АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

05 червня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської
О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Акціонерної
енергопостачальної компанії
«Київенерго» в особі структурного
підрозділу «Енергозбут Київенерго»
про скасування рішення комісії з
розгляду актів порушень Правил
користування електричною енергією для
населення,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15 липня 2013 року,

встановила:

у січні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом про скасування рішення
комісії з розгляду актів порушень
Правил користування електричною
енергією для населення, оформлене
протоколом №11 від 17 січня 2013 р.,
посилаючись на те, що вказаним рішенням
комісії необґрунтовано було визнано
законним акт від 12 грудня 2012 р. про
порушення та визначено період
нарахування для суми, що має бути
сплачена ОСОБА_1

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 липня 2013 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник позивача - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким позов задовольнити, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилався на те, що 12 грудня 2012
р. працівниками Структурного
відокремленого підрозділу «Енергозбут
«Київенерго» було складено акт про
порушення Правил користування
електроенергією. При складанні акту
працівники відповідача виходили з
того, що вказана квартира належить
йому. Однак державну реєстрацію його
права власності на АДРЕСА_1 було
здійснено лише 18.12.2012 р. і до цього він
не мав відношення до вказаної квартири,
а тому на нього не може бути покладено
відповідальність за порушення Правил
користування електричною енергією.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 липня 2013 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
вказане рішення відповідача є
правомірним і підстав для його
скасування немає.

Такий висновок суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим та
відповідає встановленим по справі
обставинам.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
та послався на положення ст. 316, 317, 334 ЦК
України та Правила користування
електричною енергією для населення,
затверджених постановою КМ України від
26.07.1999 р. №1357, Правила користування
електричною енергією, затверджених
постановою НКРЕ від 04.05.2006 р. №562.

Доводи апелянта про те, що до 18.12.2012 р.
ОСОБА_3 не може вважатись власником
вказаної квартири, а тому складання
12.12.2012 р. Акту про факт виявленого
порушення не може мати відношення до
нього, є необґрунтованими, оскільки
факт заміни електролічильника та
самовільного підключення до мережі
постачання електроенергії не залежить
від наявності у позивача права
власності на об'єкт нерухомого майна.

Відповідачем було зроблено Розрахунок
обсягу та вартості електричної
енергії, не облікованої внаслідок
порушення споживачем вказаних Правил
за актом від 12.12.20102 р., з урахуванням
перерізу проводки.

Такий розрахунок був зроблений
відповідно до Методики обчислення
обсягу електричної енергії,
недорахованої внаслідок порушення
споживачем Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою НКРЕ від 04.05.2006 р. №562 (а/с 39).
Дана  Методика була затверджена
постановою НКРЕ від 04.05.2006 р. №562 зі
змінами, внесеними постановами НКРЕ
від 08.02.2007 р. №154, від 18.12.2008 р. №1384, від
14.10.2010 р. №1338. При цьому було визначено
період для нарахування саме з 03.09.2012 р. -
дати отримання позивачем свідоцтва про
належність йому АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_2 був
присутній на засіданнях комісії 14.01.2013
р. та 17.01.2013 р.

Доказів про те, що до 18.12.2012 р. ОСОБА_1 не
мав доступу до квартири позивачем та
його представником не надано. В
судовому засіданні представник
позивача не зміг назвати дату, коли
саме позивач отримав доступ до
квартири. Посилання апелянта на те, що
ремонт у вказаній квартирі станом на
12.12.2012 р. виконувався попередніми
власниками і саме ними було здійснено
самовільні заміну електролічильника
та підключення до мережі постачання
електроенергії, колегія суддів вважає
неспроможними.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, перевірено їх
доказами, правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15 липня 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5802/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Голік Н.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.