№ 2/258/497/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

„10" червня 2014 року
м. Донецьк

Кіровський районний суд м. Донецька у
складі головуючого судді Сидорова Є.І.,
при секретарі Царенкової Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права
спільної сумісної власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про припинення права
спільної сумісної власності,
зазначивши, що він та відповідачка
ОСОБА_2 є співвласниками квартири
АДРЕСА_1, де кожен з них є співвласником
? частини цієї квартири. Також вони є
співвласниками квартири АДРЕСА_2, де
йому належить 3/10 частини цієї квартири,
відповідачці - 7/10 цієї квартири.

На теперішній час позивач бажає
припинити право спільної сумісної
власності з відповідачкою, оскільки
володіння та користування майном з
відповідачкою неможливо у зв'язку із
неприязненими відносинами.
Відповідачка створила неможливі умови
для його проживання та користування
спільною власністю. На протязі
тривалого часу він не в змозі проживати
у жодній з квартир, відповідачка не дає
йому ключі від квартир. Одну з квартир,
яка є спільною сумісною власністю,
відповідачка без його згоди здає в
оренду. Спільне володіння та
користування з відповідачкою
квартирами є неможливим. Ніякого
іншого житла належного позивачу на
праві власності він не має.

Просить припинити ОСОБА_2 право
власності на ? частину в праві спільної
сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1, припинити йому право
власності на 3/10 частини в праві
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_2, визнати за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_1, визнати
за відповідачкою право власності на
квартиру АДРЕСА_2, стягнути з нього на
користь відповідачки грошову
компенсацію за ? частину квартири
АДРЕСА_1 в розмірі 61800 грн., стягнути з
відповідачки на його користь грошову
компенсацію за 3/10 частини квартири
АДРЕСА_2 у розмірі 58440 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
своєї довірительниці підтримав в
повному обсязі, дав суду пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судове засідання з'явився, позовні
вимоги не визнав, суду пояснив, що
обидві квартири: кв. АДРЕСА_1 та кв.
АДРЕСА_2 були придбані за особисті
кошти ОСОБА_2, коли вони вже не
проживали із ОСОБА_1 у шлюбі та фактично
припинили шлюбні відносини. Його
довірительниця не згодна з вартістю
обох квартир. До позовної заяви не
додано будь-яких документів чи доказів
про внесення позивачем ОСОБА_1 на
депозитний рахунок суду вартості
належної ОСОБА_2 ? частини кв. АДРЕСА_1.
При неможливості виділу частки будинку
в натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за згодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи. У зв'язку із тим, що
позивачем не визначена дійсна вартість
спірного нерухомого майна та не
внесена вартість ?? частки квартири
АДРЕСА_1 на депозитний рахунок суду, то
це є підставою для відмови у
задоволенні заявленого ним позову у
повному обсязі. Однією із необхідних
умов припинення за рішенням суду права
особи на частку у спільному майні є те,
що частка є незначною і не може бути
виділена в натурі. Він вважає, що частка
ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не може бути
визнана незначною, оскільки навіть із
поданого позивачем позову видно, що їй,
як і позивачу, належить по ? частини
квартири, а тому їх частки є рівними і
ніяких підстав вважати частку ОСОБА_2
незначною позивачем не наведено. Окрім
того, до позову не надано будь-яких
доказів того, що з технічної точки зору
розподіл квартири АДРЕСА_1 неможливий.
Наступною умовою припинення за
рішенням суду права особи на частку у
спільному майні є те, що річ є
неподільною. До позову не надано
будь-яких доказів того, що квартира
АДРЕСА_1 є неподільною. До позову не
надано доказів того, що припинення
права власності ОСОБА_2 на ? частину
квартири АДРЕСА_1 не завдасть істотної
шкоди її інтересам та інтересам членів
її сім'ї, а саме, її онучці ОСОБА_5, яка
постійно проживає у цій квартирі і
іншого житла немає. Тим більше, що
сумісне проживання позивача із онучкою
ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 буде протирічити
вимогам ст. 34 ЖК України та п. 13 Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення в Українській РСР»,
відповідно до яких особами, що
потребують поліпшення житлових умов
визнаються особи, які проживають в
одній кімнаті по дві і більше сім'ї
незалежно від родинних відносин, або
особи різної статі старші за 9 років,
крім подружжя.

Просив у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухав пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи, вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у шлюбних
відносинах. Шлюб між ним був
розірваний 18 травня 2010 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
розірвання шлюбу.

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 03 жовтня 2013 року квартири
АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 визнані спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 та на 3/10
частини квартири АДРЕСА_2.

На теперішній час позивач бажає
припинити право спільної сумісної
власності з відповідачкою, оскільки
володіння та користування майном з
відповідачкою неможливо у зв'язку із
неприязненими відносинами.
Відповідачка створила неможливі умови
для його проживання та користування
спільною власністю. На протязі
тривалого часу він не в змозі проживати
у жодній з квартир, відповідачка не дає
йому ключі від квартир. Одну з квартир,
яка є спільною сумісною власністю,
відповідачка без його згоди здає в
оренду. Спільне володіння та
користування з відповідачкою
квартирами є неможливим.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо спільне володіння і користування
майном є неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

В судовому засідання встановлено, що
позивач ОСОБА_1 не вносив на депозит
суду вартість належної йому на праві
власності у спірному майні частки.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року
«Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» при неможливості виділу
частки будинку в натурі або
встановлення порядку користування ним,
власнику, що виділяється, за його
згодою присуджується грошова
компенсація. Розмір грошової
компенсації визначається за угодою
сторін, а при відсутності такої угоди -
судом по дійсній вартості будинку.

Крім того, позивачем не надано суду
доказів, що спільне володіння та
користування спірним майном є
неможливим, про те, що відповідачкою
чиняться перешкоди у проживання та
користуванні позивачем спірним майном.

У зв'язку із тим, що позивачем ОСОБА_1 не
внесена на депозитний рахунок суду
вартість ? частки квартири АДРЕСА_1 та
не визначена дійсна вартість спірного
нерухомого майна, суд не знаходить
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 та вважає можливим відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Керуючись ст.. 355, 365 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного суду
України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», ст.. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про припинення права спільної
сумісної власності - відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга про його оскарження
протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя