Справа № 505/891/14-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2014 року Котовський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючого судді - Нікітішина В.П.

при секретарі - Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Котовську Одеської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся
28.02.2014 року в суд з цим позовом до
відповідача ОСОБА_2, вказуючи, що 22.12.2010
року ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2
з іншої, уклали договір безвідсоткової
позики, за яким ОСОБА_1 передав у
власність, а позичальник прийняв 2000
доларів США.

Сума позики прийнята від
позикодавця позичальником до
підписання договору.

Всю суму позики позичальник мав
повернути у строк до 01 березня 2011 року.

У разі прострочення повернення позики
ОСОБА_2 договором передбачено,
зобов'язання повернути позику зі
сплатою 3% в місяць за весь час
прострочення.

Укладаючи договір позики,
відповідач ОСОБА_2 був ознайомлений з
його умовами та погодився з ними, у тому
числі з відповідальністю за
невиконання взятих на себе зобов'язань
у вигляді сплати трьох відсотків в
місяць від суми простроченої
заборгованості.

До цього часу борг не
повернуто.

На даний момент позичальник не
виконав взятого на себе зобов'язання,
тобто у відповідності до ст. 610 ЦК
України порушив зобов'язання. Причин
невиконання, які б були підставою для
звільнення від відповідальності за
невиконання зобов'язання відповідно до
ст. 614 ЦК України немає.

Строк прострочення складає 36 місяців
(станом на 1.03.2014 року) що відповідає 108%
та дорівнює 2000X1,08=2160

Всього ОСОБА_2 йому за вказаним
договором винен

2000+2160= 4160 доларів США.

Відповідно до курсу гривні до долара
США встановленого національним банком
України станом на 27.02.2014 року борг
становить

2000x9,5179= 19 035,80;

2160X9,5179=20 558,66;

19035,80+20558,66=39 594,46.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його,
ОСОБА_1 користь, борг за договором
безвідсоткової позики від 22 грудня 2010
року у сумі дев'ятнадцять тисяч
тридцять п'ять гривень вісімдесят
копійок (19035 гривень 80 копійок) та
стягнути з ОСОБА_2 на мою, ОСОБА_1
користь, за невчасне виконання
договору від 22 грудня 2010 року три
відсотки в місяць від суми
простроченої заборгованості (за 36
місяців заборгованості) у сумі
двадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім
гривень шістдесят шість копійок (20 558
гривень 66 копійок).

В ході судового розгляду справи
представник позивачки у суді адвокат
ОСОБА_4 підтримав вимоги позову у
повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з'явився. Причин неявки суду не
повідомив. Заяви про розгляд справи у
свою відсутність не надав. Заперечень
до позову не представив. Тому за згоди
представника позивача справу
розглянуто у відсутність відповідача
за наявними доказами справи.

Вислухавши сторону позивача та
дослідивши обставини справи, суд
приходить до висновку про задоволення
позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ч.2. п.1 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства, виконання
цивільних обов'язків забезпечується
засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства.

Вимогами ч. 1 ст. 627 ЦК України,
передбачено, що відповідно до статті 6
ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу (ЦК
України), інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
/позикодавець/ передає у власність
другій стороні /позичальникові/
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів /суму позики/ або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється його
виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Рішення суду
не може ґрунтуватись на припущеннях.

Викладені позивачем обставини справи
щодо укладання між сторонами справи
договору позики грошей
підтверджується письмовим Договором
позики грошей від 22.12.2010 року.

Відповідно до умов цього договору
відповідач отримав від позивача позику
у розмірі 2000,00 дол.США, які зобов'язався
повернути позивачу в строк до
01.03.2011року.

Згідно ст.1049 ч.1 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлюється договором.

Відповідно до ст.1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Статтею 545 ЦК України передбачено,
що прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Відповідно до ст.1051 ЦК України
доказів про неотримання коштів у
позику чи належних доказів відповідно
ст.545 ЦК України щодо повернення цього
боргу за час розгляду справи
відповідачем не представлено.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу та інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Таким чином вимоги позову у частині
стягнення боргу за тілом позики у
розмірі 19 035,80 грн. (2000дол.СШАx курс НБУ
на 27.02.2014 року 9,5179 = 19 035,80).

Відповідно до статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом, тобто у даному випадку до 1
березня 2011 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший процент не встановлений
договором або законом.

Згідно умов договору боржник сплачує 3
відсотки від суми боргу за кожний
місяць прострочення.

Тому розрахунково станом на 01.03.2014 року
ця сума становить - 20558,66 грн. ((2000,00 дол.
США х 36 міс.х3%) х курс НБУ на 27.02.2014 року
9,5179)

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України на
відповідача слід покласти понесені
позивачем судові витрати у справі.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212-215 ЦПК
України, ст.ст. 11, 15, 16, 204, 251-254, 256-268, 526, 530,
536, 545, 551, 622-625, 629, 1046-1051 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН:НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_2, борг за
договором позики від 22.12.2010 року на
загальну суму 39594,46 грн. (тридцять
дев'ять тисяч п'ятсот дев'ятсот чотири
гривні 46 коп.), з яких: 19035,80 грн. тіло
позики та 3% у місяць за прострочення
боргу у розмірі - 20558,66 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений нею судовий збір у розмірі -
395,94 грн.

Рішення суду набирає законної
сили у порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через суд який його ухвалив протягом 10
днів з дня його проголошення, а особами
які не були присутніми при його
проголошені протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

С у д д я-