Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р.
Справа153/971/14

Ямпільський районний суд Вінницької
області

у складі головуючого судді Гаврилюк
Т.В.

за участю секретаря судового засідання
Шарко Л.В.

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань у
приміщенні Ямпільського районного
суду Вінницької області у місті Ямпіль
Вінницької області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання правочину
недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_3 про визнання правочину
недійсним. Вказав, що на протязі
тривалого часу більш ніж 50 років він
збудував будинок і проживає у власному
господарстві, яке розташоване у
АДРЕСА_1 спільно із своєю дружиною
ОСОБА_5. Він та його дружина є людьми
похилого віку, один із них з переломом
тазобедреного сустава і прикутий до
ліжка, другий не може самостійно
пересуватись по причині старості і
старческого моразма. Оскільки
являються людьми похилого віку і
самостійно пересуватись не можуть до
них в квітні-травні місяці 2013 року
завітала сусідка ОСОБА_6 і почала
надавати посильну допомогу, доглядати
за ними, готувати їжу, підмивати їх,
проводити прибирання житлового
будинку, інакше кажучи входила до них в
довіру. Чи то на початку квітня чи
травня зі сторони ОСОБА_6 надійшла
пропозиція, що оскільки у них своїх
дітей не має, то вона буде здійснювати
догляд за ними до того часу поки вони
живуть, але щоб це було надійно і
гарантовано, ОСОБА_6 привела до їхньої
оселі чоловіка, як їм пізніше стало
відомо, то був приватний нотаріус
ОСОБА_7, і запропонували підписати
такий документ як договір довічного
утримання. При підписанні документа по
незрозумілих для них причинах, читати
договір нотаріус їм не давав, будь-яких
прав і обов'язків їм не роз'яснювали,
який саме документ було підписано вони
не знають, так як ніхто їм його не
зачитував, а вони люди неграмотні і
прикуті обоє до ліжка. Після того як
чоловік поїхав від них, ОСОБА_6 забрала
всі документи, які були у них на
житловий будинок і до них перестала
ходити і надавати посильну допомогу,
вони залишились на одинці - двоє людей
похилого віку, були залишені на
вимирання. Через деякий час ОСОБА_6
прийшла до них і зробила заяву, що якщо
вони хочуть щоб вона їх обходила, то
повинні щомісячно сплачувати їй 1000
гривень. Таких коштів у них не має,
оскільки багато коштів йде на ліки і
вони змушені були відмовити у сплаті
такої суми, одночасно вони попросили
повернути їм документи на будинок
належний їм, на що їм було відмовлено.
Лише завдяки порядності жителів села,
їхніх сусідів, вони вижили і не померли,
а нещодавно від сусідів і жителів села
їм стало відомо, що нібито вони
підписали правочин у вигляді договору
купівлі-продажу. Таким чином відносно
них, як людей похилого віку, які
позбавлені самостійного пересування
було вчинення шахрайської дії за
допомогою приватного нотаріуса -
правочин, але який вони по сьогоднішній
день звернення до суду не знають і не
уявляють. Документів на житловий
будинок у них не має, і коли вони
звернулись через своїх представників
до приватного нотаріуса, надати їм
будь-які підтверджуючі дані вчинення
правочину, який шахрайським способом
було здійснено, їм по незрозумілих
причинам було відмовлено, а також
рекомендовано посадовими особами
нотаріату звернутись до суду. Зі слів
жителів села їм стало відомо, що ОСОБА_6
шахрайський правочин оформила не на
себе, а на свою доньку ОСОБА_3, яку вони
взагалі не знають, не бачили і її у
їхньому будинку не було. Така ситуація
змусила звернутись до суду по допомогу
про визнання правочину не дійсним, так
як правочин був підписаний без його
належного ознайомлення зі змістом,
незрозуміло його текст, не зрозуміло
який саме правочин було підписано, чи
то договір купівлі-продажу чи договір
дарування, чи довічного утримання, а
також на яку особу він підписаний.
Позивач також зазначає, що можливо б і
не ставив питання про скасування
правочину, але ОСОБА_6 мало того, що
заволоділа коштами у сумі 11000 тис.
гривень мотивуючи це тим щоб нотаріус
підготував і виготовив договір
довічного утримання, так вона
перестала їх взагалі обходити, а також
почала вимагати гроші. При перебуванні
приватного нотаріуса в їхньому
житловому будинку позивач самостійно
не міг підписувати будь-які документи,
а тому його руку взяла собі в руку
ОСОБА_6 і з її допомогою було накладено
текст на оригінал договору
купівлі-продажу, який він не мав наміру
підписувати і не знав його зміст, це
свідчить про те, що він являється
неграмотним і не вміючи читати і
писати, не знаючи про форму і зміст
правочину поставив свій підпис з
допомогою ОСОБА_6 і надіявся, що даний
документ являється договором
довічного утримання, так як ОСОБА_6 це
обіцяла зробити. Просить суд
постановити рішення, на підставі якого
визнати недійсним і оспорюваним
правочин відносно нього у вигляді
договору купівлі-продажу житлового
будинку розташованого у АДРЕСА_1 від 26
червня 2013 року завірений приватним
нотаріусом ОСОБА_7 зареєстрований в
реєстрі №1373 укладений між ним і ОСОБА_3,
скасувати витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності, індексний
номер 5358627 від 26 червня 2013 року на ім'я
ОСОБА_3, номер запису про право
власності: 1430250.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат
ОСОБА_2, який діє на підставі ордеру на
надання правової допомоги серії ВН
№31024450 від 27.05.2014 року та угоди № 43 від
23.08.2013 року позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити, по скільки
при підписанні договору
купівлі-продажу позивач його змісту не
читав, прав та обов'язків йому ніхто не
роз'яснював, який саме документ був
підписаний позивач не знає. Позивач
надіявся, що поставив свій підпис за
допомогою ОСОБА_6 на договорі довічного
утримання. Договір купівлі-продажу
укладений шахрайським способом, тобто
обманом.

Представник відповідачки ОСОБА_3 -
адвокат ОСОБА_4, який діє на підставі
ордеру на надання правової допомоги
серії ВН №026517 від 01.07.2014 року та Витягу
з договору №65 про надання правової
допомоги від 27.06.2014 року позовні вимоги
не визнав, так як вони є
необґрунтованими та немає доказів, які
б підтверджували кожну обставину
позовних вимог. Вказав, що договір
купівлі-продажу укладений у
відповідності до вимог чинного
законодавства України. Правових
підстав визнавати недійсним
оспорюваний договір не має. Зазначив,
що під час перегляду диску із записом
розмови із ОСОБА_1 та ОСОБА_5 останні
підтвердили, що під час підписання
договору була присутня ОСОБА_3. Окрім
того, позивачем не доведе факт обману
зі сторони ОСОБА_3 Просив суд у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог приватний нотаріус
ОСОБА_7 суду пояснив, що він посвідчував
договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 При підписанні договору ним
сторонам було роз'яснено зміст
договору і він лише виконував їх волю.
Вказав, що мова про довічне утримання
не йшла. Люди між собою просто
домовились про довічне утримання,
однак оформляли договір
купівлі-продажу. Вказав, що підтверджує
п.3 та п.9 договору, тиску на сторін при
укладанні договору не було. Зазначив,
що хоча й позивач хворіє, однак людина
адекватна, його ніхто не примушував
підписувати договір. Договір особисто
підписував ОСОБА_1

Судом встановлені такі
обставини та визначені відповідно до
них правовідносини.

Із досліджених судом письмових
доказів, що є у справі - договору
купівлі-продажу житлового будинку від
26.06.2013 року встановлено, що позивач
ОСОБА_1 продав, а відповідачка ОСОБА_3
набула у власність, житловий будинок з
надвірними будівлями, що знаходиться у
АДРЕСА_1 загальною площею 65.4 кв.м., за
домовленістю продаж вчинено за 37171
гривню. Договір посвідчено приватним
нотаріусом Ямпільського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 і
зареєстровано в реєстрі за №1373. Із п.2
договору купівлі-продажу житлового
будинку від 26.06.2013 року встановлено, що
житловий будинок, що відчужується
належить продавцю ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на
житловий будинок, виданого Качківською
сільською радою Ямпільського району
Вінницької області 30 липня 1989 року. Із
Витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності сформованого 26.06.2013
року встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу від 26.06.2013
року право власності на житловий
будинок з надвірними будівлями, що
знаходиться у АДРЕСА_1 зареєстровано за
відповідачем ОСОБА_3 Із заповіту
складеного 20.05.2013 року і посвідченого
секретарем Качківської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області Бежнар М.М., зареєстровано в
реєстрі за №28 встановлено, що ОСОБА_1 на
випадок своєї смерті заповів ОСОБА_3
все своє майно, де б воно не було і з
чого б воно не складалось, у тому числі
все те, що буде належати йому на день
смерті і на що він матиме право за
законом (хоча із пояснень представника
позивача встановлено, що на час
розгляду справи заповіт скасовано). Із
свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1
виданого 12.03.2003 року Качківською
сільською радою Ямпільського району
Вінницької області встановлено, що
12.03.2003 року зареєстровано шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5, запис за №1. Із
виписки з по господарської книги №12
Качківської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області на 1961 -1963 рік особистий рахунок
НОМЕР_2 встановлено, що в ОСОБА_1 є
головою сім»ї, з ним проживають сестра
ОСОБА_11, сестрин чоловік ОСОБА_12,
дружина ОСОБА_5 Із виписки з по
господарської книги №10 Качківської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області на 1971-1973 рік,
особистий рахунок НОМЕР_3 встановлено,
що ОСОБА_1 є головою сім»ї, з ним
проживають дружина ОСОБА_5 Із виписки з
по господарської книги №18 Качківської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області на 1991-1995 рік,
особистий рахунок №821 встановлено, що
ОСОБА_1 є головою сім»ї, з ним
проживають дружина ОСОБА_5 Із виписки з
по господарської книги №9 Качківської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області на 1996-2000 рік,
особистий рахунок №773 встановлено, що
ОСОБА_1 є головою сім»ї, з ним
проживають дружина ОСОБА_5 Із виписки з
по господарської книги №7 Качківської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області на 2006-2010 рік,
особистий рахунок №670 встановлено, що
ОСОБА_1 є головою сім»ї, з ним
проживають дружина ОСОБА_5 Із довідки
Качківської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області за вих.№02-20-121 від 17.04.2014 року
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5, не
змінювали місце свого проживання і
реєстрації з АДРЕСА_1. Із проглянутого
запису на диску, який долучено до
матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мали намір укласти
договір довічного утримання, при
підписанні договору купівлі-продажу
також була присутня ОСОБА_3

Дослідивши усі письмові докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення
сторін, суд приходить до висновку, що у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 необхідно відмовити, виходячи з
наступних підстав:

Так, відповідно до ст.ст.57, 58 ЦПК України
належними доказами є будь-які фактичні
дані, які містять інформацію щодо
предмета доказування, на підставі яких
суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього
Кодексу.

За договором купівлі-продажу, як
зазначено в ст.655 ЦК України, одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну суму.

Згідно ч.1 ст.229 та ч.1 ст.230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
зокрема щодо прав і обов'язків сторін,
такий правочин визнається судом
недійсним.

Позивач не надав суду доказів,
які б підтверджували ту обставину, що
укладений договір купівлі-продажу був
вчинений шахрайським способом під
впливом обману зі сторони
відповідачки, даний факт не знайшов
свого підтвердження у судовому
засіданні під час дослідження усіх
письмових доказів в їх сукупності.
Позивачем не надано доказів того, що
відповідачка навмисно ввела його в
оману відносно обставин, що мають
істотне значення для укладення
договору, які б перешкоджали його
укладанню. Посилання позивача на те, що
йому не було роз'яснено його прав та
обов'язків під час укладання
оспорюваного правочину та те, що він не
читав його змісту і надіявся, що уклав
договір довічного утримання, а не
договір купівлі-продажу житлового
будинку, також не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.
Позивачем належних доказів на
підтвердження цих обставин суду не
надано.

Відповідно до п.9 оспорюваного договору
купівлі продажу житлового будинку
Продавець та Покупець підтвердили, що
договір не носить характеру фіктивного
чи удаваного правочину і відповідає
дійсним намірам сторін створити для
себе юридичні наслідки. Відповідно до
п.12 оспорюваного договору
купівлі-продажу житлового будинку
встановлено, що своїми підписами під
цим договором сторони свідчать, що
розрахунки між ними проведені в
повному обсязі, а предмет цього
договору передано Продавцем та
прийнято Покупцем до підписання цього
договору і претензій один до одного
вони не мають.

Твердження позивача про те, що
укладаючи спірний договір
купівлі-продажу житлового будинку, він
діяв під впливом обману і шахрайських
дій зі сторони відповідачки не
ґрунтуються на матеріалах справи,
носять характер припущення, оскільки
матеріали справи не містять жодного
належного та допустимого доказу на
підтвердження того, що відповідачка
ввела в оману позивача щодо обставин,
які впливають на вчинення правочину та
наявність умислу в діях відповідачки.

Правочин, здійснений під впливом
обману, на підставі ст.230 ЦК України
може бути визнаний судом недійсним.
Вбачається, що саме позивач як сторона,
яка діяла під впливом обману, повинен
довести наявність умислу з боку
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких його введено в
оману, і сам факт обману. Якщо все інше,
крім умислу, доведено, вважається, що
мала місце помилка.

Статтею 230 ЦК України передбачено,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Згідно роз'яснень, які містяться в
п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009
року правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Тільки при доведеності факту обману і
безпосереднього впливу цього обману на
волевиявлення іншої сторони такий
правочин може бути визнаний недійсним.

Аналогічна правова позиція
викладена і в листі Верховного Суду
України від 24 листопада 2008 року
«Практика розгляду судами цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними».

Зазначене дає підстави для
висновку, що обман може стосуватись
тільки обставин, що мають істотне
значення, тобто природи правочину, прав
та обов'язків сторін, властивостей і
якості речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Обман може
виражатись в активних та пасивних діях
недобросовісної сторони правочину.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст.61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Так, відповідно до вимог закону,
при вирішенні спору про визнання
договору недійсним вчиненого під
впливом обману, саме на позивача
покладається обов'язок довести
наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману.

Враховуючи наведене та зібрані по
справі докази, суд вважає, що ні
позивачем не доведено, ні судом не
здобуто доказів відповідно до вимог
законодавства на підтвердження позову
щодо вчинення договору купівлі-продажу
під впливом обману чи інших
шахрайських дій зі сторони
відповідачки, позивач сам особисто
брав участь при підписанні спірного
договору купівлі-продажу житлового
будинку і він уклав вказаний договір з
власної волі, без будь-якого тиску, як
це було доведено у судовому засіданні.

Крім викладеного, згідно ч.1 ст. 24 КпШС
1969 року (чинного на час придбання
ОСОБА_1 житлового будинку) майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

З матеріалів справи видно, що в момент
укладення оспорюваного договору
купівлі-продажу житлового будинку, що
розташований по АДРЕСА_1, цей будинок
належав позивачу ОСОБА_13 на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності на
житловий будинок, виданого Качківською
сільською радою Ямпільського району
Вінницької області від 30.07.1989 року.
Тому, оскільки позивач ОСОБА_1 набув
права власності на житловий будинок, що
розташований по АДРЕСА_1 - 30.07.1989 року, а
шлюб із ОСОБА_5 зареєстрований лише
12.03.2003 року, тому в момент вчинення
оспорюваного правочину вищезазначений
житловий будинок за правилами ч.1 ст. 24
КпШС 1969 року, не був об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Суд не бере до уваги як належний і
допустимий доказ фотоілюстрації
(а.с.18-20), оскільки вони не підтверджують
і не спростовують факту вчинення
правочину під впливом обману чи
шахрайських дій з боку відповідача та
інших обставин, на які позивач
посилається як на підставу своїх вимог.

Враховуючи зазначене вище, позивач
всупереч зазначених положень Закону не
довів обставини, на які посилався, як на
підставу своїх вимог про визнання
правочину недійсним, а відтак правові
підстави для задоволення позову
відсутні.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 58, 59, 60, 62, 64,
208, 209, 212, 213, 214, 215, 292, 294 ЦПК України,
ст.ст.15, 16, 203, 205, 206, 207, 213, 215, 216, 230, 236, 626, 628,
640, 655, 656 ЦК України, ст.24 КпШС в ред..1969
року, постановою пленуму Верховного
Суду України №9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заявлених позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
правочину недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Ямпільський районний суд Вінницької
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення .

Головуючий Т.В.Гаврилюк