Справа № 703/1867/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в
складі:

головуючої -судді
Харченко Л. Г.

при секретарі Бойко
Л.М.

та адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сміла
цивільну справу за позовом
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Лан» с.
Плоске, Смілянського району,
Черкаської області до
Костянтинівської сільської ради с.
Костянтинівка, Смілянського району,
Черкаської області, ОСОБА_3 про
визнання незаконним рішення
Костянтинівської сільської ради та
скасування державного акта на право
приватної власності на землю,-

встановив:

СТОВ «Лан» звернувся в суд з позовом до
Костянтинівської сільської ради,
Смілянського району Черкаської
області, ОСОБА_3 про визнання недійсним
рішення Костянтинівської сільської
ради № 22-І від 12 березня 2002 року «Про
передачу громадянам у приватну
власність земельних ділянок» у частині
щодо передачі ОСОБА_3 у приватну
власність земельної ділянки площею 3,20
га та просив скасувати державний акт на
право приватної власності на землю
ІІ-ЧР 008438 від 30 січня 2003 року виданого
на його ім'я.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
ухвалою Смілянського районного суду
Черкаської області від 21 червня 2000 року
у справі за позовом СТОВ «Лан» до
ОСОБА_3 було затверджено мирову угоду
відповідно до якої за СТОВ «Лан»
визнано право власності на сертифікат
на право на землю серії ЧР № 0256669
виданий ОСОБА_3 на підставі рішення
Смілянської райдержадміністрації від
12 листопада 1997 року № 594 та залишені
сплачені гроші в розмірі 29369 грн., а за
ОСОБА_3 визнано право власності на
будинок з надвірними спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно листа Костянтинівської
сільської ради від 21 березня 2014 року №
161, позивачу стало відомо, що земельна
ділянка площею 3,2 га належить ОСОБА_3 на
підставі державного акта на право
приватної власності на землю ІІ-ЧР 008438
від 30 січня 2003 року. Земельна ділянка та
державний акт були надані ОСОБА_3 на
підставі рішення Костянтинівської
сільської ради № 22-1 від 12 березня 2002
року.

Позивач вважає, що рішення сільської
ради та Державний акт на право
власності на земельну ділянку, видані
ОСОБА_3 з порушенням законодавства, чим
порушені права та інтереси СТОВ «Лан»
як власника земельної ділянки, яку, як
вважає представник, отримав у
власність, на підставі ухвали
Смілянського районного суду
Черкаської області від 21 червня 2000
року.

Представник відповідача
Костянтинівської сільської ради позов
визнав і пояснив, що при винесені
рішення від 13 березня 2002 року сільській
раді не було відомо про те, що
сертифікат на право на земельну частку
(пай) згідно рішення суду від 21 червня
2000 року належить не ОСОБА_3, а СТОВ
«Лан», а тому ОСОБА_3, як і іншим
громадянам згідно списку передано у
приватну власність земельну ділянку
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва та
перенесення меж земельної ділянки в
натурі. За цей час декілька раз
змінювалось керівництво СТОВ «Лан» і
сільської ради, а тому сказати чому
СТОВ «Лан» не реалізувало своє право
власності на землю неможливо. Сільська
рада вважає, що право позивача порушено
і не заперечує проти задоволення
позову.

Представник відповідача по дорученню
ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_1 позов на
визнали і вважають, що умови мирової
угоди щодо визнання права власності на
сертифікат на право на землю не є
майновим правом, а лише правом на
отримання цього майна у власність, яке
позивачем не використане до введення в
дію мараторію на вчинення таких дій.

СТОВу «Лану» було відомо про отримання
ОСОБА_3 державного акта на землю в 2003
році, так як, вони є правонаступниками
КСП «Серп і молот», який тривалий час
безпідставно користувався земельною
ділянкою відповідача, також СТОВ «Лан»
видавало землевпорядній організації
необхідні документи для виділення
земельних часток (паїв)
реорганізованого КСП. Як зазначає
позивач, він, також неодноразово, після
отримання державного акту звертався до
СТОВ «Лан» для оформлення договору
оренди, але йому в цьому було
відмовлено. Просить відмовити позивачу
в заявленому позові в зв'язку з
пропуском строку звернення до суду.

Заявлений позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою
Смілянського районного суду
Черкаської області від 21 червня 2000 року
затверджено мирову угоду, згідно якої
за СТОВ «Лан» визнано право власності
на сертифікат на право на землю виданий
на ім"я ОСОБА_3.

Згідно ст. 22 ЗК України (в ред. 1991 року)
право власності на землю або право
користування земельною ділянкою
виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки без
визначення меж і без отримання
документа забороняється.

Як передбачено ст.. 23 ЗК України (в ред.
1991 року) право власності чи право
постійного користування землею
посвідчується державними атами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими районними Радами
народних депутатів.

Право оренди землі оформляється
договором (ст. 24 ЗК України в ред. 1991
року).

Проте, до 2014 року позивачем не отримано
документів, що посвідчують право
постійного користування або право
власності чи право оренди. Також ним не
проведено відведення земельної
ділянки в натурі, що підтвердили в
судовому засіданні представник
позивача та представник відповідача
Костянтинівської сільської ради та
стверджується довідкою цієї сільської
ради № 233 від 25 квітня 2014 року.

Згідно рішення Костянтинівської
сільської ради Смілянського району
«Про передачу громадянам у приватну
власність земельних ділянок» № 22-І від
12 березня 2002 року передано у приватну
власність громадянам згідно списку
земельні ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського товариства ( в
тому числі і ОСОБА_3.), а 30 січня 2003 року
йому видано державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку розміром 3,20 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

07 березня 2014 року ОСОБА_3 отримав витяг
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію іншого
речового права.

Ст. 126 ЗК України визначено, що
державний акт є документом, що
посвідчує право власності на земельну
ділянку надану у власність відповідним
рішенням.

При таких обставинах суд вважає, що
відповідач правомірно реалізував своє
право на спірну земельну ділянку,
отримавши державний акт на право
приватної власності на цю земельну
ділянку, а позивач СТОВ «Лан», до цього
часу, маючи з 2000 року право на земельний
сертифікат, рішення суду не виконав,
сертифікат на право на землю від ОСОБА_3
не витребував, документів про право
власності чи право постійного
користування, з невідомих причин, не
отримав.

Як передбачено ч. 2 розділу Х Перехідних
положень ЗК України (в ред. 2002 року )
«клопотання і заяви щодо відведення
земельних ділянок, не вирішені на
момент введення цього Кодексу,
реалізуються органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування відповідно до їх
компетенції у порядку та з додержанням
вимог цього Кодексу.

Враховуючи, що СТОВ «Лан» сертифікат на
право на земельну частку (пай) не
отримав, до Костянтинівської сільської
ради з заявою про відведення земельної
ділянки не звертався, рішення суду про
визнання за ним права на сертифікат на
право на землю не надавав, сільська
рада у 2002 році правомірно винесла
рішення «Про передачу громадянам у
приватну власність земельних ділянок»
№ 22-І від 12 березня 2002 року, згідно
списку в якому був і відповідач ОСОБА_3

Як зазначив в своєму запереченні
відповідач ОСОБА_3 та підтвердив в
судовому засіданні представник
позивача СТОВ «ЛАН», спірною земельною
ділянкою товариство користувалось
безпідставно (без документів) з часу
свого правонаступництва після КСП
«Серп і Молот».

Також представник СТОВ підтвердив, що
товариству було відомо про те, що
ОСОБА_3 з 2003 року є власником цієї
земельної ділянки, але укладати з ним
договір оренди, відмовилось.

З цих підстав суд вважає, що позивачем
також пропущений строк для звернення
до суду, передбачений ст. 71 ЦК України в
(ред. 1963 року) та ст. 257 діючого ЦК
України.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд вважає, що позивач не довів
наявності підстав для визнання
незаконним рішення сільської ради та
підстав для скасування державного акту
на право приватної власності на землю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий
збір слід віднести на рахунок позивача

На підстав наведеного і ст.ст. 22 - 24 ЗК
України ( в ред.. 1991 року), ст. 71 ЦК
України ( в ред. 1963 року), ст. 257 ЦК
України ( в ред. 2004 року) України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 213- 215,
218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У заявленому позові
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Лан» с.
Плоске, Смілянського району,
Черкаської області до
Костянтинівської сільської ради с.
Костянтинівка, Смілянського району,
Черкаської області, ОСОБА_3 про
визнання незаконним рішення
Костянтинівської сільської ради та
скасування державного акта на право
приватної власності на землю,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10 денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження,
а в разі його оскарження - після
розгляду справи апеляційним судом,
якщо воно не буде скасоване.

Головуюча:
Л. Г. Харченко