У х в а л а

іменем україни

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом виконавчого комітету
Чернівецької міської ради, як органу
опіки та піклування, в інтересах
малолітньої ОСОБА_1, до ОСОБА_2, треті
особи: прокуратура Першотравневого
району м. Чернівці, Чернівецький
міський центр соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді, управління праці
та соціального захисту населення
Першотравневої районної ради м.
Чернівці, Відділ кримінальної міліції
у справах дітей Першотравневого
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Чернівецькій області (далі - ВКМСД
Першотравневого РВ УМВС України в
Чернівецькій області) про позбавлення
батьківських прав за касаційною
скаргою ОСОБА_2, поданою її
представником ОСОБА_3, на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 14 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 25 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року виконавчий комітет
Чернівецької міської ради, як орган
опіки та піклування, в інтересах
малолітньої ОСОБА_1 звернувся до суду з
указаним позовом, в якому просив
позбавити ОСОБА_2, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав по
відношенню до її неповнолітньої доньки
ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
ОСОБА_2 належним чином вихованням,
утриманням дочки ОСОБА_1 не займається,
не піклується про фізичний і духовний
розвиток дитини, не забезпечує її
необхідним харчуванням, медичним
оглядом, лікуванням, не виявляє
інтересу до її внутрішнього світу,
використовує державну допомогу на
дитину на власні потреби, без поважних
причин самоусунулась від виконання
своїх батьківських обов'язків по
відношенню до доньки. Вказував, що
малолітня ОСОБА_1 зареєстрована та
проживає з матір'ю ОСОБА_2 та родиною, по
лінії матері, за адресою АДРЕСА_1.
Матір'ю не створені необхідні умови для
нормального фізичного і духовного
розвитку дитини. Комісією у складі
представників служби у справах дітей,
ВКМСД Першотравневого РВ УМВС України
в Чернівецькій області і міського
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді 12 лютого 2013 року
складено відповідний акт обстеження
умов проживання ОСОБА_2 та малолітньої
дитини ОСОБА_1, в якому зазначено, що в
помешканні антисанітарні умови,
брудно, присутній сморід, відсутнє
необхідне харчування для дитини та
засоби гігієни для дівчинки, скрізь
розкидані брудні речі, відсутні місце
для сну і відпочинку дитини, відсутня
постільна білизна, відключене
водопостачання та газопостачання.
Працівниками служби у справах дітей,
міського центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді та управління
праці та соціального захисту населення
Першотравневої у місті ради
неодноразово проводились
профілактичні бесіди з ОСОБА_2 щодо
належного виконання своїх
батьківських обов'язків, однак
останньою висновків не було зроблено,
своєю поведінкою вона проявила
байдужість до життя та здоров'я своєї
доньки. Соціальними службами
Чернівецької міської ради вжиті
вичерпні заходи щодо збереження
родинних відносин між матір'ю та
дівчинкою, щоб вона росла та
виховувалася в біологічній родині,
однак, в даному випадку це неможливо у
зв'язку з небажанням відповідача
належним чином виховувати і утримувати
свою доньку ОСОБА_1. На його думку,
доцільність позбавлення відповідача
батьківських прав по відношенню до її
малолітньої дочки підтверджується
витягом з рішення органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 26 лютого
2013 року № 106/3 та висновком від 5 березня
2013 року № 01/02-24/217.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівців від 14
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 25 грудня 2013
року, позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2, яка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав по
відношенню до її неповнолітньої доньки
ОСОБА_1, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, справу направити на
новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
відповідач свідомо нехтує своїми
батьківськими обов'язками, не
піклується про фізичний та духовний
розвиток дитини, ухиляється від її
матеріального утримання.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Судові рішення зазначеним вимогам
закону не відповідають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" роз'яснено, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму
Верховного Суду України судам
роз'яснено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Для встановлення таких обставин суду
потрібно ретельно перевіряти докази,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
обов'язково здійснювати необхідні дії
для залучення відповідача у справі та
з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір᾽?ю.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом, як
зазначено в абз. 2 п. 18 вищезгаданої
постанови Пленуму Верховного Суду
України, суд може у виняткових випадках
при доведеності винної поведінки
когось із батьків або їх обох з
урахуванням її характеру, особи батька
і матері, а також інших конкретних
обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки
мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини.

Суди попередніх інстанцій зазначені
норми права та роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України не врахували,
норми закону до уваги не взяли, не
надали оцінки доводам ОСОБА_2 про те, що
вона перебуває у зареєстрованому
шлюбі, має другу дитину, яка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_3, не врахували те, що дитина
розвинена відповідно до віку, на
диспансерному обліку у лікаря не
перебуває, майновий стан та особу
відповідачки, місце проживання, не
з'ясували, чи перебуває вона на обліку у
лікаря психіатра або нарколога, чи
дійсно самоусунулась від виконання
батьківських обов'язків відносно
дочки, та дійшли передчасного висновку
про позбавлення ОСОБА_2 батьківських
прав відносно її дочки ОСОБА_1

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення, не встановили виключні
обставини, які б давали підстави дійти
висновку про можливість розлучення
дитини з матір᾽?ю, чим порушили принцип
6 Декларації прав дитини від 20
листопада 1959 року.

Висновки судів ґрунтуються на
припущеннях, що відповідно до ст. 60 ЦПК
України є неприпустимим.

Оскільки судами, у порушення вимог ст.
ст. 212-214, 315 ЦПК України, не враховані
норми матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини, не
встановлені та не перевірені
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, та які б
вказували на умисну, винну поведінку
відповідачки, відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану її
представником ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 14 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 25 грудня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко