АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія:»договірні правовідносини»
Головуючий 1 інстанції:
Доповідач: Малінська С.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Даниленка В.М.,

Швецової Л.А.,

при секретарі - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 14 квітня
2014 року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з названим позовом,
в обґрунтування яких позивач зазначав,
що відповідно до укладеного договору
№ б/н від 29 червня 2004 року ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 4400 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії кредитної картки. За умовами
договору погашення заборгованості
здійснюється щомісяця, в період сплати
позичальник повинен надавати банку
грошові кошти (щомісячні платіж) для
погашення заборгованості, яка
складається із самої заборгованості за
кредитом за з відсотків, комісії і
інших витрат. Взяті на себе
зобов'язання ОСОБА_2 не виконав, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 21137,91 грн., яку позивач просив
стягнути.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 14 квітня 2014 року позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 21137 грн. 91
коп., вирішено питання щодо судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_2 відповідно до укладеного
договору № б/н від 29 червня 2004 року
ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4400 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії кредитної картки .
Додатковою угодою передбачено (
а.с.13зв.) періодичність погашення - 7%
від суми заборгованості по ліміту по
закінченню кожного місяця. Взяті на
себе зобов'язання відповідач не
виконав, у зв'язку з чим створилася
заборгованість за кредитним договором.

За правилами ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання, сплата неустойки,
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Чинним цивільним законодавством
України встановлено строк дії
виконання і строк (термін )виконання
зобов'язання (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язані встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає

виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1
ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами ( з розстроченням), то
в разі прострочення повернення
чергової частини позикодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому відповідно до ст.1048 цього
Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Як вбачається з п.5.3 укладеного між
сторонами договору строки і порядок
погашення по кредиту (кредитний ліміт,
кредитна лінія) по платіжним карткам з
встановленим мінімальним обов'язковим
платежем наведений у пам'ятці клієнта,
яка є невід'ємною частиною договору.
Платіж включає плату за користування
кредитом, передбачену тарифами і
частини заборгованості по кредиту. За
п.5.4 договору строк погашення по
кредиту відбувається в наступному
порядку: строк погашення відсотків по
кредиту - щомісячно за попередній
місяць; строк погашення кредиту в
повному обсязі, не пізніше останнього
дня місяця, вказаного на платіжній
картці (а.с.16 зворот).

Таким чином, сторони встановили як
строк дії договору - до моменту
виконання сторонами в повному обсязі
взятих на себе зобов'язань, так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячними
погашенням платежів.

Погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Із позовною заявою про стягнення
заборгованості за кредитним договором
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду
19 грудня 2012 року (а.с.2).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернути до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спору, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особо дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч.1, 3 ст.264
ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За зобов'язанням, з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо боржникові надається пільговий
строк для виконання такої вимоги,
перебіг позовної давності починається
зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення повернення кредиту та
процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту та
процентів за користування кредитом
повинно здійснюватись позичальником
частинами кожного місяця, наступного
за місяцем, в рахунок якого вносяться
кошти, початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Враховуючи наведене, позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором
підлягають задоволенню частково в
межах строку позовної давності
відповідно до ст.257 ЦК України, а саме :
з грудня 2009 року по день звернення до
суду ( грудень 2012 року) .

Враховуючи розрахунок заборгованості
за договором та вищезазначені норми з
ОСОБА_2 підлягає стягненню
заборгованість за кредитом у розмірі
7341,86 грн. та заборгованість по
процентам за користування кредитом у
розмірі 12076,58грн. (13796,00грн. - 1719,42
грн.(а.с.11-12) , а всього 19418,44грн.( 7341,86грн. +
12076,58грн.).

Постановляючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції на зазначені
положення закону уваги не звернув, що
призвело до неправильного вирішення
спору, а тому рішення суду підлягає
зміні відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.252-255, 256, 267, 526, 530, 610, 611, 1050 ЦК
України, ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 14 квітня 2014 року
змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 заборгованість
за кредитом у сумі 7341,86грн. ,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 12076,58грн , а
всього 19418,44грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
судовий збір в сумі 194 грн.18 коп.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді