У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» на дії відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції та скасування
постанови про арешт коштів боржника
від 25 листопада 2013 року за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 12
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» звернулося до
суду з вказаною скаргою, посилаючись на
те, що на виконанні у ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції знаходився
виконавчий лист № 0907/7521, виданий 18
вересня 2013 року про стягнення з
державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» в
особі відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» на користь
ОСОБА_3 40 191 грн. 42 коп. оплати за час
вимушеного прогулу. У порядку
добровільного виконання боржником
було виконано рішення суду, попередньо
проведено відрахування внесків та
податку (8 405 грн. 86 коп.) та
проведено виплату даних коштів
стягувачу. Однак незважаючи на це
суб'єкт оскарження, вважаючи суму 10 765
грн. 56 коп. невиплаченою, наклав арешт
коштів боржника, чим унеможливив
фінансову діяльність юридичної особи.

У зв'язку з цим скаржник просив суд
визнати недійсною і скасувати дану
постанову та зобов'язати ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції закінчити
виконавче провадження у зв'язку з
виконанням рішення суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 13 грудня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від
12 лютого 2014 року, скаргу задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
відділу ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції при
винесенні постанови про арешт коштів
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця»,
визнано недійсною та скасовано
постанову відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції про арешт коштів
боржника від 25 листопада 2013 року. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу апеляційного
суду та постановити нову ухвалу по суті
вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково скаргу, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що у разі виконання
рішення суду про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
боржник, тобто роботодавець, є
податковим агентом, який при виконанні
судового рішення вираховує податок на
доходи фізичних осіб та єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування із сум, що
належать до виплат стягувачу.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що згідно
виконавчого листа № 0907/7521, виданого
18 вересня 2013 року
Івано-Франківським міським судом про
стягнення з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» на користь
ОСОБА_3 - 40 191 грн. 42 коп. оплати за час
вимушеного прогулу, 20 вересня 2013 року
постановою було відкрито виконавче
провадження (а. с. 4).

У порядку добровільного виконання
боржником на виконання рішення суду
попередньо проведено відрахування
внесків та податку на суму 8 405 грн.
86 коп., та 20 вересня 2013 року
проведено виплату даних коштів
стягувачу у сумі 1 310 грн. згідно
платіжної відомості № 369 (а. с. 8) та 30 450
грн. 26 вересня 2013 року згідно
платіжної відомості № 378 (а. с. 11) на
загальну суму 31 760 грн., та 07 жовтня 2013
року доплачено 30 грн. 18 коп. (а. с. 13).

25 листопада 2013 року ВДВС
Івано-Франківського міського
управлінням юстиції накладено арешт на
кошти боржника у межах суми 10 765 грн. 56
коп. (а. с. 5-6).

Відповідно до ч. 8 ст. 65 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
виконання судового рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи боржник є
податковим агентом, який виконує
судове рішення, з відрахуванням
податку на доходи фізичних осіб та
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування із сум,
що належать до виплати стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи, на
рахунок стягувача було перераховано 31
760 грн. та 30 грн. 18 коп. видано на руки (а.
с. 13).

У ст. 18 ПК України зазначено, що
податковим агентом визнається особа,
на яку цим Кодексом покладається
обов'язок з обчислення, утримання з
доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.
Податкові агенти прирівнюються до
платників податку і мають права та
виконують обов'язки, встановлені цим
Кодексом для платників податків.

Посилаючись на вищенаведені норми
матеріального права, суди дійшли
висновку, що роботодавець, є податковим
агентом, який при виконанні судового
рішення правомірно вирахував податок у
сумі 8 405 грн. 86 коп.

Проте, відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23
серпня 2013 року стягнуто з
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» в
особі відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» на користь
ОСОБА_3 40 191 грн. 42 коп. за час вимушеного
прогулу, на підставі якого було видано
виконавчий лист про стягнення суми 40 191
грн. 42 коп. та відкрито виконавче
провадження.

При цьому суди не навели норм
матеріального права, які були порушені
державним виконавцем при виконанні
зазначеного судового рішення, оскільки
виконавчий лист, виданий на його
підставі, містить розмір суми, яка
підлягає стягненню на користь ОСОБА_3

Відповідно до ст. 221 ЦПК України, якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь в справі або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» від 18
грудня 2009 року № 14 роз'яснення рішення
суду можливе тоді, коли воно є
незрозумілим, що ускладнює його
реалізацію.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського
суду від 13 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 12 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко