Справа № 136/836/13-ц Провадження №
22-ц/772/132/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Кривенко Д.Т.Категорія: 32
Доповідач: Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого:
Медвецького С.К.,

суддів:
Чорного В.І., Чуприни В.О.,

при
секретарі Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Липовецького
районного суду Вінницької області від
22 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, -

встановила:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з указаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що вироком Липовецького
районного суду Вінницької області від
26 жовтня 2012 року, який набрав законної
сили 06 березня 2013 року, ОСОБА_2 було
визнано винуватим у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та
засуджено до двох років виправних
робіт з відрахуванням 15 % його
заробітку в дохід держави.

Зазначеним вироком встановлено,
що 03 грудня 2011 року ОСОБА_2 навмисно
наніс йому удар дерев'яним предметом по
правій кисті, заподіявши тілесні
ушкодження у вигляді відкритого
багато-уламкового перелому 3-ої п'ясної
кістки та рани на долонній поверхні в
проекції головки 3-ої п'ясної кістки
правої кисті, які належать до тілесних
ушкоджень середньої тяжкості.

Посилаючись на те, що через
отриману травму він втратив загальну
працездатність, з урахуванням
уточнених позовних вимог, ОСОБА_3
просив стягнути з ОСОБА_2 на його
користь 1 282 грн. на відшкодування шкоди
завданої ушкодженням здоров'я за
період з 03 грудня 2011 року по 28 жовтня 2013
року, а також у подальшому, щомісячно,
до моменту одужання стягувати шкоду в
сумі 5 %, виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати.

Рішенням Липовецького районного
суду Вінницької області від 22
листопада 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 1 282 грн. на відшкодування шкоди
завданої каліцтвом за період з 03 грудня
2011 року по 28 жовтня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3, щомісячно, починаючи з 29 жовтня
2013 року і до моменту одужання
відшкодування шкоди завданої
каліцтвом у розмірі 5 % мінімальної
заробітної плати, встановленої
законами України на відповідний місяць
та вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
просив скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

Позивач заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, просив її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає, що вона підлягає
задоволенню частково з таких
міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
внаслідок злочинних дій відповідача,
ОСОБА_3 були заподіяні тілесні
ушкодження, які становлять 5 % стійкої
втрати загальної працездатності, тому
шкода завдана каліцтвом, на підставі
ст. 1195 ЦК України, підлягає
відшкодуванню.

З такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна, оскільки цих висновків суд
дійшов при неповному з'ясуванні
обставин, які мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено,
що рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Установлено, що 03 грудня 2011 року
ОСОБА_2 навмисно наніс ОСОБА_3 удар
дерев'яним предметом по правій кисті,
заподіявши тілесні ушкодження у
вигляді відкритого багато-уламкового
перелому 3-ої п'ясної кістки та рани на
долонній поверхні в проекції головки
3-ої п'ясної кістки правої кисті, які
належать до тілесних ушкоджень
середньої тяжкості.

Вироком Липовецького районного
суду Вінницької області від 26 жовтня 2012
року, який набрав законної сили 06
березня 2013 року, ОСОБА_2 було визнано
винуватим у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та
засуджено до двох років виправних
робіт з відрахуванням 15 % його
заробітку в дохід держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином, вироком Липовецького
районного суду Вінницької області від
26 жовтня 2012 року встановлено, що
злочинним діями ОСОБА_2 було завдано
шкоди здоров'ю ОСОБА_3

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності.

У разі каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я фізичної особи, яка
в момент завдання шкоди не працювала,
розмір відшкодування визначається
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати.

Висновком судово-медичної
експертизи № 113-к від 30 вересня 2013 року
встановлено, що у ОСОБА_3 мали місце
тілесні ушкодження у вигляді
відкритого багато-уламкового перелому
3-ої п'ясної кістки та рани на долонній
поверхні в проекції головки 3-ої п'ясної
кістки правої кисті. При теперішньому
обстеженні у ОСОБА_3 на долонній
поверхні правої кисті виявлено рубець,
як наслідок загоєння забитої рани та
помірне порушення функції правої
кисті. Вказані наслідки травми правої
кисті у ОСОБА_3 знаходяться у
причинному зв'язку з названими у п. 1
тілесними ушкодженнями і становлять 5%
стійкої втрати загальної
працездатності.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи, а також те, що ОСОБА_2
зобов'язаний відшкодувати шкоду
завдану ушкодженням здоров'я ОСОБА_3

Разом з тим місцевий суд
припустився помилки щодо визначення
розміру відшкодування такої шкоди, а
також дійшов помилкового висновку про
необхідність стягнення шкоди у
подальшому до одужання позивача.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться у п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 (з подальшими змінами) в
рішенні суд повинен нанести точний
розрахунок присуджених сум для
відшкодування шкоди, зазначені строки
їх виплати.

Відшкодування шкоди у зв'язку з
ушкодженням здоров'я складається зі
щомісячних платежів (страхових виплат),
що виплачуються протягом строку, на
який встановлено втрату
працездатності, та додаткових витрат,
що виплачуються протягом строку, на
який визначено потребу в них.

У заяві про збільшення розміру
позовних вимог (а.с.46), позивач просив
стягнути з відповідача на його користь
шкоду завдану здоров'ю за період з 03
грудня 2011 року по 28 жовтня 2013 року в
сумі 1 282 грн. та в подальшому щомісячно
стягувати шкоду в розмірі 5% виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати.

Визначаючи розмір шкоди завданої
здоров'ю позивача за період з 03 грудня
2011 року по 28 жовтня 2013 року, колегія
суддів виходить з такого розрахунку:
мінімальна заробітна плата за грудень
2011 року складала 1 004 грн. (1 004 х 5% = 50, 20
грн. : 31 день х 29 = 46, 96 грн.); мінімальна
заробітна плата за січень - березень 2012
року складала 1 073 грн. (1 073 х 5% = 53, 65 х 3 =
160, 95 грн.); квітень - червень 2012 року - 1 094
грн.

(1 094 х 5% = 54, 70 х 3 = 164, 10 грн.); липень -
вересень 2012 року - 1 102 грн. (1 102 х 5% = 55, 10 х
3 = 165, 30 грн.); жовтень - листопад 2012 року -
1 118 грн. (1 118 х 5 % = 55, 90 х 2 = 111, 80 грн.);
грудень 2012 року - 1 134 грн. (1 134 х 5 % = 56, 70
грн.); січень - вересень 2013 року - 1 147 грн.
(1 147 х 5% = 57, 35 х 9 = 516, 15 грн.); жовтень по 28.10
(57, 35 : 31 х 28 = 51, 80 грн.

Таким чином, розмір шкоди
завданої здоров'ю позивача за період з
03 грудня 2011 року по 28 жовтня 2013 року
складає 1 273 грн. 76 коп.

Висновком судово-медичної
експертизи № 113-к від 30 вересня 2013 року
встановлено відсоток стійкої втрати
загальної працездатності ОСОБА_3, однак
не визначено строк, на який встановлено
втрату працездатності, а відтак
рішення суду першої інстанції в
частині щомісячного стягнення з
відповідача на користь позивача 5%
мінімальної заробітної плати до
одужання останнього підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні цих вимог.

Доводи відповідача про те, що
внаслідок шкоди завданої здоров'ю
позивач не втратив дохід або заробіток,
так як являється пенсіонером, колегія
суддів не приймає до уваги, так як
відповідно до ч. 3 ст. 1195 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, відшкодовується без
урахування пенсії, призначеної у
зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії,
яку вона одержувала до цього, а також
інших доходів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині визначення розміру
відшкодування шкоди підлягає зміні, а в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 на відшкодування шкоди завданої
каліцтвом 5 % мінімальної заробітної
плати, встановленої законами України
на відповідний місяць, щомісячно,
починаючи з 29 жовтня 2013 року підлягає
скасуванню з ухваленням нового, про
відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного
суду Вінницької області від 22
листопада 2013 року в частині стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 272 грн. 03 коп.
на відшкодування шкоди завданої
ушкодженням здоров'я змінити,
стягнувши 1 273 грн. 76 коп. на
відшкодування такої шкоди.

Рішення Липовецького районного
суду Вінницької області від 22
листопада 2013 року в частині стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на
відшкодування шкоди завданої
каліцтвом 5 % мінімальної заробітної
плати, встановленої законами України
на відповідний місяць, щомісячно,
починаючи з 29 жовтня 2013 року, скасувати
та у задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
С.К. Медвецький

Судді:
В.І. Чорний

В.О. Чуприна

З оригіналом вірно: