АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі: Гопко А.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Київського
районного суду м. Харкова від
14 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про визнання заяви на
згоду про відчуження майна недійсною,
про визнання недійсним договору
дарування, визнання права власності на
частину квартири,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року ОСОБА_8 звернувся до
суду в порядку вимог ст.ст. 203, 215, 225 ЦК
України з позовом до ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору дарування
квартири АДРЕСА_1, укладеного 31 липня 2006
року між ОСОБА_5 та відповідачкою
ОСОБА_6, та посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, повернути
сторони договору у первісний стан та
визнати за ОСОБА_5 право власності на
вказану квартиру.

Подалі ОСОБА_8 неодноразово
уточнював свій позов та просив на
підставі вимог ст.ст. 203, 215, 225 ЦК України
визнати недійсним договір дарування
вищезазначеної квартири, визнавши за
ним відповідно до ст.ст. 60,65 СК України
право власності на 1/2 частину спірної
квартири.

Посилався на те, що він з 1955 року
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, яка є власником квартири
АДРЕСА_1, придбаної під час їх шлюбу на
підставі договору купівлі-продажу від
15.07. 2006 року.

ОСОБА_5 повідомила, що вона
подарувала вказану квартиру ОСОБА_6
( колишній невістці) при цьому за
його письмовою згодою на відчуження.

Зазначав, що він під час підписання
такої заяви знаходився у лікарні і не
пам'ятає, як давав цю згоду.

При розгляді справи представник
ОСОБА_8 - його дочка ОСОБА_3 підтримала
позов за заявленими підставами,
посилаючись на те, що під час надання
згоди на дарування квартири її батько
не розумів значення своїх дій та не міг
керувати ними, бажання на відчуження
квартири він не надавав.

Відповідачка ОСОБА_6 позов не
визнала, посилаючись на те, що
оспорюваний договір був укладений за
згодою подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_5
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Третя особа - ОСОБА_4 підтримав
позов, посилаючись на те, що його батьки
не мали бажання дарувати квартиру
колишній дружині ОСОБА_6 Зазначав, що
мати вважала, що підписує договір
довічного утримання.

Третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_10 позов не визнав, посилався на
те, що письмова заява на відчуження
була оформлена під час знаходження
ОСОБА_8 у лікарні, але знаходився у
здоровому розумі та ясній пам'яті та
перед оформленням заяви в ході бесіди з
лікарем було встановлено, що
сильнодіючих препаратів, які б
вплинули на свідомість ОСОБА_8 не
призначалося.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_8 помер.

Ухвалою Київського районного суду
м. Харкова від 06 грудня 2012 року
провадження по справі було зупинено на
підставі п.1 ч.1 ст. 201 ЦПК України .

Ухвалою цього ж суду від 29 березня
2013 року провадження по справі було
відновлено.

Спадкоємці ОСОБА_11 - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, (діти померлого) та ОСОБА_5, (його
дружина) звернулися до суду з позовом
до ОСОБА_6 про визнання на підставі
ст.ст. 203, 215, 225 ЦК України недійсними
договору дарування спірної квартири,
заяви ОСОБА_8 на згоду про відчуження
квартири, та визнання за ними як
спадкоємцями за законом права
власності за кожним на 1/6 частини
спірної квартири. В обґрунтування
позову посилалися на ті ж обставини, на
які ґрунтувалися позовні вимоги ОСОБА_8
та їх пояснення при розгляді його
позову.

Розгляд зазначеної справи
ускладнювався проведенням декількох
судово-психіатричних ( в тому числі й
посмертної) та судово - медичної
експертизи, на ячас проведення яких
провадження у справі зупинялося та
знову відновлювалося.

Рішенням Київського районного
суду міста Харкова від 14 листопада 2013
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
недійсними заяви на згоду про
відчуження майна, договору дарування
квартири та визнання права власності
на частину квартири в порядку
спадкування за законом. З ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 стягнуто на користь
держави судовий збір в сумі 257,42 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
ОСОБА_4,ОСОБА_5, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність тих
обставин, які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просять
скасувати це рішення Київського
районного суду міста Харкова від 14
листопада 2013 року та ухвалити нове
рішення про задоволення їх позовних
вимог в повному обсязі.

