Провадження №2/592/131/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 січня 2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми
у складі: головуючого - судді - Черних
О.М., при секретарі - П'янтківському А.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Служба у справах
дітей Сумської міської ради про
розірвання шлюбу, стягнення аліментів
та визначення місця проживання
дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом,
який уточнила і свої вимоги мотивує
тим, що вона 09.08.2008 року уклала шлюб з
відповідачем, від даного шлюбу вона
народила доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач матеріально не домотає
утримувати доньку, тому позивач
просить суд ухвалити рішення, яким
розірвати шлюб, стягувати з
відповідача аліменти на утримання
доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі
50% щомісячно заробітку (доходу) до
досягнення дитиною повноліття,
починаючи стягнення з дати подачі
позову до суду та визначити місце
проживання ОСОБА_6 з матір'ю.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали, просили
задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та
його представник позовні вимоги
визнали частково, просили суд
стягувати аліменти у розмірі 50%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, в іншій частині
позову не заперечували проти
задоволення.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Сумської міської ради -
Друзь Р.О. у вирішенні даного спору
поклався на розсуд суду, надав суду
висновок, в якому зазначив, що Служба у
справах дітей Сумської міської ради
вважає за можливе визначити місце
проживання малолітньої ОСОБА_6 з
матір'ю.

Суд, перевіривши матеріали справи,
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного:

Судом встановлено, що 09.08.2008 року між
сторонами було укладено шлюб,
зареєстрований у Відділі реєстрації
актів цивільного стану Сумського
міського управління юстиції, актовий
запис №1139 (а.с.5). Від шлюбу сторони
мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.6).

В зв'язку з тим, що подружжя втратило
почуття любові, взаємоповаги та
порозуміння один до одного, у них
постійно виникають конфлікти та
сварки, вони вважають, що їх сім'ю
зберегти неможливо. На даний час вони
проживають кожен своїм життям і не
підтримують шлюбних стосунків.

Позивачка категорично наполягає на
розірванні шлюбу з відповідачем.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Примушування жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається
(ст. 24 СК України).

Дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина
та чоловік відповідальні один перед
одним за свою поведінку в сім'ї (ст. 55 СК
України).

Кожен з подружжя має право припинити
шлюбні відносини. Примушування до
припинення шлюбних відносин,
примушування до їх збереження є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканість і
може мати наслідки, встановлені
законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечить інтересам
позивача, що мають істотне значення, а
тому шлюб між ними необхідно розірвати.

Крім того, згідно зі ст.180 Сімейного
кодексу України відповідач як батько
дитини зобов'язаний утримувати свою
неповнолітню дитину до досягнення
повноліття, тому з нього належить
стягувати аліменти. Оскільки дитина
проживає з позивачкою, відповідач є
особою працездатного віку, має на
утриманні батьків пенсіонерів, сестру
інваліда суд з врахуванням обставин,
викладених в ст.182 СК України, визначає
розмір аліментів на дитину - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 25% щомісячно
заробітку (доходу) відповідача, але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Крім того, частиною 1 ст. 160 СК
передбачено, що місце проживання
дитини, яка не досягла 10 років,
визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким з них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватись органом
опіки та піклування або судом. При
вирішенні спору щодо місця проживання
дитини суд бере до уваги ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з
батьків, вік дитини, стан її здоров'я та
інші обставини що мають істотне
значення.

Згідно ст. 7 СК України сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства. При вирішенні спору
між батьками щодо місця проживання
дитини мають вагу не тільки
матеріальні обставини. Неможливо
прийняти рішення суто механічно тільки
з урахуванням житла та заробітної
плати батьків. До обставин, що мають
істотне значення відносяться умови,
які кожен з батьків може створити для
виховання та розвитку дитини. Велике
значення має кількість часу, який кожен
з батьків може та бажає приділити
дитині, необхідно також враховувати і
почуття та емоції дитини.

За змістом ст.3,9 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року, яка
набрала чинності для України 27.09.1991р., у
всіх діях щодо дітей, у тому числі коли
дитина розлучається з одним з батьків,
першочергова увага приділяється
якнайкращому забезпеченню інтересів
дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України», вирішуючи спір між батьками,
які проживають окремо (в томі числі в
одній квартирі), про те, з ким із них і
хто саме з дітей залишається, суд
виходячи з рівності прав та обов'язків
батька та матері щодо своїх дітей
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихільність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Відповідно до Декларації прав дитини
від 20 листопада 1959 р. (Резолюція 1386 (XIV)
Генеральної асамблеї ООН) малолітня
дитина не повинна, крім тих випадків
коли є виключені обставини, бути
розлучена зі своєю матір'ю. Ця норма є
загальною.

У висновку Служби у справах дітей
Сумської міської ради зазначено, що є
всі підстави, щоб встановити подальше
місце проживання неповнолітньої
дитини з матір'ю (а.с.66).

Суд, також звертає увагу, що дитина, за
яку розглядається спір є дівчинкою і
більше потребує материнських порад,
материнської ласки, уваги, ніж батька.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що
буде доцільним встановити місце
проживання малолітньої дитини -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 213-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, зареєстрований 09.08.2008 року у
Відділі реєстрації актів цивільного
стану Сумського міського управління
юстиції, актовий запис №1139.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
уродженця м.Білопілля, Сумської
області, що мешкає в АДРЕСА_1 на
утримання доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
аліменти у розмірі 25% щомісячно з його
заробітку (доходу), не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку до досягнення
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.

Аліменти стягувати з 10.10.2013 року
(дата подання позову) на користь матері
ОСОБА_1.

Визначити місце проживання ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.М. Черних