22-ц/775/568/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Категорія № 50
28 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
третя особа ОСОБА_3, про стягнення
аліментів на утримання дитини за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іллічівського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 17
березня 2014 року, -
19 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2, уточненим 06
березня 2014 року у судовому засіданні,
про стягнення аліментів на утримання
дитини у розмірі 1/6 частини з усіх видів
його заробітку щомісячно, але не менш 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, до досягнення
В обґрунтування позову зазначила, що
сумісно проживала з відповідачем у
період з 2009 по 2014 роки, від якого має
дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Батьківство дитини відповідач не
оспорював. У добровільному порядку
матеріальну допомогу на утримання
дитини не надає з 02.02.2014 року, що ставить
її у скрутне становище. Позивачка має
сина від першого шлюбу. Їй відомо, що
відповідач має двох дітей від першого
Рішенням Іллічівського районного суду
від 17 березня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі
1/10 частини з усіх видів його заробітку
щомісячно, але не менш 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
до досягнення дитиною повноліття,
починаючи утримання з 19.02.2014 року.
Стягнуто з відповідача на користь
держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

З рішенням суду не погодилася
позивачка ОСОБА_1, в апеляційній скарзі
просить змінити рішення в частині
розміру аліментів та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі. У скарзі
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
що привело до невірного висновку суду,
необґрунтованість судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_1, її представника
ОСОБА_5, які просили апеляційну скаргу
задовольнити, заперечення відповідача
ОСОБА_2, його представника ОСОБА_6,
третьої особи ОСОБА_3, які просили
скаргу відхилити, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

У відповідності до ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як роз'яснено п.15 постанови
Пленуму Верховного Суду України №12 від
24.10.2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку», у разі, якщо
апеляційна скарга подана на рішення
щодо частини вирішених вимог, суд
апеляційної інстанції відповідно до
принципу диспозитивності не має права
робити висновки щодо неоскаржуваної
частини рішення ні в мотивувальній, ні
в резолютивній частині судового
рішення.

Зі справи вбачається, що
позивачка оскаржує рішення суду першої
інстанції тільки в частині розміру
аліментів на утримання дитини. Тому,
переглядаючи справу відповідно до
вимог ст.303 ЦПК України в межах
апеляційного оскарження, колегія
суддів перевіряє законність рішення
суду лише в цій частині, а в решті не
перевіряє у зв'язку з відсутністю
апеляційного оскарження.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

Задовольняючи позов частково,
суд першої інстанції, враховував стан
здоров'я відповідача, розмір його
середньомісячного заробітку, аліменти,
які він сплачує в добровільному
порядку на утримання сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та на утримання позивачки
до досягнення їхньої дитини ОСОБА_4 3-х
річного віку, те, що з відповідачем
проживає та знаходиться на його
утриманні старший син ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_3, а також той факт, що
відповідач надає допомогу
непрацездатній матері, яка потребує
лікування, і дійшов до висновку, що з
відповідача на користь позивачки
необхідно стягнути аліменти на
утримання неповнолітньої дитини у
розмірі 1/10 частини з усіх видів його
заробітку (доходу), щомісячно, вважаючи,
що саме в такій частині вимоги є
законними та обґрунтованими.

З висновками суду першої
інстанції в частині розміру аліментів
колегія судів не може погодитись,
виходячи з наступного.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_4
народився ІНФОРМАЦІЯ_4, і його батьками
є ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а.с.3).

Згідно з довідкою з місця проживання
позивачка проживає з сином: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с.5).

Згідно з свідоцтвами про народження
дитини, відповідач є батьком ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.
(а.с.22-23).

Довідкою виконкому Старо-Кримської
селищної ради №93 підтверджується, що
відповідач проживає разом з сином
ОСОБА_8, який знаходиться на його
утриманні.

Як пояснював відповідач в суді,
він добровільно щомісячно сплачує
аліменти в розмірі 500-600 грн. на
утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6,
який проживає з його колишньою
дружиною - третьою особою по справі -
ОСОБА_3

Рішенням Іллічівського районного суду
від 28.02.2014 року з відповідача на користь
позивачки стягнуто аліменти на її
утримання у розмірі 1/10 частини з усіх
видів його заробітку щомісячно до
досягнення дитиною - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Як вбачається з розрахункових листів
заробітна плата відповідача за жовтень
2013 року складає 3179,93 грн., за листопад 2013
року - 2606,66 грн., за грудень 2013 року - 2574,45
грн.. З довідки про заробіток
відповідача апеляційним судом
встановлено, що за січень 2014 року його
заробіток без відрахувань складав 6282, 99
грн.; за лютий 2014 року - 6260,25 грн.; за
березень 2014 року - 6116,62 грн.; за квітень
2014 року - 5376,98 грн. (а.с.79).

Під час розгляду справи в
апеляційному суді позивачка пояснила,
що її дохід складається з 1150 грн.
соціальної допомоги, аліментів на своє
утримання в сумі близько 680 грн., 515 грн.
аліментів на утримання сина ОСОБА_4, які
платить відповідача, та близько 1200 грн.
аліментів на старшу дитину від іншого
шлюбу.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає правильним, що суд першої
інстанції врахував наявність інших
двох дітей на утриманні у відповідача,
але безпідставно дійшов до висновку
про те що матір відповідача також
знаходиться на його утриманні,
оскільки належних доказів таких
обставин відповідача не надав ані суду
першої інстанції, ані апеляційному
суду.

В п.17 постанови Пленуму Верховного суду
України №3 від 15.05.2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснено, що
максимальний розмір аліментів, які
стягуються з боржника, відповідно до
ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче
провадження" не повинен перевищувати 50
відсотків заробітної плати цієї особи.

Тому колегія суддів вважає доводи
скарги позивачки щодо неправильності
врахування судом першої інстанції
наявності інших дітей на утриманні у
відповідача, незалежно від їх місця
проживання, такими, що не ґрунтуються
на законі, тому не може прийняти їх до
уваги.

Натомість, колегія суддів вважає, що
визначений судом розмір аліментів на
утримання неповнолітньої дитини у
вигляді 1/10 частини усіх видів
заробітку (доходу) відповідача, не
відповідає обставинам справи та
положенням закону, оскільки є меншим,
ніж фактично припадає на долю інших
дітей. Суд достатньо повно встановив
усі обставин справи, але висновки суду
їм не відповідають.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України,
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1,2 ст. 183 СК України,
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і
більше дітей, суд визначає єдину частку
від заробітку (доходу) матері, батька на
їх утримання, яка буде стягуватися до
досягнення найстаршою дитиною
повноліття

Частиною 1 статті 182 СК України
визначені обставини, які враховуються
судом при визначенні розміру
аліментів: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2)
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; 3) стан
здоров»я та матеріальне становище
платника аліментів; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Таким чином, при вирішенні
даного спору, відповідно до ст. 182 СК
України та з урахуванням вимог ст.214 ЦПК
України, суд при визначенні розміру
аліментів повинен був з'ясувати та
урахувати наявність одразу трьох
неповнолітніх дітей на утриманні
позивачки, права на утримання жодного з
яких не повинні бути звужені за рахунок
більшого утримання іншого. Посилання
відповідача на те, що його дитина 2008
року народження потребує більшої суми
на утримання у зв'язку із станом
здоров»я, ніж інші діти, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки порядок
стягнення додаткових витрат на дитину
врегульований спеціальними нормами СК
України.

Проте зазначені обставини
залишилися поза увагою суду, хоча вони
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору.

Таким чином, суд першої
інстанції в порушення вимог
процесуального закону, неправильного
застосування норм матеріального права,
роз'яснень, викладених у п.17 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 року N 3 "Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів» дійшов помилкового
висновку щодо часткового задоволення
вимог позивачки і визначив аліменти на
утримання молодшої неповнолітньої
дитини у розмірі 1/10 частини заробітку
відповідача. Тому рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про зміну розміру стягнених аліментів.
З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає можливим стягнути з
відповідача на користь позивачки
аліменти в розмірі 1/8 частки його
заробітку (доходу) щомісяця.

Доводи апеляційної скарги про те, що за
на утриманні позивачки знаходить
дитина від іншого шлюбу, не впливають
на рішення суду.

Таким чином, апеляційна скарга
позивачки на рішення Іллічівського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 17 березня 2014 року
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду - зміні, з постановленням
нового рішення про стягнення з
відповідача аліментів на утримання
сина ОСОБА_4 у розмірі 1/8 частин з усіх
видів заробітку (доходу) щомісячно.

Керуючись ст.ст.307, 309,313,314 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И
Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
17 березня 2014 року змінити в частині
розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/8
частини з усіх видів його заробітку
щомісячно, але не менш 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
до досягнення дитиною повноліття,
починаючи утримання з 19.02.2014 року.

В решті залишити рішення без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді :