Справа № 372/657/13-ц Головуючий у І
інстанції Мостовий Р.П.Провадження №
22-ц/780/193/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 50
УХВАЛА

Іменем України

15 січня 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Дмитренко Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
Закритого акціонерного товариства
«Вищий навчальний заклад «Київський
славістичний університет» на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 07 жовтня 2013 року за позовом
ОСОБА_1 до Закритого акціонерного
товариства «Вищий навчальний заклад
«Київський славістичний університет»
про стягнення компенсації за
невикористані відпустки,
заборгованості по заробітній платі,
вихідної допомоги та компенсації
заборгованості середнього заробітку
за час затримки заробітної плата,-

встановила:

у серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом про стягнення з ЗАТ «ВНЗ
«Київський славістичний університет»
заборгованості по виплатам, що
випливають з трудових правовідносин в
сумі 55 278,51 грн., а саме 3 846,15 грн. - по
невиплаченій заробітній платі за
червень та 1-3 липня 2012 р., 4 263,52 грн. -
заборгованість по заробітній платі за
січень-травень 2012 р., 3 500,00 грн. - вихідна
допомога при припиненні трудового
договору з підстав, зазначених у пункті
1 статті 40 КЗпП України та 43 668,84 грн. -
компенсації за невикористані дні
щорічних основної та додаткової
відпустки, середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Позивач зазначала, що у зв»язку з
несплатою відповідачем заробітної
плати, вихідної допомоги та
компенсаційних виплат у строки,
визначені ст.116 КЗпП України, було
порушено її законні права, вона
втратила нормальні життєві зв»язки і
вимушена прикласти додаткові зусилля
для організації свого життя та родини.
їй необхідно сплачувати з комунальні
послуги, підготувати дитину до школи,
забезпечити харчування та мінімальні
потреби родини, за кошти, які з вини
відповідача сплачені не були. Тому,
також просила стягнути з відповідача
моральну шкоду у розмірі 13 300,00 грн.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 07 жовтня 2013 року
позов задоволено.

Стягнуто з ВНЗ «Київський славістичний
університет» на користь ОСОБА_1 в сумі
111 511 грн. 29 коп. Стягнуто з ВНЗ
«Київський славістичний університет»
на користь ОСОБА_1 грошове
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок протиправних
дій Відповідача в сумі 13 300,00 грн.
Стягнуто з відповідача судові витрати
в сумі 1284 грн. 11 коп. на користь держави.

Допущено негайне виконання судового
рішення в частині стягнення з
відповідача заборгованості по
виплатам.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
недотримання норм матеріального та
процесуального права просив
призупинити виконання рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 07 жовтня 2013 року, скасувати
вказане рішення та закрити провадження
у справі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що з 06 грудня 2001
року по 03 липня 2012 року (10 років 6
місяців та 27 днів) позивач працювала у
ВНЗ Київському славістичному
університеті (далі, також - КСУ). З
06.12.2001р. по 01.09.2002 р. ОСОБА_1 працювала в
КСУ методистом Коцюбинського НКЦ, з
02.09.2002 р. по 01.01.2003 р. - старшим методистом
Обухівського НКП, з 02.01.2003 р. по 01.09.2003 р. -
старшим методистом НКП в м. Українка, з
02.09.2003 р. по 31.10.2003 р. - старшим методистом
відділення факультету в м. Українка, з
01.11.2003 р. по 29.06.2005 р. - старшим методистом
відділення філії КСУ в м. Обухові, з
30.06.2005 р. по 03.07.2012 р. - завідувачем
Обухівської філії КСУ.

Час роботи на зазначених посадах у ВНЗ
«Київський славістичний університет»
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці ОСОБА_1 та копіями
трудової угоди №5а-Б від 01.09.2003 р.,
контракту №2-Б від 30.06.2005 р., витягу з
наказу №148 від 30.06.2005 р., контракту №2-Б
від 01.07.2006 р., витягів з наказів №88 від
25.06.2007 р., №72 від 27.06.2008 р., №59 від 30.06.2009
р., №64 від 25.06.2010 р., №105 від 30.08.2010 р., №72
від 23.06.2011р., №123 від 31.08.2011 р. (про
продовження строкового трудового
договору).

ОСОБА_1 працювала у ВНЗ «Київський
славістичний університет» за
внутрішнім сумісництвом на посаді
викладача кафедри філології (0,6 ставки)
на навчальний рік в період з 04.09.2002 р. по
30.06.2003 р., викладача кафедри
романо-германської філології (0,5
ставки) на навчальні роки в період з
01.09.2003 р. по 30.06.2004 р„ викладача кафедри
суспільних дисциплін (0,33 ставки) на
навчальний рік в період з 30.01.2004 р. по
30.06.2004 р., викладача кафедри практики
іноземних мов (0,5 ставки) на навчальні
роки в період з 01.09.2004 p. по 30.06.2005 p.
Зазначені відомості підтверджуються
копіями заяви від 03.09.2002p., наказів №964
від 04.10.2002 р. (про сумісництво), заяви від
02.01.2003 p., витягу з наказу №75 від 25.02.2003 р.
(про сумісництво), витягу з наказу №190
від 27.06.2003 p., заяви від 01.09.2003 p., додатку
№1 до трудової угоди від 01.09.2003 р. (про
сумісництво), додатку №2 від 30.01.2004 р.
(про сумісництво), витягу з наказу №137
від 29.06.2005 р.

03.07.2012 р. ОСОБА_1 була звільнена з посади
завідувача Обухівської філії Вищого
навчального закладу «Київський
славістичний університет», у зв»язку
зі скороченням штату працівників (п.1
ст.40 КЗпЗ України).

Позивач вказувала, що на день її
звільнення відповідачем не були
проведені з нею розрахунки, а саме не
виплачено заробітну плату за період з 01
червня 2012 року по 03 липня 2012 року,
вихідну допомогу у розмірі не менше
середнього місячного заробітку,
виплата якої передбачено статтею 44
КЗпП України та не виплачена, всупереч
вимогам ч.1 ст.83 КЗпП України та ч.1 ст.24
закону України «Про відпустки»,
грошова компенсація за всі не
використані нею дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до копії свідоцтва про
народження НОМЕР_1 від 28.07.2003 р. ОСОБА_1
має на утриманні малолітню дитину
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно ч.1 ст.75 КЗпП України, щорічна
основна відпустка надається
працівникам тривалістю не менш як 24
календарних дні за відпрацьований
робочий рік. який відлічується з дня
укладення трудового договору. Частиною
3 цієї статті встановлено, що для деяких
категорій працівників законодавством
України може бути передбачена інша
тривалість щорічної основної
відпустки. При цьому тривалість їх
відпустки не може бути меншою за
передбачену частиною першою цієї
статті.

В частині 6 ст.6 закону України «Про
відпустки» визначено, що керівним
працівникам навчальних закладів та
установ освіти, навчальних
(педагогічних) частин (підрозділів)
інших установ і закладів, педагогічним,
науково-педагогічним працівникам та
науковим працівникам надається
щорічна основна відпустка тривалістю
до 56 календарних днів у порядку,
затверджуваному Кабінетом Міністрів
України.

Порядок надання щорічної основної
відпустки тривалістю до 56 календарних
днів керівним працівникам навчальних
закладів та установ освіти, навчальних
(педагогічних) частин інших установ і
закладів, педагогічним,
науково-педагогічним працівникам та
науковим працівникам затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
№346 від 14.04.1997 р.

Пунктом 1 Порядку встановлено, що право
на щорічну основну відпустку мають
керівні працівники навчальних
закладів та установ освіти, навчальних
(педагогічних) частин (підрозділів)
інших установ і закладів, педагогічні,
науково-педагогічні працівники та
наукові працівники, які перебувають у
трудових відносинах з установами,
організаціями, підприємствами (далі -
установи) незалежно від форм власності
та їх галузевої належності. Право
керівних, педагогічних,
науково-педагогічних (крім тих, що
працюють у навчальних закладах та
навчальних (педагогічних) частинах
(підрозділах) інших установ і закладів)
та наукових працівників на щорічну
основну відпустку повної тривалості у
перший рік роботи настає після
закінчення шести місяців безперервної
роботи в установі (пункт 2 Порядку).

Розділом IV Додатку до Порядку «Вищі
навчальні заклади, заклади
післядипломної освіти,
професійно-технічні навчальні
заклади», для керівних, педагогічних,
наукових і науково- педагогічних
працівників встановлена наступна
тривалість щорічної основної
відпустки, зокрема: Директор
(завідувач) філіалу, що не виконує
педагогічної роботи в цьому вищому
навчальному закладі - 28 днів, викладач -
56 днів, методист - 42 дні.

Встановлено, що з 06 грудня 2001 року по
29.062005 р. ОСОБА_1 працювала на посаді
методиста та старшого методиста. При
цьому з 2002 по 2005 рік включно ОСОБА_1
протягом навчальних років працювала
викладачем. З 30.06.2005 р. по 03.07.2012 р. ОСОБА_1
працювала завідувачем філії, що не
виконує педагогічної роботи в цьому
вищому навчальному закладі.

Тобто, протягом 2001-2002 років за час
роботи на посаді методиста, ОСОБА_1 мала
бути надана щорічна відпустка
тривалістю 42 дні. З 20.07.2002 р. по 31.08.2002 р.
на підставі наказу №542 від 29.07.2002 р., їй
була надана відпустка за робочий рік з
06.12.2001 по 06.12.2002 р., але при цьому не було
враховано, що на підставі ст.78-1 КЗпП
України та ч.2 ст.5 Закону України «Про
відпустки», при визначенні тривалості
відпусток, не враховуються святкові і
неробочі дні, а саме 24 серпня - День
незалежності України. Тобто, залишився
невикористаним 1 день щорічної
відпустки.

За час роботи на посаді старшого
методиста та викладача протягом 2002-2005
років, ОСОБА_1 мала надаватись щорічна
відпустка тривалістю 56 днів. Протягом
цього часу ОСОБА_1 була надана
відпустка з 16.08.2004 р. по 30.08.2004 р., з якої
невикористаним залишилось 43 дні, з
урахуванням вимог ст.78-1 КЗпП України та
ч.2 ст.5 Закону України «Про відпустки».
В 2002 р. та в 2005 р. щорічні відпустки
Позивачеві не надавались.
Невикористаними залишилось 155 днів
щорічної відпустки.

ОСОБА_1 в період з 2006 по 2012 рік, мала
надаватись відпустка тривалістю 28
днів, як завідувачу філії, що не виконує
педагогічної роботи в цьому вищому
навчальному закладі. З 2006 року по 2011 рік
щорічні відпуски ОСОБА_1 не надавались.
З 11.06.2012р. по 03.07.2012 р. ОСОБА_1 була надана
щорічна відпустка, з якої, з
урахуванням вимог ст.78-1 КЗпП України та
ч.2 ст.5 Закону України «Про відпустки»,
невикористаними залишилось 6 днів.
Таким чином, за період з 2006 року по 2012
рік. невикористаними залишилось 174 дні
щорічної відпустки.

Таким чином, за весь час роботи
позивачки у ВНЗ «Київський
славістичний університет»,
невикористаними залишилось 330 днів
щорічної основної відпустки.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.8 закону України
«Про відпустки», працівникам з
ненормованим робочим днем надається
щорічна додаткова відпустка за
особливий характер праці тривалістю до
7 календарних днів згідно із списками
посад, робіт та професій, визначених
колективним договором, угодою.

Зборами трудового колективу
Київського славістичного університету
11.02.2002 р. був схвалений та прийнятий
Колективний договір між
адміністрацією та трудовим колективом
на 2002-2004 роки.

Відповідно до ч.2 ст.17 КЗпП України та ч.3
ст.9 закону України «Про колективні
договори і угоди», після закінчення
строку чинності колективний договір
продовжує діяти до того часу, поки
сторони не укладуть новий або не
переглянуть чинний, якщо інше не
передбачено договором. Пунктом 1.8.
розділу 1 «Загальні положення»
Колективного договору передбачено, що
Положення цього колективного договору
діють з моменту його підписання до
підписання нового договору.

Підпунктом 5.1.17 пункту 5.1. Розділу 5
«Виробничі та трудові відносини»
Колективного договору встановлено, що
працівникам з ненормованим робочим
днем надається щорічна додаткова
відпустка тривалістю 7 календарних
днів.

В Додатку 5 до Колективного договору
міститься перелік професій та посад з
ненормованим робочим днем, які мають
право на одержання додаткової
відпустки за особливий характер праці.
За номером 4 до таких посад віднесена
посада методиста, якому встановлено 24
календарних дні основної відпустки та 7
календарних днів додаткової відпустки.

Враховуючи те, що Порядком
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України №346 від 14.04.1997 р. для
методиста тривалість щорічної
основної відпустки визначена в 42 дня, а
для викладача - 56 днів, умови
Колективного договору, в частині
визначення тривалості основної
відпустки методиста в 24 календарних
дні, погіршують порівняно з чинним
законодавством становище працівників
і є недійсними на підставі ст.16 КЗпП
України.

Встановлено, що ОСОБА_1 за час роботи
методистом з 2001 по 2005 роки мала
надаватись щорічна додаткова
відпустка для працівників з
ненормованим робочим днем тривалістю
по 7 днів. Ця відпустка позивачеві
надавалась і складає 28 днів
невикористаної щорічної додаткової
відпустки.

Тобто, на день звільнення позивачкою
не було використано 330 днів щорічної
основної відпустки (з урахуванням
роботи викладачем) та 28 днів щорічної
додаткової відпустки для працівників з
ненормованим робочим днем, всього - 358
робочих дня.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
оплату праці» структура заробітної
плати складається з основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати, а також
заохочувальних та компенсаційних
виплат. До останніх належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Згідно з ч.2 ст.83 КЗпП та ч.2 ст.24 закону
України «Про відпустки», у разі
звільнення керівних, педагогічних,
наукових, науково-педагогічних
працівників, спеціалістів навчальних
закладів, які до звільнення
пропрацювали не менш як 10 місяців,
грошова компенсація виплачується за не
використані ними дні щорічних
відпусток з розрахунку повної їх
тривалості.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Позивач неодноразово зверталась до
відповідача за виплатою належних їй
сум, що підтверджується копіями заяви
від 03.07.2012 р. (вх. №376 від 03.07.2012) про
проведення розрахунку та виплату
належних платежів з візою ОСОБА_3 від
01.08.2012 р. та заяви від 14.08.2012 р. (вх. №421
від 14.08.2012 р.) про проведення розрахунку
та виплату належних платежів
(повторно), проте розрахунок
Відповідачем проведений не був.

03.07.2012 р. Київським славістичним
університетом була видана Довідка №271
про середню заробітну плату (дохід),
згідно якої ОСОБА_1 нараховувалась
заробітна плата в розмірі 3055,00 грн. (за
січень-березень), 2055.00 грн. (за квітень
та травень) і 2792,71 грн. (за червень) на
підставі чого була вирахувана
середньоденна заробітна плата в
розмірі 88,28 грн.

17.07.2012 р. за підписом заступника
головного бухгалтера ОСОБА_4 була
видана довідка без номеру, про те що
ОСОБА_1 працювала по 03.07.2012 р. на посаді
завідуючого філією і її доход при
звільненні становить 10 026,10 грн.

Проте, з такими сумами суд не погодився
оскільки, відповідно до наказу
Київського славістичного університету
№123 від 30.08.2011 р. «По кадровому складу»,
ОСОБА_1, як завідувачу Обухівської
філії, з 01.09.2011 р. встановлено посадовий
оклад в розмірі 2500 грн. та 1000 грн.
персональної надбавки. Розмір
заробітної плати позивача
встановлений зазначеним наказом
підтверджується також індивідуальними
відомостями суми заробітку ОСОБА_1 за
2011-2012 роки виданого управлінням
Пбенсійного фонду України в м. Обухові
та Обухівському р-ні від 14.08.2012 р.

Згідно частини третьої статті 32 КЗпП
України у зв»язку із змінами в
організації виробництва і праці
допускається зміна істотних умов праці
при продовженні роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою. Про зміну істотних умов праці -
систем та розміру оплати праці, пільг,
режиму роботи, встановлення або
скасування неповного робочого часу,
суміщення професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Тобто, зміна істотних умов праці,
зокрема зменшення заробітної плати,
може бути визнана законною тільки в
тому випадку, якщо буде доведена
наявність змін в організації
виробництва і праці, а не лише
повідомлення працівника в
установлений законом строк.

Доказів наявності змін в організації
виробництва і праці та про
попередження позивача про зміну
розміру оплати праці відповідачем не
надано, тому зменшення розміру оплати
праці ОСОБА_1, відповідно до якого їй
нараховувалась заробітна плата в
розмірі 3055,00 грн. за січень-березень 2012
р., 2055,00 грн. за квітень та травень 2012 р. і
2792,71 грн. за червень 2012 р. проведено
відповідачем самовільно в
односторонньому порядку, є незаконними
і не підлягають застосуванню при
визначенні розміру оплати праці, що має
бути нарахована та виплачена позивачу.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати, постановою
Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р.
№100, обчислення середньої заробітної
плати для оплати часу щорічної
відпустки, додаткових відпусток у
зв»язку з навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки.

Розмір заробітної плати позивача, з
якої сплачуються страхові внески, мав
бути 3500,00 грн. на місяць Виходячи із
встановленої заробітної плати має
розраховуватись середня заробітна
плата за період з 01.09.2011 р. по 03.07.2012 р.

Відповідно до документу про
індивідуальні відомості суми
заробітку ОСОБА_1 за 2011-2012 роки виданого
управлінням Пбенсійного фонду України
в м. Обухові та Обухівському р-ні від
14.08.2012 р., заробітна плата нарахована їй
в липні 2011 р. складає 3500,00 грн., в серпні
2011 р. - 6023,67 грн.

Тобто, дохід позивача за 12 місяців
перед звільненням складає 44 523,67 грн., що
становить 3 710,31 грн. середньомісячної
заробітної плати та 121,98 грн.
середньоденної заробітної плати.

На підставі визначеної середньоденної
заробітної плати в розмірі 121,98 гривень
на день, розмір компенсації за не
використані дні щорічних відпусток
складає: 40 253,40 грн. за основну щорічну
відпустку (330 днів), 3 415,44 грн. за
додаткову щорічну відпустку (28 днів),
всього - 43 668,84 грн (358 днів).

Позивачу безпідставно зменшено розмір
нарахованої за період з 01.01.2012 р. по
30.06.2012 р. заробітної плати, яка згідно
нарахувань складає 16 067.71 грн. за 6
місяців, а має складати 21 000,00 грн. за 6
місяців. Таким чином, заборгованість по
зарплаті за січень-травень 2012 р.
складає 4 263,52 грн. (17538,52 грн.(має бути
нарахована за 5 міс.)-13 275,00 грн. (фактично
була нарахована за 5 міс.)

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд виходив з того, що вказані
розрахунки не заперечувались
представником відповідача, докази на
їх спростовування відповідачем не
надавались.

Відповідачем, також, не надано доказів
про виплату ОСОБА_1 заробітної плати
(3500,00 грн.) за червень 2012 р. та 346,15 грн. за
1-3 липня 2012 р. та вихідної допомоги.

Таким чином, розмір боргу Відповідача
по невиплаченій заробітній платі за
червень-липень 2012 року становить 3 846,15
грн., розмір боргу Відповідача по
невиплаченій вихідній допомозі
становить суму не менше середнього
місячного заробітку - 3 500,00 грн., що
передбачено статтею 44 КЗпП України при
припиненні трудового договору з
підстав, зазначених у пункті 6 статті 36
та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги викладені
обставини, надані докази та наведені
розрахунки, борг по заробітній платі,
вихідній допомозі та компенсації за
невикористані відпустки станом на
03.07.2012 р., який підлягає стягненню з
Відповідача, складає 55 278,51 грн.

Враховуючи те, що відповідач не провів
розрахунку з позивачем та не надав
доказів його проведення, середній
заробіток за час затримки розрахунку
стягується на користь працівника по
день постановления рішення станом на
17.10.2012 р. прострочення по виплаті
належних ОСОБА_1 сум складає 461 день.
Середній заробіток, який підлягає
стягненню, за цей час складає 56 232,78 грн.
(461x121,98 грн.).

Позивач вказувала, що за десять з
половиною років роботи в Київському
славістичному університеті, їй лише
тричі надавалась основна щорічна
відпустка і жодного разу повної
тривалості та додаткова щорічна
відпустка за ненормований робочий
день, а при звільненні її за
скороченням штату їй не було виплачено
своєчасно заробітну плату за
відпрацьований місяць, що завдало їй
глибокі душевні страждання, внаслідок
протиправних дій відносно неї та
байдужого і цинічного відношення до
неї після багаторічної плідної праці у
Відповідача.

З урахуванням викладених обставин
моральну шкоду позивач, визначила у
наступному розмірі: 500 гривень за кожну
основну щорічну відпустку надану мені
не в повному обсязі за які не виплачено
компенсацію (3 відпустки), всього 1 500
грн.; 1000 гривень за кожну основну
щорічну відпустку не надану мені за
відповідний рік роботи за які не
виплачено компенсацію (8 відпусток),
всього 8 000 грн.; 200 гривень за кожну
додаткову щорічну відпустку не надану
мені за відповідний рік роботи за які
не виплачено компенсацію (4 відпустки),
всього 800 грн.; 1000 гривень за
нарахування та виплату мені протягом
навчального року в 2011-2012 роках
заробітної плати в розмірі меншому ніж
встановлено наказом КСУ №123 від 30.08.2011
р.; 1 000 гривень за невиплачену у
встановлений законом строк заробітну
плату за червень та липень 2012 р., а також
вихідну допомогу.

Таким чином, суд враховуючи обставини
справи, вважав, що моральні страждання
та їх обсяг обґрунтовані і доведені на
підставі ст.237-1 КЗпП України, а
визначений позивачем розмір та
підстави відшкодування моральної
шкоди відповідають заподіяній
відповідачем шкоді, а тому підлягають
задоволенню.

Також, позивач просила допустити
негайне виконання рішення в частині
стягнення з відповідача
заборгованості по виплатам, які
обґрунтовувала тим, що всі її вимоги є
законними.

На підставі п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про присудження працівникові
виплати заробітної плати, але не більше
ніж за один місяць.

Крім того, суми грошових компенсацій у
разі невикористання щорічних
відпусток та додаткових відпусток
працівникам, які мають дітей, у
розмірах, передбачених законодавством
відносяться до виплат, що належать до
фонду оплати праці, визначених
підрозділом 2.2. «Фонд додаткової
заробітної праці», розділу 2 Інструкції
зі статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Держкомстату
України від 13.01.2004 року №5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України від 27.01.2004 року за №114/8713. Тобто
компенсація за невикористану
відпустку входить до структури
заробітної плати.

Тому з метою забезпечення поновлення
прав позивача, суд вважав необхідним
допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення заборгованості по
виплатам.

З наведених норм чинного трудового і
цивільного законодавства України суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позивач має
право на отримання невиплаченої
заробітної плати, вихідної допомоги,
середнього заробітку за весь час
затримки заробітної плати, компенсації
за невикористані відпустки.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі про незаконність та
необгрунтованість рішення, неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
при його ухваленні, на переконання
колегії суддів апеляційної інстанції,
не знайшли свого підтвердження і
повністю спростовуються дослідженими
належними та допустимими доказами по
справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про задоволення
позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства «Вищий
навчальний заклад «Київський
славістичний університет» відхилити,
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 07 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді