У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько
А.О.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про витребування майна за
касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, на рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
№ 231 від 04 лютого 1998 року, виданого
виконавчим комітетом
Орджонікідзевської районної ради м.
Запоріжжя, їм на праві спільної
сумісної власності належала квартира
АДРЕСА_1. У 2001 році вони з метою
працевлаштування виїхали до
Російської Федерації, а зазначену
квартиру здали в оренду МСК
«Запорізька Січ». На час перебування їх
за кордоном квартира знаходилась у
користуванні наймачів. Влаштувавшись
на роботу вони залишились на постійне
місце проживання у Російській
Федерації, ОСОБА_4 уклала там шлюб та
отримала громадянство Росії.

Позивачі вказували, що у листопаді 2008
року від сусідів по спірній квартирі їм
стало відомо, що їх квартиру продано за
договором купівлі-продажу
№ 536/235 від 10 листопада 1998 року,
нібито укладеного між ними та
ОСОБА_7, зареєстрованим Запорізькою
товарною біржею «Строй-Інвест». У
реєстрі прав на нерухоме майно
зазначений договір не був
зареєстрований.

У подальшому ухвалою Оріхівського
районного суду Запорізької області від
16 вересня 2008 року було
затверджено мирову угоду між ОСОБА_7 та
ОСОБА_8. відповідно до якої за ОСОБА_8
визнано право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

17 листопада 2008 року на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_8
та ОСОБА_5 право власності на спірну
квартиру перейшло до останньої.

Позивачі, зазначаючи, що вони не
вчиняли будь-яких дій, спрямованих на
відчуження належної їм квартири, майно
вибуло з володіння власників не з їх
волі, просили витребувати від ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_1.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від
14 листопада 2013 року позов
задоволено. Витребувано у ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 у спільну
сумісну власність квартиру за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 29 січня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із того, що позивачі
не вчиняли будь-яких дій, спрямованих
на відчуження належної їм квартири,
майно вибуло з володіння власників не з
їх волі, згоди на відчуження квартири
іншим особам вони не надавали, тому
нерухоме майно слід витребувати з
чужого незаконного володіння ОСОБА_5

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у позові, суд апеляційної
інстанції, виходи з того, що у
матеріалах справи відсутні будь-які
належні та допустимі докази або
відповідні судові рішення на
підтвердження факту підробки договору
купівлі-продажу спірної квартири від
10 листопада 1998 року.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що згідно свідоцтва
про право власності на квартиру
№ 231 від 04 лютого 1998 року, виданого
виконавчим комітетом
Орджонікідзевської районної ради,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної
сумісної власності належала квартира
АДРЕСА_1. Право власності на квартиру
зареєстровано у Запорізькому
міжміському БТІ 04 липня 2001 року (т. 1, а.
с. 17-18).

У 2001 році ОСОБА_3 і ОСОБА_4 переїхали
проживати до Російської Федерації.

10 листопада 1998 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4
та покупцем ОСОБА_7 укладено договір
купівлі-продажу спірної квартири.
Договір містить напис про його
реєстрацію Запорізькою Товарною
Біржею «Строй-інвест» за № 536/235 від 10
листопада 1998 року (т. 1, а. с. 13).

Ухвалою Оріхівського районного суду
Запорізької області від 16 вересня 2008
року у справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_7 про стягнення боргу за
договором займу затверджено мирову
угоду, згідно якої ОСОБА_7 передає
ОСОБА_8 в рахунок загальної
заборгованості у сумі 246 233 грн. за
договором позики віл 5 червня 2005 року
об'єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_1,
яка є приватною власністю ОСОБА_7 та
визнано за ОСОБА_8 право власності на
вказану квартиру та зобов'язано
Запорізьке міжміське БТІ
зареєструвати право власності на
вказану квартиру за ОСОБА_8 та
скасувати попередню реєстрацію за
ОСОБА_3, ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 15).

17 листопада 2008 року за нотаріально
посвідченим договором ОСОБА_8 продав
ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 12).

20 листопада 2008 року за ОСОБА_5
зареєстровано право власності на
квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1. а. с.
11).

Ухвалою Оріхівського районного суду
Запорізької області від 25 грудня 2008
року за заявою ОСОБА_4 про перегляд
ухвали суду у зв'язку із нововиявленими
обставинами, ухвалу Оріхівського
районного суду Запорізької області від
16 вересня 2008 року скасовано (т.1. а. с. 181).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦПК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно з ст. 330 ЦК України якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
право, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 ЦК України майно не
може бути витребуване у нього.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України в
разі придбання майна за відплатним
договором у особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не
знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у випадку,
якщо майно вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Як вбачається з матеріалів справи,
право власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_3, ОСОБА_4 у
Запорізькому міжміському БТІ 04 липня
2001 року (т. 1, а. с. 18).

На першій сторінці технічного паспорту
міститься штамп БТІ від 04 липня 2001 року
про реєстрацію поточних змін: замість
місцевої ради, яка була зазначена
власником квартири на підставі рішення
виконкому Запорізької міської ради від
14 лютого 1991 року № 1-427, зазначені
нові власники - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т. 1 а.
с. 17).

Тобто станом на 10 листопада 1998 року
спірна квартира не була зареєстрована
за позивачами, що свідчить про
неможливість її продажу шляхом
укладення біржової угоди.

Крім того, з письмового повідомлення
Товарної біржі «Строй-інвест»
вбачається, що договір купівлі-продажу
№ 536/235 від 10 листопада 1998 року квартири
АДРЕСА_1 між фізичними особами
продавцями ОСОБА_3, ОСОБА_4 та покупцем
ОСОБА_7 не реєструвався біржею (т. 1 а. с.
33).

Також з матеріалів справи вбачається,
що на час укладення спірного договору
купівлі-продажу позивачі залишалися
зареєстрованими у спірній квартирі,
сплачували комунальні послуги (т. 1 а. с.
110-115).

Судове рішення, за яким у ОСОБА_8
виникло право власності на спірну
квартиру скасовано (т. 1 а. с. 181), тому він
незаконно відчужив вказане майно
ОСОБА_5, яка у свою чергу придбала
квартиру у особи, яка не мала права її
відчужувати.

Таким чином апеляційним судом
скасоване законне і обгрунтоване
рішення суду першої інстанції та
ухвалено нове рішення з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, тому рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням у силі
помилково скасованого рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 29 січня 2014 року скасувати,
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 14
листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко