Справа № 509/1528/14-ц
УХВАЛА

28 травня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області у складі
:

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Черкасові Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в смт.
Овідіополі скаргу стягувача ОСОБА_1, за
участю боржниці ОСОБА_2 на постанову
головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Овідіопольського районного управління
юстиції Одеської області про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
19.03.2014 р., -

В С Т А Н О В И В :

9 квітня 2014 року, представник стягувача
ОСОБА_1, звернувся до суду з вказаною
скаргою, в якій просив суд, визнати
неправомірною та скасувати постанову
головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Овідіопольського районного управління
юстиції Одеської області ахарової Б.Г.
про відмову у відкритті виконавчого
провадження № 42582806 (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) від 19.03.2014 р., зобов'язавши її
відкрити виконавче провадження за
виконавчим листом, виданим
Овідіопольським райсудом Одеської
області 19.01.2014 р. по справі № 509/2511/13 про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
боргу в сумі 42192,40 грн., мотивуючи це
незаконністю оскаржуваної постанови.

В судовому засіданні представник
стягувача підтримав скаргу.

Боржниця ОСОБА_2 в судове засідання не
з`явилась, про дату, час та місце
слухання справи була повідомлена
належним чином, за місцем своєї
реєстрації (Одеський міський Центр
бездомних громадян), причини неявки
суду не повідомила, заяви про розгляд
скарги за її відсутністю суду не
надала.

Головний державний виконавець ВДВС
Овідіопольського РУЮ Захарова Б.Г.,
приймаючи участь у судовому засіданні,
просила суд відмовити у задоволенні
скарги, мотивуючи її безпідставністю
та необґрунтованістю, надавши при
цьому суду свої письмові заперечення
проти скарги, однак в подальшому в
судове засідання не з`явилась, про дату,
час та місце судового розгляду справи
була повідомлена належним чином,
особисто під підпис, причини неявки не
повідомила, заяви про розгляд скарги за
її відсутністю суду не надала, що у
відповідності до приписів ст. 386 ЦПК
України не є перешкодою для розгляду
скарги по суті.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали скарги і
виконавчого провадження, суд дійшов до
висновку, що скаргу слід задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду зі скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу порушено їх права чи
свободи.

У відповідності до положень ст. 385 ЦПК
України скаргу може бути подано до суду
у десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав чи свобод.
Пропущений з поважних причин строк для
подання скарги може бути поновлено
судом.

Згідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» - державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ст. 20 зазначеного Закону -
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або
місцезнаходженням його майна. Право
вибору місця виконання між кількома
органами державної виконавчої служби,
що можуть вчиняти виконавчі дії з
виконання рішення на території, на яку
поширюються їх функції - належить
стягувачу.

У разі необхідності перевірки
інформації щодо наявності боржника чи
його майна або його місця роботи на
території, на яку не поширюється
компетенція державного виконавця -
державний виконавець може своєю
мотивованою постановою, затвердженою
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований,
доручити проведення перевірки
вказаної інформації відповідному
відділу ДВС, державний виконавець
якого, у разі виявлення майна боржника
повинен здійснити його опис та арешт.
Виконавчі дії за дорученням
проводяться у строк не пізніше десяти
робочих днів з моменту надходження до
ВДВС відповідної постанови державного
виконавця в межах виконавчого
провадження, у якому винесено цю
постанову.

У разі якщо у процесі виконавчого
провадження державним виконавцем
отримано документальне підтвердження
про зміну або встановлення місця
проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника, його майна,
місця його роботи на території, на яку
не поширюється компетенція державного
виконавця, та з'ясувалося, що майно
боржника, на яке можна звернути
стягнення, відсутнє на території, на
яку поширюється компетенція
державного виконавця - державний
виконавець не пізніше наступного дня з
моменту, коли йому стало відомі
зазначені обставини, надсилає
виконавчий документ за новим місцем
проживання чи місцезнаходження
боржника, місцем його роботи чи
місцезнаходження майна боржника, про
що повідомляє стягувачу.

Виконавче провадження може бути
передано від одного органу ДВС до
іншого, від одного державного
виконавця до іншого в порядку,
встановленому МЮУ. Спори про місце
здійснення виконавчих дій між органами
ДВС - не допускаються.

Статтею 25 вказаного Закону
передбачено, що державний виконавець
зобов`язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом., і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу ДВС.

Відповідно до п.п. 2,5 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження» -
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними, а також, у разі, якщо
у результаті вжитих державним
виконавцем заходів неможливо
встановити особу боржника, з'ясувати
місцезнаходження боржника - юридичної
особи, місце проживання, перебування
боржника - фізичної особи (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров`я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника).

Крім того, приписами статті 52
зазначеного Закону передбачено, що
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається у
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення.

Суд встановив, що 19.01.2014 р.
Овідіопольським райсудом Одеської
області, на виконання рішення цього ж
суду від 12.12.2013 р., був виданий
виконавчий лист № 509/2511/13 про стягнення
з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг
у сумі 42192,40 грн.

04.03.2014 р., стягувачем ОСОБА_1 було подано
вказаний виконавчий лист для виконання
до ВДВС Овідіопольського РУЮ за місцем
знаходженням земельної ділянки, що
належить боржниці ОСОБА_2 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 306275 від
03.07.2008 р. за адресою : АДРЕСА_1,
призначену для ведення садівництва,
копія державного акту якого було
додано до заяви про відкриття
виконавчого провадження.

Однак, постановою ГДВ ВДВС
Овідіопольського РУЮ в Одеській
області від 19.03.2014 р., на підставі ст. 52
Закону України «Про виконавче
провадження» було відмовлено в
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 509/2511/13 від 19.01.2014 р.

Як з`ясував суд, про оскаржувану
постанову, стягувач дізнався лише
07.04.2014 р., про що свідчить штам поштового
відправлення на конверті,
відправленого з ВДВС 27.03.2014 р., а тому
суд вважає не пропущеним стягувачем
строк звернення до суду з вказаною
скаргою на підставі ст. 385 ЦПК України.

Державний виконавець Захарова Б.Г. у
оскаржуваній постанові, як на підставу
відмови в прийнятті та відмові у
відкриття виконавчого провадження, а
також у своїх запереченнях на скаргу -
посилається на ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження», вказуючи,
що боржник мешкає в м. Одесі, що є
територією виконання ІІ Приморського
ВДВС Одеського МУЮ і що запропоноване
стягувачем майно боржника у вигляді
земельної ділянки є майном третьої
черги.

На думку суду, вказані посилання
державного виконавця у оскаржуваній
постанові - є прямим порушенням нею
вимог ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», а також
порушенням прав стягувача ОСОБА_1,
надані йому ст. 20 вказаного Закону, так
як вказані підстави з посиланням на ст.
52 Закону, зазначені державним
виконавцем Захаровою Б.Г. - є підставами
не для відмови в прийнятті та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання рішення, а є
підставою і обов'язком державного
виконавця надіслати виконавчий
документ за новим місцем проживання чи
місцезнаходженням боржника, місцем
його роботи чи місцезнаходження майна
боржника, про що він повинен в
обов'язковому порядку повинен
повідомити стягувача, як це прямо
передбачено ч. 5 ст. 20 вказаного Закону.

Тобто, стягувач ОСОБА_1 на свій розсуд, в
порядку ч. 1 ст. 20 Закону, вибрав місце
виконання рішення суду і не
позбавлений Законом можливості
звернутися до ВДВС Овідіопольського
РУЮ в Одеській області для виконання
рішення суду за місцем знаходженням
майна боржниці, навіть у разі
проживання боржника (боржниці) у м.
Одесі, а державний виконавець, в свою
чергу, повинен виконати дії,
передбачені ч.ч. 4,5 ст. 20 Закону України
«Про виконавче провадження», чого нею
зроблено не було, чим були грубо
порушені права стягувача ОСОБА_1.

На підставі викладеного, суд вважає, що
головним державним виконавцем ВДВС
Овідіопольського РУЮ Захаровою Б.Г.
були порушені приписи ст.ст. 11,20,25
Закону України «Про виконавче
провадження», а тому, вимоги скарги -
слід задовольнити, як законні та
обґрунтовані.

Керуючись ст.ст. 10,11,57-60,169,208-209,377-1,383-387
ЦПК України, ст.ст. 11,20,25,52 Закону
України «Про виконавче провадження»,
суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу стягувача ОСОБА_1, за
участю боржниці ОСОБА_2 на постанову
головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Овідіопольського районного управління
юстиції Одеської області про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
19.03.2014 р. - задовольнити ;

Визнати неправомірною та
скасувати постанову головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Овідіопольського районного управління
юстиції Одеської області Захарової Б.Г.
про відмову у відкритті виконавчого
провадження № 42582806 (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) від 19.03.2014 р.;

Зобов'язати головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Овідіопольського
районного управління юстиції Одеської
області Захарову Б.Г. - відкрити
виконавче провадження за виконавчим
листом, виданим Овідіопольським
райсудом Одеської області 19.01.2014 р. по
справі № 509/2511/13 про стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 суми боргу 42192,40 грн.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області
через Овідіопольський районний суд
шляхом подачі в 5-денний строк
апеляційної скарги з дня її
проголошення, а у разі, якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
Гандзій Д.М.