У Х В А Л А

Іменем України

27 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів - Кожух О.А., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Великоберезняського районного суду
від 16 травня 2014 року , -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
(далі Банк) звернулося в суд із позовом
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до
укладеного договору
№ MKXRFS08560553 від 20 березня 2010 року
відповідач отримав кредит у розмірі
4016,65 гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення кредитних коштів 20 січня 2011
року.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою
згоду на те, що підписана ним заява
разом з Умовами надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка» складає
між ним та Банком договір, що
підтверджується його підписом у заяві.

Посилаючись на те, що відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим станом на 13 березня 2014 року
утворилася заборгованість в загальній
сумі 16974,74 грн., яка складається із:
15690,23 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором та
штрафів: 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина) та 784,51 грн. - штраф (процентна
складова), позивач просив стягнути з
ОСОБА_1 на користь Банку зазначену суму
боргу та вирішити питання по судових
витратах.

Рішенням Великоберезнянського
районного суду від 16 травня 2014 року
позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 16 974,74 грн.
заборгованості за кредитним договором,
з яких: 15690,23 грн. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина) та 784,51 грн. - штраф (процентна
складова) і вирішено питання по судових
витратах.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням відповідач ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, у якій, посилаючись
на незаконність судового рішення із-за
порушення норм процесуального та
матеріального права, неповного
встановлення обставин справи, просив
скасувати оскаржуване ним рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог Банку в
повному обсязі.

Межі доводів апеляційної скарги -
задовольняючи позов суд першої
інстанції не врахував те, що
відповідачем було заявлено про
застосування спеціального строку
позовної давності в один рік,
передбаченого для звернення до суду із
вимогою про стягнення штрафних
санкцій, а сплив строку позовної
давності є підставою для відмови в
задоволенні позову. Крім того, не взято
до уваги те, що відповідачем повністю
виконано умови кредитного договору 25
жовтня 2011 року, жодної шкоди позивачеві
не спричинено, а нарахована Банком сума
штрафних санкцій є надуманою та
неспіврозмірною із сумою самого
кредиту.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк»
Гриниха Т.Ю. просила відхилити
апеляційну скаргу як необгрунтовану та
безпідставну.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився,
про час і місце розгляду справи
повідомлений, що вбачаться з
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
справу розглянуто у відсутності
відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника Банку Гринихи Т.Ю.,
дослідивши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. ч. 3,4 ст. 267 цього ж
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до Правової позиції
Верховного Суду України у справі
№ 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року
зазначено, що згідно з нормами ст.
261 ЦК України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
платежу.

Згідно з п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
позовної давності якого минув.

Встановлено, що відповідно до
укладеного договору №
MKXRFS08560553 від 20 березня 2010 року
відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у
розмірі 4016,65 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 0,12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення кредитних коштів
20 січня 2011 року.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою
згоду на те, що підписана ним заява
разом з Умовами надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка» складає
між ним та Банком договір, що
підтверджується його підписом у заяві.

Встановлено, що станом на 13 березня 2014
року із-за невиконання відповідачем
ОСОБА_1 його зобов'язань за договором
утворилася заборгованість в загальній
сумі 16974,74 грн., яка складається із:
15690,23 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором та
штрафів: 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина) та 784,51 грн. - штраф (процентна
складова), яку слід стягнути з нього на
користь Банку.

Задовольняючи позовні вимоги Банку суд
першої інстанції вірно виходив із того,
що строк позовної давності, про
застосування якого заявлено стороною
по справі, Банком не пропущено,
оскільки відповідно до п. 5.5 Умов
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» терміни позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків, неустойки, пені,
штрафів за даним договором
встановлюється сторонами тривалістю
5 років.

25 жовтня 2011 року відповідач ОСОБА_1
погасив заборгованість по тілу кредиту
в сумі 3450,00 грн., що підтверджується
чеком № 3000 (а.с. 58) та не
заперечується позивачем.

Отже, про порушення його прав щодо
сплати пені та штрафів позивачеві
стало відомо 25 жовтня 2011 року.

Як вбачається з наданого Банком
розрахунку заборгованості, що підлягає
стягненню з відповідача ОСОБА_1 - борг
по тілу кредиту відсутній, а пеня та
штрафні санкції за період з 25 жовтня 2011
року по 13 березня 2014 року позивачем
не нараховувалася, а залишилася сума
визначена 25 жовтня 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України,
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається в
письмовій формі.

До суду з вимогою про стягнення
заборгованості по пені та штрафним
санкціям без вимоги про стягнення
боргу по тілу кредиту за кредитним
договором по даній справі позивач
звернувся у квітні 2014 року, тобто в
межах п'ятирічного строку,
встановленого п. 5.5 Умов надання
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт).

Проаналізувавши в сукупності
встановлені в ході судового розгляду
фактичні обставини справи,
підтверджені дослідженими доказами, що
були надані сторонами в обґрунтування
своїх вимог і заперечень, судова
колегія приходить до висновку, що
оскаржуване рішення ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому відповідно
до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну
скаргу відповідача слід відхилити як
необгрунтовану та безпідставну й
залишити без змін рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Великоберезнянського
районного суду від 16 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: