року) дитина проживає разом з позивачем, за адресою: м. Харків, вул. Сумська, б. 108, кв. 17.

Позивач зазначив, що мешкає в Україні з 18-річного віку, є громадянином України, має паспорт громадянина України. Родичі позивача мешкають у Вєтнамі, яких він періодично відвідує на свята та коли перебуває у відпустці. Також він періодично виїжджає за кордон на відпочинок та для відвідування країн з туристичною метою. Позивач зазначив, що має бажання періодично виїжджати за кордон разом зі своїм неповнолітнім сином для відвідування родичів, на відпочинок тощо. Вважає, що поїздки корисні сину для його ефективного розвитку та були б корисні для стану його здоровя. Для виїзду з дитиною за кордон йому потрібен дозвіл матері ОСОБА_2, тобто відповідачки.

Однак, враховуючи те, що на сьогодні між позивачем та відповідачкою склались певні непорозуміння у відносинах, вони взагалі не спілкуються протягом останнього часу та досягти згоди, щодо певних питань, у тому числі, щодо його спільних поїздок з дитиною за кордон шляхом компромісу викликає певні труднощі та перешкоди, через що він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою для надання йому дозволу на видачу проїзного документа дитини, та тимчасового виїзду за кордон разом з сином.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадяни ОСОБА_5 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном;

3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Приймаючи до уваги доводи позивача, викладені у позовної заяві, приймаючи до уваги доводи відповідача, викладені у запереченнях, аналізуючи пояснення надані під час судового засідання та докази, які містяться у матеріалах справи, аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позов ОСОБА_1 Бінь підлягає задоволенню, однак з обовязковим належним повідомленням батьком матір дитини ОСОБА_2 про мету, місце, початковий та кінцевий термін тимчасового виїзду дитини за кордон.

На підставі викладеного, керуючись ст. 313 ЦК України , ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724, ст. 10,11,60, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 Бінь задовольнити.

Надати дозвіл на видачу проїзного документа дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобовязати Головне Управління держаної міграційної служби України у Харківській області оформити проїзний документ дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди матері до досягнення дитиною 16-ти річного віку.

Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасовий виїзд за кордон у будь-яку країну до досягнення ним 16-ти річного віку в супроводі батька ОСОБА_1 Бінь, громадянина України, 30.10.1961року народження без згоди матері, ОСОБА_2, без права виїзду дитини на постійне місце проживання за кордон у будь-яку країну без згоди матері, з обовязковим належним повідомленням батьком матір дитини ОСОБА_2 про мету, місце, початковий та кінцевий термін тимчасового виїзду дитини за кордон.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: суддя С.М. Наумова