Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Пустовойт Т. В., при секретарі Сакалош
О.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Маріуполя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів, в обґрунтування якого
вказав, що в період з квітня 2007 року по
листопад 2008 року його сестра ОСОБА_3
перебувала на заробітках в Італії, за
її проханням він отримував належну їй
пенсію, загальна сума якої склала
7472,00грн. Повернувшись до України ОСОБА_3
почала вимагати вказані кошти. Позивач
звернувся до ОСОБА_2 з проханням
прийняти посередницьку участь та
передати від його імені грошові кошти
для ОСОБА_3, на що відповідач погодився.
ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 6985,00грн., для
передачі їх ОСОБА_3, про що відповідач
написав розписку, однак гроші так і не
передав, присвоївши їх собі. У зв'язку з
викладеним позивач був вимушений
звернутись до суду та просив стягнути з
відповідача грошові кошти в розмірі
6985,00грн., а також судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримав позовні вимоги, просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
сестра позивача ОСОБА_3 поїхала до
Італії, залишила трьох синів, один з
яких був неповнолітнім, навчався у
дев'ятому класі, до школи не ходив. В
складі комісії приїжджали до них
додому, всі троє були одягнуті в брудні
речі. Через деякий час прийшов ОСОБА_1 з
проханням оформити довіреності на
отримання пенсії ОСОБА_3, остання
вислала чисті листи з підписами.
Оформили на позивача довіреність. Коли
сестра ОСОБА_1 повернулась, почала
пред'являти до нього претензії щодо
отриманої ним її пенсії. Звернулись до
селищної ради, на той час відповідач
займав посаду голови Талаківськї
селищної ради. У кабінеті позивач
передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі
6985,00грн. у присутності ОСОБА_4,
дільничного ОСОБА_9, для передачі їх
ОСОБА_3, після того, як вона виїде з
квартири позивача. Написав розписку, що
отримав гроші. Через тиждень заїхав до
ОСОБА_3, вона вже проживала у тітки.
Віддав їй гроші на що та сказала, що
претензій не має.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши письмові докази, приходить
до висновку, що позовні вимоги не
знайшли своє підтвердження та
задоволенню не підлягають.

Позивач ОСОБА_1, звертаючись до суду із
вимогами до ОСОБА_2 про стягнення
6985,00грн., свої вимоги обґрунтовує
ст.ст.1212,1213 ЦК України.

Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Стаття 1212 ЦК України дає визначення
поняття безпідставного набуття,
збереження майна (безпідставного
збагачення) і встановлює умови його
виникнення. Зобов'язання з
безпідставного придбання майна
виникають за наявності трьох умов:
по-перше, щоб мало місце набуття або
зберігання майна; по-друге, щоб набуття
або зберігання здійснено за рахунок
іншої особи; по-третє, щоб були відсутні
правові підстави для набуття або
зберігання майна.

В судовому засіданні було досліджено
матеріал №29кр-10 про відмову в
порушенні кримінальної справи за
скаргою ОСОБА_3 відносно незаконних дій
голови Талаковської селищної ради
ОСОБА_2 та секретаря Талаківської
селищної ради ОСОБА_4, в якому міститься
розписка ОСОБА_2 де він вказує, що 17.02.2009
року отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в
розмірі 6985,00грн. у присутності свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6 Претензій щодо
повернення боргу до ОСОБА_7 не має.

Позивач в судовому засіданні
підтвердив той факт, що саме ця
розписка була написана відповідачем
після передачі йому грошей в розмірі
6985,00грн.

Як вбачається з рішення Апеляційного
суду Донецької області від 30.10.2013 року
ОСОБА_1 пояснював, що після пред'явлення
позивачкою претензій він в рахунок
повернення отриманої пенсії передав
ОСОБА_3 7000,00грн., зазначені обставини
остання не заперечувала, що
підтверджується її скаргою
направленою прокурору м.Маріуполя від
24.10.2010 року та її поясненнями наданими
17.03.2010 року.

Що стосується розписки та пояснень
свідків ОСОБА_2, ОСОБА_4, за
посередництвом яких ОСОБА_1 повернув
позивачці 6985грн., суд вказав, як
вбачається з зазначеної розписки,
ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 6985грн. і
претензій по поверненню боргу не має.

За правилами ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що його
було запрошено в якості свідка до
кабінету ОСОБА_2, де знаходились ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_9 та директор
клубу ОСОБА_6. ОСОБА_1 передав
відповідачу близько 7000,00грн., щоб
останній в подальшому передав їх
ОСОБА_3, після того як вона виселиться з
його будинку. Розписку писали у його
присутності, однак хто саме не пам'ятає.
Зі спливом двох тижнів ОСОБА_3 вже
мешкала по вул.Заречній. ОСОБА_2 пішов
передавати їй гроші, свідок у цей час
знаходився у машині, як передавались
він не бачив.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні
пояснив, що в 2007-2008 році ОСОБА_3
звернулась до селищної ради, щоб
отримати гроші від ОСОБА_1 Зібрались в
кабінеті ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та він,
ОСОБА_1 вказав, що віддасть гроші лише
тоді, коли вона виїде з будинку. При
передачі грошей ОСОБА_1 ОСОБА_2 гроші
перераховували, була точна сума
відповідно до довідки з пенсійного
фонду, розписку про отримання грошей
писав ОСОБА_2 Після спливу двох тижнів
заїхали на вул.Зарічну, щоб віддати їй
гроші, ОСОБА_4 знаходився в машині,
самої передачі не бачив. Через деякий
час особисто цікавився у ОСОБА_3 чи
отримала вона гроші, що вона
підтвердила.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, враховуючи приведене, визнає
вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми боргу
в розмірі 6985грн. на підставі оригіналу
розписки від 17.02.2009р. написаної
відповідачем необґрунтованими і
вважає, що ОСОБА_2 не є позичальником,
який зобов'язаний повернути гроші
ОСОБА_1, внаслідок чого в задоволенні
позовних вимог останньому треба
відмовити.

На підставі ст.ст.202,1046,1047,1212,1213 ЦК
України, керуючись
ст.ст.3,4,10,11,60,88,209,212-215,290 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів -
відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Донецької
області через Іллічівський районний
суд м.Маріуполя протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

З повним текстом рішення можливо буде
ознайомитися після 27.06.2014 року.

Суддя:
Т. В. Пустовойт