Вказують, що районним судом не
враховано відсутність волевиявлення
ОСОБА_8 на відчуження спірної квартири
шляхом укладення договору її дарування
з відповідачкою ОСОБА_6, оскільки
проведені по справі судові експертизи
встановили наявність в момент
підписання заяви на згоду з відчуження
спірної квартири хворобливий стан
ОСОБА_8, який 30.06.2006 року переніс інсульт
з наступними його наслідками.

В запереченнях на апеляційну
скаргу приватний нотаріус
Харківіського міського нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_9
просити відхилити апеляційну скаргу за
її необґрунтованістю, зазначаючи, що її
доводи були предметом розгляду суду
першої інстанції, і цім доводам дана
належна правова оцінка.

Посилався на те, що правові
наслідки відносно спірної квартири,
яка була придбана під час шлюбу
подружжям ОСОБА_6, настали після
вчинення договору дарування квартири,
а не під час підписання ОСОБА_8 заяви
про згоду на її відчуження,яка не є
правочином.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, що з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи

ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 1955 року, під
час якого за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу від 15.07. 2006
року придбало квартиру АДРЕСА_1, яка
була їх спільною сумісною власністю та
зареєстрована на ім'я ОСОБА_5

31 липня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
був укладений нотаріально посвідчений
договір дарування вищевказаної
квартири за письмовою нотаріально
посвідченою згодою ОСОБА_8

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог,
зазначаючи, що відчуження квартири
подружжям відбувалося відповідно до
вимог ст. 65 СК України за нотаріально
посвідченою на укладення договору
дарування квартири згодою ОСОБА_8, який
при цьому розумів значення своїх дій та
міг керувати ними.

Судова колегія вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.225 ЦК
України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона усвідомлювала значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними. Може
бити визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Як свідчать матеріали справи при
оформленні договору дарування спірної
квартири ОСОБА_5 надала нотаріально
посвідчену заяву чоловіка ОСОБА_8 про
надання згоди та укладення такого
договору, і ця заява відповідала
вимогам ст.. 65 СК України та п. 44
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5.

Відмовляючи у задоволенні позову
про визнання недійсної такої заяви
ОСОБА_8 та як наслідок недійсності й
оспорюваного договору, суд першої
інстанції правильно зробив висновок
про те, що позивачами не надано
достовірних доказів про знаходження
ОСОБА_8 при підписанні заяви в такому
хворобливому стані внаслідок
функціональних розладів психіки або
порушенні фізіологічних процесів і
організмі, внаслідок яких він не міг
розуміти значення своїх дій або
керувати ними.

Такі висновки районного суду
ґрунтуються на висновках
судово-психіатричних експертиз,
проведених як при житті ОСОБА_8 так і
після його смерті, згідно яких ОСОБА_8 в
період підписання заяви від 10.07.2006 р.
про згоду на дарування квартири міг
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

При цьому предметом дослідження
експертів були всі медичні документи
щодо стану здоров'я ОСОБА_8 у вказаний
період часу, в тому числі й наявність
хворобливого стану ОСОБА_8 у зв'язку з
перенесеним ним 30.06.2006 року інсультом
з наступними його наслідками, а також
пояснення свідків-лікарів та
приватного нотаріуса ОСОБА_9 щодо
зазначених обставин.

Позивачами не спростовано, що
після оформлення договору дарування
ОСОБА_6 проживала в ній, сплачувала
комунальні платежі, і ці обставини були
відомі ОСОБА_8 та ОСОБА_5, якими до 2009
року не оспорювалося право власності
ОСОБА_6 на вищевказану квартиру.

Таким чином районним судом
відповідно до вимог ч. З ст. 10, ч. 2 ст. 59,
ч. 1, ч. 4 ст. 60, 212 ЦПК України надана
належна правові оцінка доказам у
справі у їх взаємозв'язку.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Оскаржуване рішення відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, що відповідно до
ст.. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Харкова від 14 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: