Справа №784/101/14 03.07.2014 03.07.2014 03.07.2014
Провадження №22-ц/784/1460/14
Головуючий у 1 інстанції Гуденко О.А.
Доповідач апеляційного суду Козаченко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Колосовського С.Ю., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

з участю представників відповідача
Дмитренко А.А. та Горбової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 1 квітня 2014 року за
позовом ОСОБА_4 до Комунального
підприємства ,,Госптехобслуговування"
Миколаївської обласної ради про
стягнення недонарахованої заробітної
плати,

В С Т А Н О В И Л А :

25 грудня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з пізніше уточненим позовом до КП
,,Госптехобслуговування" про
зобов'язання нарахувати йому заробітну
плату, з урахуванням 20% надбавки та
складності й напруженості праці,
правильно обрахувати посадовий оклад
відповідно до його 6-го розряду
електромонтера, стягнути 1757 грн. 77 коп.
недонарахованої заробітної плати та
компенсацію за затримку розрахунку при
звільненні.

Позивач вказував, що з 1 квітня 2013 року
по 9 грудня 2013 року перебував у трудових
відносинах з відповідачем і був
звільнений за прогули. Однак, під час
його роботи відповідач не застосував
тарифну систему оплати праці, не
врахував його кваліфікацію
електромонтера 6-го розряду та
складність і напруженість роботи,
внаслідок чого не виплатив йому 247 грн.,
як 20% надбавку до посадового окладу, не
забезпечив задовільним робочим місцем
і засобами захисту, а також не виплатив
1043 грн. 60 коп. доплати за виконання
обов'язків тимчасово відсутнього
електромонтера ОСОБА_5 за час його
відпустки в червні-липні 2013 року.

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просив суд, стягнути з
відповідача вказану недонараховану
заробітну плату та компенсацію за
затримку розрахунку при звільненні.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 1 квітня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалами того ж суду від 27 травня 2014
року відмовлено в задоволенні заяв
позивача про роз'яснення вказаного
рішення та ухвалення додаткового
рішення.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування місцевим судом норм
матеріального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення його уточнених позовних
вимог.

Вислухавши суддю - доповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду, в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши
справу в межах заявлених та уточнених
позовних вимог, повно з'ясував
обставини справи, надав їм вірну
правову оцінку та дійшов вірного
висновку про неможливість задоволення
вимог позивача через їх недоведеність
та невірне розуміння ним норм
трудового права.

Так, згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Місцевим судом установлено, що позивач
працював у відповідача
електромонтером сектору технічного та
санітарного обслуговування з 1 квітня
2013 року з окладом (тарифною ставкою) 1147
грн. В заяві про прийняття на роботу
ОСОБА_4 зазначив, що з умовами праці та
розміром заробітної плати
ознайомлений. Документів на
підтвердження освіти, кваліфікації та
стажу роботи він не дав, представивши
тільки дублікат трудової книжки за 2006
рік. В подальшому такі умови оплати
правці він не оспорював.

В обов'язки позивача входила
діагностика та обслуговування
внутрішньо - будинкових мереж в будівлі
Миколаївської обласної державної
адміністрації.

Згідно штатного розпису та кошторису
КП ,,Госптехобслуговування" на 2013 рік
оклад електромонтера затверджено у
розмірі 1147 грн., а з грудня 2013 року - 1218
грн. Вимоги до кваліфікаційних
розрядів - відсутні.

У плановій щорічній відпустці ОСОБА_4
перебував з 4 листопада по 27 листопада
2013 року (24 робочі дні) з виплатою
матеріальної допомоги на оздоровлення
в розмірі посадового окладу. Однак,
потім на роботу він не вийшов і
допустив прогули без поважних причин (28
та 29 листопада 2013 року). В зв'язку з чим,
наказом від 9 грудня 2013 року його було
звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1
ст. 40 КЗТпП України.

Оскільки позивач повний рік не
відпрацював, а відпустку використав за
весь рік, то при звільненні із його
заробітної плати було проведено
утримання за невідпрацьовані дні та
надлишкові 8 днів відпустки за повний
календарний рік.

Таким чином, дії відповідача по
проведенню остаточного розрахунку при
звільненні з ОСОБА_4 відповідають
вимогам чинного законодавства про
оплату праці.

Не викликає заперечень і відмова в
задоволенні інших позовних вимог.

Так, умовами Колективного договору
підприємства на 2013-2015 роки,
зареєстрованого Управлінням праці
департаменту та соціального захисту
населення Миколаївської міської ради 18
квітня 2013 року, та Протоколом від 30
травня 2013 року загальних зборів
працівників підприємства, передбачено
надбавку за складність чи напруженість
у роботі в розмірі 50% посадового окладу
за відпрацьований час. Проте позивачем
не надано жодного доказу про виконання
ним таких робіт.

Крім того, за тим же Колективним
договором (п.п. 5.5, 5.17) доплата за
виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника (в даному
випадку електромонтера ОСОБА_5, який
перебував у відпустці згідно з 17 червня
по 12 липня 2013 року) провадиться лише за
наявності коштів на такі виплати.
Оскільки такі кошти із бюджету
Миколаївської обласної ради не
виділялись, то в наказі про відпустку
ОСОБА_5 не зазначалось про виконання
його обов'язків позивачем із доплатою
до заробітної плати.

Правильно встановивши зазначені
обставини справи та вірно застосувавши
до них указані норми матеріального
права, суд першої інстанції ухвалив
обґрунтоване рішення про відмову в
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, які
зводяться до переоцінки доказів,
висновків місцевого суду не
спростовують, а тому не можуть бути
підставою для скасування рішення,
ухваленого з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 1 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Головуючий

Судді: