Справа № 567/1551/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Лєщенко І.В.

з участю

представника ПАТ КБ "ПриватБанк"
Поповича С.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором кредиту

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором в сумі 14862 грн. 55
коп. звернулось ПАТ КБ "ПриватБанк".

ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що 14.11.2005
року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та
ОСОБА_2 було укладено договір кредиту,
відповідно до якого останній отримав
кредит в розмірі 5000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Зазначив, що відповідач підтвердив
свою згоду на те, що підписана заява
разом з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою складає між ним та
банком договір.

При укладенні договору сторони
керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно
якої договором приєднання є договір,
умови якого встановлені однією із
сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому і друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання і якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Зазначив, що відповідно до п. 6.5 Умов та
правил надання банківських послуг
відповідач зобов'язався погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту.

Вказує, що відповідно до п.8.6 Умов та
правил надання банківських послуг, при
порушенні клієнтом строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором, більш ніж на 120
днів останній зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 500 грн. та в
розмірі 5% від суми позову.

Зазначаючи про те, що відповідач
порушив умови договору по поверненню
коштів та ст.. 526, 527, 530, 599 ЦК України,
позивач просить стягнути з нього
заборгованість за кредитом станом на
03.11.2013 року на суму 14862 грн. 55 коп., яка
складається: 3227 грн. 15 коп. -
заборгованість за кредитом; 10451 грн. 47
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500 грн. - штраф
(фіксована частина) та 683 грн. 93 коп. -
штраф (процентна складова).

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, надавши
пояснення, аналогічні позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, подав заяву з проханням
застосувати позовну давність до вимог
позивача.

З письмових доказів, досліджених в
судовому засіданні встановлено
наступне.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 на
отримання кредиту вбачається, що 14
листопада 2005 року між ПАТ КБ
"ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено
договір, відповідно до якого банк надав
ОСОБА_2 кредит в сумі кредитного ліміту
5000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 3% на
місяць на залишок заборгованості.

Зазначене вбачається і з тарифів банку.

З зазначених документів вбачається, що
погашатись заборгованість мала
щомісячними платежами в розмірі 7% від
заборгованості, але не менше 50 грн. і не
більше залишку заборгованості до 25
числа місяця, наступного за звітним.

З зазначеної заяви встановлено, що
ОСОБА_2 був ознайомлений з Умовами і
правилами надання банківських послуг
та тарифами банку та згідний, що його
заява разом з зазначеними умовами,
правилами та тарифами банку складає
кредитний договір між ним та позивачем.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил
надання банківських послуг
встановлено, що позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання по перевитраті
платіжного ліміту.

З п.8.6 Умов та правил надання
банківських послуг вбачається, що при
порушенні клієнтом строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором, більш ніж на 120
днів останній зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 500 грн. та в
розмірі 5% від суми позову.

З розрахунку заборгованості за
договором про надання кредиту між ПАТ
КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 встановлено,
що станом на 03 листопада 2013 року
загальна сума боргу за даним договором
становила 14862 грн. 55 коп. та складалась:
3227 грн. 15 коп. - заборгованість за
кредитом; 10451 грн. 47 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500 грн. - штраф
(фіксована частина) та 683 грн. 93 коп. -
штраф (процентна складова).

З виписки по рахунку за договором про
надання кредиту з ОСОБА_2 вбачається, що
заборгованість за кредитом перед
позивачем погашалась востаннє з описом
транзакції "надходження готівки за
платіжними картками" 21.11.2008 року в сумі
1200 грн.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає,
що позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості по
договору кредиту задоволенню не
підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що 14
листопада 2005 року між ПАТ КБ
"ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено
договір на надання кредиту, відповідно
до якого банк надав ОСОБА_2 кредит в
сумі 5000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 3% на
місяць на залишок заборгованості за
кредитом, а ОСОБА_2 взяв на себе
зобов`язання погашати зазначений
кредит, проценти по ньому щомісячними
платежами в розмірі 7% від
заборгованості, але не менше 50 грн. і не
більше залишку заборгованості до 25
числа місяця, наступного за звітним.

З заяви ОСОБА_2 вбачається, що він був
ознайомлений та згідний з Умовами та
правилами надання банківських послуг,
а також тарифами банку.

Даний договір відповідає вимогам ст.. 634
ЦК України. Статтею 1049 ЦК України
визначено, що позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві грошові кошти
у строк та в порядку, встановленому
договором. Оскільки договором про
надання кредиту було передбачено
повернення коштів щомісячними
платежами в розмірі 7% від
заборгованості, але не менше 50 грн.
і не більше залишку заборгованості до 25
числа місяця, наступного за звітним, а
ОСОБА_2 дані умови порушив, то
відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК
України та умов договору кредиту
заборгованість по кредиту підлягає
стягненню з нього.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики. Договором про надання кредиту
визначено, що ОСОБА_2 отримав кредит
зі сплатою 3 відсотків в місяць на суму
заборгованості за кредитом і оскільки
борг по процентах станом на 03.11.2013 року
становив 10451 грн. 47 коп. і на даний час
він не сплачений, банк має право на
стягнення вказаних сум з відповідача.

При цьому судом береться до уваги і те,
що розрахунок заборгованості
відповідачем не оспорювався.

При укладені договору про надання
кредиту від 14.11.2005 року сторони
домовились, що за порушення взятих
зобов'язань по поверненню коштів по
будь-якому з грошових зобов'язань більш
ніж на 120 днів ОСОБА_2 зобов'язався
сплатити на користь банку штраф в
фіксованій частині та в розмірі 5% від
ціни позову. Зазначене передбачено п. 8.6
Умов та правил надання банківських
послуг.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (пенею, штрафом) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Оскільки ОСОБА_2 зобов'язання перед
банком порушив, то відповідно до вимог
ст. 1050 ЦК України в ПАТ КБ "ПриватБанк"
виникло право на стягнення з нього
штрафу.

Відповідач в поданій до суду заяві
просить застосувати позовну давність
до вимог позивача про стягнення боргу.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК
України, для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю. Сплив
позовної давності є підставою для
відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач просить застосувати
позовну давність до позовних вимог про
стягнення заборгованості за кредитом.

При укладенні договору сторони
погодили строки виконання боржником
окремих зобов'язань (щомісячного
внесення платежів), що входять до
змісту зобов'язання, яке виникло на
основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання, відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК
України, спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Статтею 264 ЦК України визначено, що
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

З виписки по рахунку за договором про
надання кредиту з ОСОБА_2 вбачається, що
він заборгованість за кредитом перед
позивачем востаннє погашав 21.11.2008 року
в сумі 1200 грн. Зазначене
підтверджується випискою по рахунку за
договором про надання кредиту з
ОСОБА_2, де за відповідне число вказана
транзакція "надходження готівки за
платіжними картками".

Враховуючи зазначене, при вирішенні
спору суд виходить з того, що останнім
днем часткового погашення кредиту за
договором було 21.11.2008 року і з того часу
відповідач взагалі припинив
виконувати свої обов'язки за договором
кредиту.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалась або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин, початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою. Так, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання, перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). У
зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

При цьому, початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи ( ст..
261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил
надання банківських послуг, тарифів
банку встановлено, що позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання по перевитраті
платіжного ліміту щомісячними
платежами в розмірі 7% від
заборгованості, але не менше 50 грн. і не
більше залишку заборгованості до 25
числа місяця, наступного за звітним.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту, відсотків
позичальником повинно здійснюватись
щомісячно, то початок перебігу строку
позовної давності слід обчислювати не
пізніше 21.11.2008 року, тобто з моменту,
коли відповідач припинив виконувати
кожне зі своїх зобов'язань.

Така правова позиція викладена й в
постанові Верховного Суду України від
06.11.2013 року у справі №6-116 цс 13.
Відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Виходячи з наведеного, за наявності
відповідної заяви відповідача, суд
вважає за можливе застосувати щодо
вимог позивача про стягнення основного
боргу та процентів за користування
кредитом позовну давність, а тому в
позові в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік. Статтею 253 ЦК України
визначено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За правилами ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Правова природа штрафу така, що позовна
давність до вимог про його стягнення
обчислюється по факту порушення
грошового зобов'язання, передбаченого
цим договором, більш ніж на 120 днів.
Отже, позовна давність по штрафу має
обчислюватись з того місяця, коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права.

Оскільки останній платіж за договором
відповідачем було вчинено 21.11.2008 року,
то з врахуванням того, що строк
внесення щомісячних платежів між
сторонами погоджено 25 числом місяця,
наступним за звітним, а п. 8.6 Умов та
правил надання банківських послуг
передбачено, що за порушення взятих
зобов'язань по поверненню коштів більш
ніж на 120 днів боржник зобов'язався
сплатити на користь банку штраф в
фіксованій частині та в розмірі 5% від
ціни позову, то в будь-якому разі одразу
після 21 березня 2009 року в позивача
виникло право на стягнення з
відповідача штрафу. Оскільки позов
було подано тільки 20.11.2013 року, то
відповідно до ст.. 267 ЦК України в позові
і в цій частині слід відмовити за
наслідками спливу позовної давності.

На підставі ст. 256-258, 264, 267, 549, 1048-1050, 1054 ЦК
України, керуючись ст. 10, 57, 62, 88, 212 ЦПК
України, суд

вирішив:

в позові публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення 14862
грн. 55 коп. заборгованості за договором
кредиту відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Сторони, які не були присутніми під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу в цей же строк з дня
отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Острозького районного
судуНазарук В.А.