Справа № 369/2338/13 Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/3537/14 Доповідач у 2 інстанції
КулішенкоКатегорія 22
РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Воробйової Н.С., Сушко Л.П.,

при секретарі: Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
травня 2013 року у справі за позовом
Вінницького прокурора з нагляду та
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі "Державного
концерну "Укроборонпром", Державного
підприємства "732 Вінницький ремонтний
завод" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, розірвання договору
оренди, повернення орендованого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в
ході проведення перевірки дотримання
посадовими особами Державного
підприємства "732 Вінницький ремонтний
завод" вимог Господарського Кодексу
України Вінницькою прокуратурою з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері було виявлено факт
неналежного виконання договірних
зобов'язань з боку ОСОБА_1 по договору
оренди автомобіля.

Позивач зазначав, що 28 серпня 2012 року
між ДП "732 Вінницький ремонтний завод"
та відповідачем був укладений договір
оренди транспортного засобу
вантажного автомобіля марки "КАМАЗ -53212"
1988 року випуску та причепу бортового Е,
1988 року випуску. Автомобіль та
причеп були передані відповідачу
відповідно до акту прийому-передачі.

Відповідно до п.4.1 договору розмір
орендної плати за весь об'єкт, що
орендується, складає 3000 грн. за місяць
разом із ПДВ, яка має сплачуватися
щомісячно до 10 числа кожного місяця.

Термін дії оренди відповідно до п. 3.1
договору до 31 жовтня 2012 року.

Відповідачем була здійснена
одноразова оплата оренди в сумі 3000 грн.
16 жовтня 2012 року.

Відповідачу була нарахована орендна
плата за період із 28 серпня 2012 року по
01 лютого 2013 року в розмірі 15387 грн.

З урахуванням сплачених 3000 грн.
орендної плати, заборгованість
відповідача становить 12387 грн. (15387 грн. -
3000 грн. = 12387 грн.).

Всупереч вимог п. 8.2 Договору,
відповідач не повернув орендоване
майно (автомобіль та причеп) після
закінчення строку дії договору,
місцезнаходження майна невідоме.

З метою захисту державного майна
позивач просив стягнути з відповідача
заборгованість по орендній платі в
сумі 12387 грн, зобов'язати відповідача
повернути вантажний марки "КАМАЗ -53212"
1988 року випуску дз НОМЕР_1, та причеп
бортовий Е, 1988 року випуску, дз НОМЕР_2.

Під час розгляду справи, до суду
надійшла 02 квітня 2013 року заява
"Державного концерну "Укроборонпром"
про зміну предмету позову, в якій він
просив розірвати договір оренди,
стягнути заборгованість та зобов'язати
відповідача передати автомобіль
позивачу ДП "732 Вінницький ремонтний
завод".

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
травня 2013 року заява "Державного
концерну "Укроборонпром" залишена без
розгляду.

В подальшому ДП "732 Вінницький
ремонтний завод" збільшило позовні
вимоги та просило стягнути
заборгованість по орендній платі з
відповідача в подвійному розмірі в
сумі 30387,10 грн. та повернути автомобіль
та причеп.

Заочним рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
20 травня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП "732
Вінницький ремонтний завод"
заборгованість за договором оренди та
неустойку в сумі 30387,10 грн, зобов'язано
ОСОБА_1 повернути позивачу автомобіль
та причеп, стягнуто судовий збір в сумі
303,87 грн.

Не погоджуючись з заочним рішенням
суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення та ухвалити
нове, яким у задоволенні позову
відмовити. Зазначав, що договір оренди
автомобіля є недійсним (нікчемним),
оскільки нотаріально не посвідчений, а
тому не створює юридичних наслідків.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачем були порушені вимоги
договору оренди автомобіля, що
спричинило виникнення заборгованості
перед позивачем.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам та матеріалам
справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 28
серпня 2012 року між ДП "732 Вінницький
ремонтний завод" та відповідачем був
укладений договір оренди
транспортного засобу вантажного
автомобіля марки "КАМАЗ-53212" 1988 року
випуску та причепу бортового Е, 1988 року
випуску. Автомобіль та причеп були
передані відповідачу відповідно до
прийомо-здаточного акту.

Відповідно до п.4.1 договору розмір
орендної плати за весь об'єкт, що
орендується, складає 3000 грн. за місяць
разом із ПДВ, яка має сплачуватися
щомісячно до 10 числа кожного місяця.

Термін дії оренди відповідно до п. 3.1
договору до 31 жовтня 2012 року.

Відповідачем була здійснена
одноразова оплата оренди в сумі 3000 грн.
16 жовтня 2012 року.

Відповідачу була нарахована орендна
плата за період із 28 серпня 2012 року по
01 лютого 2013 року в розмірі 15387 грн.

З урахуванням сплачених 3000 грн.
орендної плати, заборгованість
відповідача становить 12387 грн. ( 15387 грн.
- 3000 грн. = 12387 грн.).

Всупереч вимог п. 8.2 Договору,
відповідач не повернув орендоване
майно (автомобіль та причеп) після
закінчення строку дії договору,
місцезнаходження майна невідоме.

Відповідно до п. 8. Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК України, саме на момент
вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205-210, 640 ЦК України,
тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК України не є вчиненим також
правочин у разі нездійснення його
державної реєстрації, якщо правочин
підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним. Наслідки
недійсності правочину не
застосовуються до правочину, який не
вчинено.

Відповідно до ст. 799 ЦК України договір
найму транспортного засобу
укладається у письмовій формі. Договір
найму транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" з
підстав недодержання вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
нікчемними є тільки правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма частини другої
статті 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до статей
210 та 640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

При розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених статтями 218 та
220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання
договорів дійсними, в тому числі
заявлені в зустрічному позові у
справах про визнання договорів
недійсними, не відповідають можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів. Такі позови не підлягають
задоволенню.

Стаття 638 ЦК України пов'язує укладення
договору не лише з досягненням
сторонами згоди з усіх істотних умов
договору, але і з наданням цій угоді
належної форми. Тобто процес укладення
договору складається з кількох етапів -
спершу необхідно досягти згоди з усіх
істотних умов договору, після чого
надати згоді необхідної форми. У
договорах, щодо яких вимагається
нотаріальне посвідчення або державна
реєстрація, момент укладення договору
пов'язується з моментом нотаріального
посвідчення або державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що при
укладенні договору оренди сторони
дійшли згоди щодо істотних умов
договору, необхідних для договору
оренди транспортного засобу, а саме:
об'єкту оренди та порядку його
передачі, терміну оренди, орендної
плати та порядку її внесення, прав,
обов'язків та відповідальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

За положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України
нікчемний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Виходячи з вищевказаного даний договір
оренди транспортного засобу є
нікчемним, оскільки сторонами не
дотримано вимог закону про нотаріальне
посвідчення договору, такий договір не
створює для сторін договору прав та
обов'язків, тому вони не можуть нести
відповідальність за невиконання умов
договору.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
частково заслуговують на увагу, а
оскаржуване рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині стягнення заборгованості за
договором оренди на підставі ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні вимог в цій
частині.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 313 - 316, 319 ЦПК України, колегія
суддів Апеляційного суду Київської
області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
травня 2013 року в частині стягнення
заборгованості за договором оренди
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Вінницького
прокурора з нагляду та додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі "Державного концерну
"Укроборонпром", Державного
підприємства "732 Вінницький ремонтний
завод" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором оренди
відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: