У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько
А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Херсонської області від 4
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ
«Укрсоцбанк») звернулося до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що 2 листопада 2005 року з
ОСОБА_3 укладений кредитний договір, у
подальшому доповнений додатковою
угодою № 1 від 2 жовтня 2007 року та
додатковою угодою № 2 від 20 жовтня 2008
року, за умовами якого банк надав
останньому кредит у розмірі 50 770 грн 98
коп. на строк до 1 листопада 2010 року з
процентною ставкою 22 % річних за
користування кредитом. Взяті на себе
зобов'язання відповідач не виконав, у
зв'язку з чим станом на 13 грудня 2010 року
виникла заборгованість за кредитним
договором у розмірі 54 271 грн 32 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість
за кредитним договором у розмірі 54 271
грн 32 коп.

Рішенням Нововоронцовського районного
суду Херсонської області від
6 серпня 2013 року в задоволенні позову
ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 4 лютого 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 54 271 грн 13
коп. та судові витрати в розмірі 1 205 грн
42 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«Укрсоцбанк», суд першої інстанції
виходив із того, що згідно з висновком
судово-почеркознавчої експертизи
відповідачем не підписувалися, а
відповідно й не погоджувалися умови
додаткових угод до кредитного договору
№ 1 від 2 жовтня 2007 року та № 2 від 20
жовтня 2008 року, тому підстав для
стягнення заборгованості за кредитним
договором на їх підставі немає, а
заборгованість за кредитним договором
від 2 листопада 2005 року відповідачем
погашена.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
місцевого суду та ухвалюючи рішення
про стягнення кредитної
заборгованості, виходив із того, що
відповідачем дійсно не підписалась
додаткова угода до кредитного
договору, про те ним не заперечувалося
підписання та погодження ним умов
основного кредитного договору від
2 листопада 2005 року, умови якого
є чинними, тому зобов'язання за ним
підлягають виконанню. Крім того, ОСОБА_3
не надав суду належних та допустимих
доказів дострокового погашення
заборгованості за кредитним договором
від 2 листопада 2005 року.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна,
оскільки суд дійшов його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає;
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, не
встановлені.

Судом установлено, що 2 листопада 2005
року між Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладений
кредитний договір, у подальшому
доповнений додатковою угодою № 1 від 2
жовтня 2007 року та додатковою угодою № 2
від 20 жовтня 2008 року, за умовами якого
банк надав останньому кредит у розмірі
50 770 грн 98 коп. на строк до 1 листопада 2010
року з процентною ставкою 22 % річних за
користування кредитом.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з висновком
судово-почеркознавчої експертизи від 30
липня 2013 року № 2007 підписи у додаткових
угодах до кредитного договору № 1 від 2
жовтня 2007 року та № 2 від 20 жовтня 2008
року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Проте апеляційний суд, погодившись з
тим, що додаткові угоди відповідач не
підписував, та, взявши за основу
основний кредитний договір, стягнув з
ОСОБА_3 проценти за користування
кредитом у розмірі 22 % річних, що
передбачені додатковою угодою № 2 від 20
жовтня 2008 року, а не 13 % річних, що
визначені в кредитному договорі від 2
листопада 2005 року.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316
ЦПК України апеляційний суд зазначені
вище положення закону та обставини
справи уваги не звернув; не встановив
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
дійсних прав і обов'язків, які
випливають з кредитного договору, не
перевірив розрахунок сум, що
підлягають стягненню за кредитним
договором та дійшов передчасного
висновку про стягнення з ОСОБА_3
кредитної заборгованості у
визначеному розмірі.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 4 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко