У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина
М. М.,

суддів - Собослоя Г.Г.,
Бондаренка Ю. О.,

при секретарі - Чейпеш С. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 15 листопада 2011
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
Акціонерно-комерційний банк «Львів» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ АКБ «Львів» (далі - Банк) звернувся
до суду з вищезазначеним позовом, в
якому просив стягнути з відповідачки
на його користь заборгованість в сумі
487.690,31грн..

Свій позов мотивував тим, що між
позивачем та ОСОБА_1 був укладений
Договір кредиту за №20.00.000017 від 18
грудня 2007 року (далі - Договір), за яким
відповідачка отримала кредит у розмірі
69.271 доларів США строком до 18.12.2013 року
під 11,5 % річних. Доповненням №1 від 24
листопада 2007 до кредитного договору
встановлено, що плата за користування
кредитом встановлюється в розмірі 15%
річних.

Доповненням №2 від 30 жовтня 2009 року до
кредитного договору від 18 грудня 2007
року п1.1 цього договору викладено в
новій редакції, яким встановлено, що
плата за користування кредитом
встановлюється в розмірі 15% річних.

У забезпечення виконання зобов'язань 18
грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_1
було укладено Договір застави за №3088,
згідно з яким відповідачка передала в
заставу банку рухоме майно - автомобіль
TOYOTA LAND CRUISER PRADO, легковий універсал - В,
сірого кольору, 2007 року випуску,
реєстраційний НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2, виданого Ужгородським ВРЕР
УДАІ УМВС України в Закарпатській
області від 15.12.2007 року.

В процесі розгляду справи позивачем
було уточнено позовні вимоги, зокрема,
позивач, посилаючись на зазначені у
позовні заяві обставини справи, та з
підстав, передбачених ст. ст. 510, 526, 530,
536, 590, 610, 612, 625, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК
України, ст.ст. 3, 15, 107, 122, 156, ч.3 ст.208 ЦПК
України, просив стягнути на свою
користь з відповідачки суму
заборгованості в розмірі 57.250,58 доларів
США, що в еквіваленті по курсу НБУ
станом на 03.08.2011 р. становить 456.355,82
гривні.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 15 листопада 2011 року
уточнений позов Публічного
акціонерного товариства
Акціонерно-комерційний банк «Львів»
задоволено частково , стягнуто з ОСОБА_1
на користь позивача заборгованість за
кредитним договором у сумі 432.387.92
гривень та вирішено питання про судові
витрати.

Додатковим рішення цього суду від 20
лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на
користь позивача заборгованість по
кредитному договору в сумі 54.167.58
доларів США, по курсу НБУ станом на
15 листопада 2011 року ця сума складає
432.357.92 гривень, з яких 22.660.89 доларів США
строкова заборгованість по кредиту;
29.882.30 доларів США - прострочена
заборгованість по кредиту; 1621.39
доларів - пені.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідачка - ОСОБА_1 - на зазначене
рішення подала апеляційну скаргу та,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, просила дане
рішення скасувати і ухвалити нове
рішення, яким у позові Публічного
акціонерного товариства
Акціонерно-комерційний банк «Львів» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Відповідачка та її представник у суді
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримали
частково. Просили рішення місцевого
суду змінити у частині зменшення
стягнення заборгованості тілу
кредиту з 54 167.58 доларів США до 46.864.00
доларів США, що еквівалентно 373.506.00
гривень.

Представник позивача в суді
апеляційної інстанції визнав
апеляційну скаргу частково. Просив
змінити рішення у частині стягнення
заборгованості тіла кредиту з 54 167.58
доларів США до 48.864.00 доларів
США.

Судова колегія, заслухавши суддю -
доповідача та осіб, які з'явилися,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку, апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив із того, що позичальником не
виконано зобов'язання за кредитним
договором по поверненню кредитних
коштів та відсотків за користування
кредитом у строк, зазначений у
кредитному договорі, та допущено
прострочення, а тому поклав на
позичальника обов'язок по
достроковому поверненню кредитних
коштів та пені.

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого суду, який,
розглядаючи заявлений по справі позов,
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору та відповідно до
правил ст.530 ЦК України в строк,
установлений договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти ( кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України,
якщо договором установлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами( з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що між
позивачем та ОСОБА_1 був укладений
Договір кредиту за №20.00.000017 від 18
грудня 2007 року (далі - Договір), за яким
відповідачка отримала кредит у розмірі
69.271 доларів США, строком до 18.12.2013 року
під 11,5 % річних. 24.07.2008 року доповненням
№1 до кредитного договору встановлено,
що плата за користування кредитом
встановлюється в розмірі 15% річних.

Доповненням №2 від 30жовтня 2009 року до
кредитного договору від 12 грудня 2007
року п1.1 цього договору викладено в
новій редакції, яким встановлено, що
плата за користування кредитом
встановлюється в розмірі 15% річних.

У забезпечення виконання зобов'язань 18
грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_1
було укладено Договір застави за №3088,
згідно з яким відповідачка передала в
заставу банку рухоме майно - автомобіль
TOYOTA LAND CRUISER PRADO, легковий універсал - В,
сірого кольору, 2007 року випуску,
реєстраційний НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2, виданого Ужгородським ВРЕР
УДАІ УМВС України в Закарпатській
області від 15.12.2007 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 13 грудня 2013 року
задоволений позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
Акціонерно-комерційний банк «Львів»
про визнання недійсним доповнення №1
до кредитного договору. Визнано
доповнення до кредитного договору №1
за №20.00.000017 від 18 грудня 2007 року, який
укладений між ОСОБА_1 та ПАТ АКБ
„Львів"- недійсним. Дане рішення
набрало законної сили.

Відповідно до умов зазначеного
кредитного договору, сплата основної
суми кредиту повинна здійснюватися
щомісячно, згідно з додатком до
договору протягом дії договору до
виконання сторонами своїх зобов'язань
у повному обсязі.

Факт невиконання зобов'язання
позичальником та наявності
заборгованості по даному кредитному
договору стверджується довідкою
позивача від 15 листопада 2011 року.
Заборгованість відповідачки станом
на 15 листопада 2011 року складала 432.357.92.
гривень, з яких 22.660.89 доларів США(
екв. 180.886.02 гривень) строкова
заборгованість по кредиту; 29.882.30
доларів США, ( екв. 238529.48 гривень) -
прострочена заборгованість по кредиту
; 1621.39 доларів США ( екв. 12942.42 гривень).

Відповідачкою та її представником в
суді апеляційної інстанції
визнається факт порушення строку
виконання зобов'язання та наявності
строкової заборгованості по кредиту.

Доводи представника апелянта про те,
що стягнення заборгованості по тілу
кредиту підлягає зменшенню з суми 54
167.58 доларів США до 46.864.00 доларів США (
еквівалентно 373.506.00 гривень), оскільки
після постановлення рішення
відповідачка повертала кредитні кошти
банкові і ці кошти повинні бути
враховані, судова колегія відхиляє.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у відповідності
до правил 10, 11, 59, 60, ч.1 ст. 303 ЦПК України,
що на час постановлення рішення 15
листопада 2011 року, згідно з яким
заборгованість відповідачки по даному
кредитному договору складає 432.357.92
гривень, з яких 22.660.89 доларів США
строкова заборгованість по кредиту ;
29.882.30 доларів США- прострочена
заборгованість по кредиту; 1621.39
доларів - пені., платежі, які були
внесені відповідачкою на повернення
кредитних коштів після поставлення
рішення у справі , підлягають
зарахуванню на погашення
заборгованості за цим договором

Інші доводи апеляційної скарги не
мають правового значення .

За таких обставин, суд першої інстанції
, у відповідності до положень 526,
530,549,1048,1054 ЦК України, правильно поклав
на відповідачку обов'язок по
достроковому поверненню кредитних
коштів за зазначеним кредитним
договором та за порушення строку
виконання зобов'язання, пеню за
прострочений борг та несплачені
відсотки.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються й не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 15 листопада 2011 року та
додаткове рішення цього ж суді від 20
лютого 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили, шляхом подачі скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді: