Номер провадження: 22-ц/785/3110/14
Номер справи місцевого суду: 511/69/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Дрішлюка А.І.,
Сидоренко І.П.

при секретарі
Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 24 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Новоукраїнської сільської ради
Роздільнянського району Одеської
області про стягнення моральної шкоди,
пов'язаної зі злочином,-

встановила:

Позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просив стягнути з
Новоукраїнської сільської ради
Роздільнянського району Одеської
області та ОСОБА_3 на його користь по 60
000 гривень моральної шкоди, пов'язаної
зі злочином. (а. с. 1-4)

В обґрунтування позову посилався на те,
що він працював директором
Новоукраїнського Будинку культури з 1974
року по 18.11.2010 року. За період його
роботи Будинок культури був найкращим
у районі, ніяких нарікань до позивача з
приводу його роботи ніколи не було.
Разом з сільською радою позивач
приймав рішення з приводу ремонту
будівлі. Однак у жовтні 2009 року з
приходом нового голови
Новоукраїнської сільської ради ОСОБА_3
розпочались перевірки графіка роботи
директора Будинку культури, фактично
щорічно позивач звітував на сесії
сільської ради про роботу. Однак по
ініціативі ОСОБА_3 позивача було
звільнено з посади. В подальшому
рішеннями Роздільнянського районного
суду вказане рішення сесії про
звільнення визнано незаконним та
скасовано, також з сільської ради
стягнуто заборгованість по заробітній
платі на користь позивача та його
дружини. З січня 2010 року за вказівками
ОСОБА_3 позивачу не нараховувалась та
не видавалась заробітна плата, в
подальшому позивачу було повернуто
трудову книжку з записом про його
звільнення з посади з 18.11.2010 року.
Вищезазначені судові рішення головою
ради не виконувались. За невиконання
судового рішення відносно ОСОБА_3 було
порушено кримінальну справу та
постановлено вирок. Позивач вважає, що
діями Новоукраїнської сільської ради
та ОСОБА_3 йому було спричинено
моральну шкоду.

Ухвалою суду від 23.04.2013 року зупинено
провадження по справі до розгляду
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ касаційної скарги ОСОБА_3 на
вирок Роздільнянського районного суду
Одеської області від 23.07.2012 року та
ухвали апеляційного суду Одеської
області від 15.11.2012 року. (а. с. 71)

Ухвалою суду від 20.12.2013 року задоволено
заяву ОСОБА_2, позов в частині вимог до
ОСОБА_3 закрито провадженням, у зв'язку
з відмовою позивача від позову. (а. с. 109)

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 24 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_2 -
відмовлено. (а. с. 118-119)

В апеляційній скарзі апелянт просить
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на його
необґрунтованість, неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. (а. с. 121-124)

Заслухавши суддю - доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що діючим законодавством взагалі
не передбачено стягнення моральної
шкоди на користь стягувачів за
невиконання судових рішень, а
встановлені інші види
відповідальності за невиконання
судових рішень. Крім того, не доведено
факт заподіяння йому моральної шкоди
невиконанням ОСОБА_3 судових рішень по
справі, з 24.11.2010 року в заявленому ним
розмірі 60 000 гривень, як і не
встановлений причинний зв'язок між
діями ОСОБА_3 та наявними у ОСОБА_2
захворюваннями.

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна.

Так, ст. 56 Конституції України, ст. 1174 ЦК
України закріплено принцип
відповідальності держави або
місцевого самоврядування за шкоду,
завдану фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень, яка
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Таким чином, умовою застосування судом
цивільно-правової відповідальності за
вказаною правовою нормою, яка
поширюється на деліктні
правовідносини, є встановлення факту
неправомірності рішення, дії чи
бездіяльності службової або посадової
особи зазначених органів.

Судом встановлено, що вироком
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 23 липня 2012 року
ОСОБА_3 визнали винним у скоєнні
злочину, передбаченого ст. 382 ч. 2 КК
України та призначили йому покарання у
вигляді штрафу у сумі 17 000 гривень з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих чи
адміністративно-господарчих функцій
на строк 2 роки. При цьому встановлено,
що ОСОБА_3, будучи службовою особою,
скоїв злочин проти правосуддя за таких
обставин. Роздільнянським районним
судом Одеської області 02.07.2009 року та
20.08.2010 року прийняті рішення про
стягнення з Новоукраїнської сільської
ради Роздільнянського району Одеської
області на користь ОСОБА_2
заборгованості по заробітній платі у
сумі 9 421,90 гривень та витрат на правову
допомогу у сумі 600 гривень. З метою
примусового виконання рішень суду,
24.11.2010 року та 04.04.2011 року ВДВС
Роздільнянського РУЮ в Одеській
області відкриті виконавчі
провадження № 2-621 та № 2-100.
Роздільнянським районним судом
Одеської області 09.08.2009 року та 21.10.2010
року прийняті рішення про стягнення з
Новоукраїнської сільської ради на
користь ОСОБА_4 заборгованості по
заробітній платі у сумі 32 639,19 гривень.
З метою примусового виконання
зазначеного рішення суду
Роздільнянським ДВС 14.12.2010 року
відкрите виконавче провадження № 2-119.

07.10.2009 року головою Новоукраїнської
сільської ради Роздільнянського
району Одеської області обраний
ОСОБА_3, який будучи службовою особою та
відповідно до своїх службових
обов'язків - розпорядником коштів
Новоукраїнської сільської ради, знаючи
про необхідність виконання
вищевказаних судових рішень, маючи при
цьому реальну можливість їх виконати,
умисно не виносячи розпорядження про
розподіл грошових коштів з котлового
на реєстраційні рахунки, з яких можливо
стягнути кошти для виконання рішень
суду і не виносячи дане питання на
сесію сільської ради, тим самим умисно
не виконував рішень Роздільнянського
районного суду Одеської області від
02.07.2009 року, 09.08.2009 року, 20.08.2010 року,
21.10.2010 року, які набрали законної сили,
про стягнення з Новоукраїнської
сільської ради Роздільнянського
району Одеської області на користь
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 заборгованості по
заробітній платі на загальну суму 42
661,09 гривень.

Також, з вироку суду вбачається, з
посиланням на матеріали кримінальної
справи, що з поданням про притягнення
ОСОБА_3 до кримінальної
відповідальності за невиконання
рішення суду звернулася заступник
начальника ВДВС Мірошник О.А., яка
зазначила, що ОСОБА_3, голова сільської
ради, згідно посадових обов'язків є
розпорядником коштів Новоукраїнської
сільської ради, які надходять на
котловий рахунок в УДК, своїм
розпорядженням він розподіляє кошти з
котлового рахунку на реєстраційні
рахунки сільради згідно кошторисних
призначень; ОСОБА_3 навмисно не вносить
розпорядження про розподіл коштів на
реєстраційні рахунки, з яких можливо
стягнути кошти для виконання рішень
судів про стягнення заборгованості на
користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4; постановою
від 05.05.2010 року про арешт коштів
боржника державним виконавцем ВДВС
було накладено арешт на кошти
Новоукраїнської сільської ради у межах
суми 16 837,66 гривень на виконання
виконавчого листа № 2-101; рішенням
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 02.07.2009 року на
користь ОСОБА_2 стягнуто 9 421,90 гривень;
04.04.2011 року відкрите виконавче
провадження про стягнення з боржника 9
421,90 гривень; рішенням від 02.07.2009 року на
користь ОСОБА_4 з Новоукраїнської
сільради стягнуто заборгованість по
заробітній платі у сумі 15 261,51 гривень;
рішенням суду від 21.09.2010 року на користь
ОСОБА_4 з Новоукраїнської сільської
ради стягнуто заборгованість по
заробітній платі у сумі 5 240 гривень та
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у сумі 12 137,68 гривень; рішення в
частині стягнення заробітної плати в
межах місячного платежу звернуто до
негайного виконання; ухвалами
апеляційного суду Одеської області від
15.04.2010 року та від 11.11.2010 року апеляційні
скарги Новоукраїнської сільської ради
на вказані рішення суд залишено без
розгляду; з відповіді УДУ у
Роздільнянському районі від 18.05.2011 року
вбачається, що кошти у період з липня 2009
року по травень 2011 року на рахунки
Новоукраїнської сільської ради
надходили та використовувались на
потреби громади та апарату; 12.10.2011 року
УДК у Роздільнянському районі надало
інформацію про наявність грошових
коштів на котловому рахунку
Новоукраїнської сільради у період з
червня 2011 року по вересень 2011 року; з
рішення «Про сільський бюджет
Новоукраїнської сільради на 2011 рік» та
додатків до нього вбачається, що до
цього рішення не внесено видатки на
виконання рішень суду, вказаних вище;
ОСОБА_3 працював Новоукраїнським
сільською головою з 07 жовтня 2009 року; з
рішення «Про сільський бюджет
Новоукраїнської сільради на 2010 рік» та
додатків до нього вбачається, що до
цього рішення не внесено видатки на
виконання рішень суду, вказаних вище.
Як вбачається з довідки № 6010 від 06.07.2012
року ВДВС Роздільнянського районного
управління юстиції Одеської області на
запит суду щодо стану виконання
виконавчих документів про стягнення з
Новоукраїнської сільської ради на
користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4
заборгованості по заробітній платі та
витрат на правову допомогу, всі
виконавчі документи 26.12.2011 року
виконано у повному обсязі, копії
постанов про закінчення виконавчих
проваджень, на підставі п. 8 ст. 49 ЗУ «Про
виконавче провадження», направлено
сторонам.

За положеннями ст. 61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

За правилами ст. 23,1167 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Отже, злочинні дії вчинені ОСОБА_3 при
виконанні своїх службових обов'язків
встановлені вироком суду від 23 липня 2012
року.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року N 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями чи бездіяльністю
інших осіб.

Злочинними діями ОСОБА_3 позивачу
заподіяні душевні страждання,
викликані умисним невиконанням
рішення суду, нехтуванням права ОСОБА_2
на справедливий суд, тяжкість
вимушених змін в житті в результаті
порушеного права, час та зусилля на
його відновлення, ця подія змінила
життя позивача у негативну сторону,
викликала погіршення стану здоров'я
(переніс інфаркт), спричинила наявність
постійних душевних страждань.

При визначенні розміру
відшкодування, колегія суддів
врахувала ступінь тяжкості тілесних
ушкоджень, засади розумності,
виваженості та справедливості,
характер та обсяг моральних страждань
та визначила розмір відшкодування
моральної шкоди у сумі 10 000 гривень.

Такого висновку суд дійшов з
урахуванням вище наведених положень
Закону та виходив із доведеності
завданої позивачу моральної шкоди та
її розміру, а також наявності
причинного зв'язку між злочинними
діями голови Новоукраїнської
сільської ради Роздільнянського
району Одеської області та завданою
позивачу моральною шкодою.

Ця сума, враховуючи неможливість
поновити попереднє становище, а також
враховуючи дані про статус та правове
становище винної особи (голова органу
самоврядування) і характер дій цієї
особи (умисний злочин), на думку суду
відповідає вимогам розумності та
справедливості і за даних конкретних
обставин не може вважатись надмірною.

При указаних обставинах, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
не вірно встановив обставини справи, не
визначився з характером спірних
правовідносин, нормами права, які
підлягають застосуванню, що
відповідно, призвело до неправильного
вирішення справи, у зв'язку з чим
рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 24 грудня 2013
року підлягає скасуванню з ухваленням
нового по суті заявлених позовних
вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1
ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 24 грудня 2013
року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Стягнути з Новоукраїнської сільської
ради на користь ОСОБА_2 компенсацію
завданої моральної шкоди у розмірі 10 000
гривень.

Судові витрати по справі стягнути з
Новоукраїнської сільської ради в
розмірі 121,80 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сидоренко І.П.

Дрішлюк А.І.