03.07.2014 03.07.2014 03.07.2014
Провадження №22-ц/784/1998/14
Головуючий у 1 інстанції Літвіненко Т.Я.
Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Колосовського С.Ю., Царюк Л.М.

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

з участю: заявника ОСОБА_2 і
представника стягувача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 15 травня 2014
року за заявою ОСОБА_2 про
скасування заборони відчуження об'єкту
нерухомого майна,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою про скасування заборони
відчуження належної йому квартири
АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира).

Заявник зазначав, що 10 лютого 2006 року
між Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком (тепер
- ПАТ Промінвестбанк) (далі -Банк) та
приватним підприємством «Віт-Агро»
(далі - ПП «Віт-Агро»), засновником якого
він був на той час, укладено договір про
відкриття кредитної лінії, відповідно
до умов якого Банк надав ПП «Віт-Агро»
300 000 грн. кредиту під 18 % річних строком
до 15 січня 2007 року.

Того ж дня в забезпечення цього
кредитного зобов'язання між заявником
і Банком було укладено іпотечний
договір, за яким він передав в іпотеку
спірну квартира, наслідком чого стала
заборона відчуження цієї нерухомості.

19 вересня 2006 року всі права та обов'язки
засновника ПП «Віт-Агро» ОСОБА_2
передав ОСОБА_5 і вважав, що виконав всі
свої зобов'язання іпотекодавця. Проте
Банк вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки не заявляє, але і не
скасовує заборону відчуження спірної
квартири. Тому заявник просив суд
скасувати заборону відчуження
зазначеної нерухомості.

Ухвалою Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 15
травня 2014 року у задоволенні заяви
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
просив ухвалу скасувати та постановити
нову ухвалу про скасування заборони
відчуження названої квартири.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 Закону України ,,Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року
(з наступними змінами) (далі -
Закон)встановлено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав) це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. А обтяженням є
заборона розпоряджатися та/або
користуватися нерухомим майном, яка
встановлена або законом, або актами
уповноважених на це органів державної
влади, їх посадових осіб або яка
виникає на підставі договорів.

Державна реєстрація прав, яка
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, під
час вчинення нотаріальної дії з
нерухомим майном, проводиться
нотаріусом, яким вчиняється така дія,
проводиться одночасно з вчиненням
такої дії.

Державна реєстрація припинення
іпотеки, обтяження проводиться на
підставі заяви обтяжувача, яку він
зобов'язаний подати протягом п'яти
робочих днів з дня припинення іпотеки,
обтяження самостійно або на письмову
вимогу боржника чи іншої особи, права
якої порушено через наявність таких
реєстраційних записів (ч. 9 ст. 16 того ж
Закону).

Підставою для державної реєстрації
обтяжень, зокрема, може бути накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна нотаріусом чи договір, укладений
у порядку, встановленому законом (ст. 19
Закону).

Крім того, ст. 26 вказаного Закону
передбачено, що у разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

З матеріалів справи вбачається, що 10
лютого 2006 року Банк і ПП «Віт-Агро»,
засновником якого на той час був
ОСОБА_2, уклали договір про відкриття
кредитної лінії, відповідно до умов
якого Банк надав ПП «Віт-Агро» 300 000 грн.
кредиту під 18 % річних строком до 15
січня 2007 року.

В забезпечення цього кредитного
зобов'язання Банк в нотаріальній формі
уклав договори: застави з ПСП
«Осичківське» від 10 лютого 2006 року,
яким передано в заставу врожай озимої
пшениці 2006 року на орендованій
заставодавцем земельній ділянці,
площею 295 га; іпотеки з ПСП
«Осичківське» від 13 лютого 2006 року,
яким передано в іпотеку три нежитлових
приміщення свинарника, належних
заставодавцю; іпотеки з ОСОБА_2 від 10
лютого 2006 року, яким останній передав в
іпотеку Банку спірну квартиру,
оціночна вартість якої на той час
складала 157820 грн.

10 лютого 2006 року, на підставі вказаного
договору іпотеки, приватним нотаріусом
до Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна внесено
запис за № 2867209 про заборону відчуження
вказаної квартири.

Таким чином, ОСОБА_2, як фізична особа,
виступив майновим поручителем по
кредитному зобов'язанню підприємства
ПП «Віт-Агро».

Як передбачено умовами (п.2.1.9)
зазначеного іпотечного договору,
іпотекодержатель за певних умов має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки та реалізувати його для
задоволення своїх вимог.

За змістом ч. 1 ст. 589, ч. 1 ст. 590 ЦК України
та ст. 33 Закону України від 5 червня 2003
року «Про іпотеку» у разі невиконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави, в тому числі і за рішенням
суду. Отже, згідно ст. 11 цього ж закону
ОСОБА_2, як майновий поручитель за
договором іпотеки, несе
відповідальність перед Банком за
невиконання ПП «Віт-Агро» основного
зобов'язання по кредитному договору
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

19 вересня 2006 року, ОСОБА_2 в
установленому порядку передав всі
права та обов'язки засновника ПП
«Віт-Агро» ОСОБА_6, а 19 вересня 2006 року
між ними був укладений акт
приймання-передачі, за яким ОСОБА_6
прийняв дебіторську та кредиторську
заборгованість цього підприємства, в
тому числі й по кредитному договору від
10 лютого 2006 року.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 8 грудня 2009 року за позовом
Банку до ПП «Віт-Агро» , ПСП
«Осичківське» та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості було ухвалено стягнути
в солідарному порядку з указаних
відповідачів на користь Банку 140 431 грн.
11 коп. заборгованості за кредитним
договором від 10 лютого 2006 року.

Проте, ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 24 лютого 2010
року вказане рішення Первомайського
міськрайонного суду в частині
вирішення позовних вимог Банку до ПП
«Віт-Агро» та ПСП «Осичківське» про
стягнення кредитної заборгованості
скасоване, а провадження у справі в цій
частині закрите, оскільки спір між цими
сторонами не підлягав розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 24 лютого 2010
року вказане рішення Первомайського
міськрайонного суду від 8 грудня 2009
року в частині вирішення позовних
вимог Банку до ОСОБА_2 про стягнення 140
431 грн. 11 коп. кредитної заборгованості
теж скасовано та ухвалено нове рішення
про відмову в задоволенні цих вимог,
оскільки ОСОБА_2 може відповідати лише
предметом іпотеки.

Таким чином, кредитна заборгованість з
ОСОБА_2 не стягувалась.

У 2008 році за рахунок примусового
виконання виконавчого напису
нотаріуса, вчиненого 28 червня 2008 року,
шляхом реалізації з прилюдних торгів
іпотечного майна ПСП «Осичківське», а
саме нежитлових приміщень-будівель 3-х
свинарників, було погашено лише 48 229
грн. 12 коп. кредитної заборгованості ПП
«Віт-Агро».

Рішенням Господарського суду
Кіровоградської області від 17 червня
2010 року ухвалено стягнути з ПП
«Віт-Агро» на користь Банку 178 151 грн. 43
коп. заборгованості по кредитному
договору від 10 лютого 2006 року.

10 січня 2014 року постановою державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Вільшанського
районного управління юстиції на
підставі наказу № 12/69, виданого 8 серпня
2010 року Господарським судом
Кіровоградської області по
вищевказаній справі, було відкрите
виконавче провадження про стягнення з
ПП «Віт-Агро» 178 151 грн. 43 коп. кредитної
заборгованості на користь Банку.

Однак, постановою державного виконавця
названого ВДВС від 4 червня 2014 року
вказаний виконавчий документ
повернутий стягувачу без виконання,
оскільки відсутнє майно та кошти на
рахунках боржника, на яке можливо
звернути стягнення, а підприємство
діяльність не проводить і платежі до
УПФУ та ДПС України не проводить.

Отже, на теперішній час ПП «Віт-Агро»
має заборгованість по кредитному
договору від 10 лютого 2006 року перед
Банком в розмірі 178 151 грн. 43 коп.
Водночас, ОСОБА_2 є майновим
поручителем по цьому кредитному
договору та відповідає перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання в
межах вартості предмета іпотеки, тобто
спірної квартири.

Вказаний іпотечний договір від 10
лютого 2006 року, наслідком якого стало
внесення до Державного реєстру запису
№ 2867209 про заборону відчуження
вказаної квартири, недійсним не
визнавався, не розривався і не
припинявся, а тому він є чинним і до
тепер виконує функцію забезпечення
виконання позичальником умов
кредитного договору від 10 лютого 2006
року.

Вимог про припинення іпотеки чи
обтяження згідно ч. 9 ст. 16 названого
Закону ОСОБА_2 не заявляв. В зв'язку з
чим, місцевий суд правильно відмовив
ОСОБА_2 в задоволенні заяви про
скасування заборони відчуження
спірної квартири.

Помилкове посилання місцевого суду на
неможливість скасування в судовому
порядку спірної заборони не вплинуло
на правильність підсумкового висновку
місцевого суду, а тому не може бути
підставою для скасування ухвали.

Твердження апелянта про те, що в квітні
2007 року ним виконанні всі
зобов'язання по погашенню кредиту від 10
лютого 2006 року не можуть бути прийняті
до уваги через наступне.

Дійсно, в квітні 2007 року ОСОБА_2 вніс на
рахунок Банку 150 000 грн. на погашення
заборгованості по кредиту від 10 лютого
2006 року. Ці кошти він отримав 27 квітня
2007 року в кредит від Банку, як засновник
та керівник ТОВ «Євроторг». В
забезпечення нового кредитного
договору було укладено договір іпотеки
№ 6-24 від 27 квітня 2007 року, відповідно до
умов якого ОСОБА_2 повторно передав в
іпотеку спірну квартиру, наслідком
чого стала повторна заборона її
відчуження.

Однак, зі змісту п. 2.3. кредитного
договору від 27 квітня 2007 року
вбачається, що цей кредит був цільовим:
на придбання паливно мастильних
матеріалів, основних засобів, зернових
культур с/г призначення, оплату послуг
елеватору, а не в рахунок погашення
тогочасного боргу за кредитним
договором від 10 лютого 2006 року.

Крім того, отримання заявником від
банку оригіналів правовстановчих
документів на спірну квартиру вище
викладеного не спростовує.

За таких обставин, відповідно до п. 1 ч. 1
ст. 312 ЦПК України, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а оскаржена
ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
ухвалу Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 15
травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: