У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,
Ткачука О.С., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про поділ
спільного майна подружжя, та за позовом
третьої особи із самостійними вимогами
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності, за касаційними
скаргами ОСОБА_6 на рішення
Подільського районного суду м.
Києва від 03 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 14 травня
2014 року та ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 14 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом про поділ спільного
майна, гаражного боксу АДРЕСА_1,
виділивши їй у власність Ѕ частину,
вартістю 290 000 грн, автомобіль «Мерседес
Бенц», 1980 року випуску залишити у
власності відповідача, виплативши їй
компенсацію у сумі 17 500 грн, посилаючись
на те, що з 26 грудня 1987 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, 28
грудня 2006 року шлюб було розірвано.

За період шлюбу ними був збудований
гаражний бокс, площею 72 кв.м, вартістю 580
000 грн, та придбаний автомобіль
«Мерседес Бенц», вартістю 35 000 грн.

Враховуючи уточнення позовних вимог,
просила визнати за нею право власності
на Ѕ частину гаражного боксу, виділити
гаражний бокс у власність ОСОБА_5, а
грошову компенсацію в сумі 145 152 грн
стягнути з відповідача на її користь.

У вересні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом про поділ
майна подружжя, однак ухвалою
Подільського районного суду м. Києва
від 15 квітня 2013 року провадження за
зустрічним позовом закрито.

У вересні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом про визнання за ним
права власності на гараж АДРЕСА_1
посилаючись на те, що будівництвом
гаражу займався він за свої особисті
кошти.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 03 грудня 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено.

В порядку поділу спільного майна
подружжя виділено у власність ОСОБА_4 Ѕ
частину гаражного боксу АДРЕСА_1

Припинено право власності ОСОБА_4 на Ѕ
частину гаражного боксу АДРЕСА_1 з
виплатою їй компенсації вартості даної
частки в розмірі 145152,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію за Ѕ частину
гаражного боксу АДРЕСА_1 в сумі 145152,50
грн.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ
частину гаражного боксу АДРЕСА_1, що
належала на праві власності ОСОБА_4

В позові третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
14 травня 2014 року рішення суду першої
інстанції змінено в частині
задоволенні позову ОСОБА_4, викладено
резолютивну частину рішення в такій
редакції: «позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину гаражного боксу АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено».

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_6 просить
скасувати рішення Подільського
районного суду м. Києва від 03 грудня 2013
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 14 травня 2014 року, ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, а його
позов задовольнити, а ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду
м. Києва від 14 травня 2014 року, рішення
суду першої інстанції залишити в силі,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
перевіривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги
підлягають відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційних скарг та
залишення без змін рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 03 грудня 2013 року у незмінній
частині та рішення апеляційного суду
м. Києва від 14 травня 2014 року,
оскільки судові рішення законні та
обґрунтовані.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи
рішення суду першої інстанції в
частині задоволенні позову ОСОБА_4 та
частково задовольняючи позов
останньої, правильно застосувавши
положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України, ч. 1
ст. 365 ЦК України та постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року, виходив
з того, що жодною стороною не були
вчинені дії по внесенню на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми, а відтак відсутні підстави для
стягнення грошової компенсації за
частку у спільному майні, а тому
колегія суддів, враховуючи загальну
площу спірного гаражного боксу,
визнала можливим визначити ідеальні
частки сторін у праві власності на
гаражний бокс без його реального
розподілу і залишити майно у їх
спільній частковій власності.

Крім того, судами
враховано, що автомобілі «Мерседес
Бенц», 1979 та 1980 років випуску належать
сторонам на підставі договорів
дарування, а тому відповідно до ст. 57 СК
України поділу не підлягають.

Відмовляючи у
задоволенні позову третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_6, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції
правильно виходив з того, що останнім
не надано належних доказів на
підтвердження заявлених позовних
вимог.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, а відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Доводи касаційних скарг не дають
підстав для висновку про порушення
судами норм процессуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 03 грудня 2013 року у незмінній
після апеляційного перегляду частині
та рішення апеляційного суду м. Києва
від 14 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В.
Кафідова

В.М. Колодійчук

О.С. Ткачук