Справа № 161/6055/14-ц
Провадження № 2/161/2224/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

15 травня 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого судді - Пахолюка А.М.

при секретарі - Шандерик В.В.,

з участю:

представника позивача - Марченко І.І.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Борща Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Волинської
обласної дирекції до ОСОБА_5, Другого
відділу Державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
про звільнення майна з-під арешту,
третя особа на стороні відповідача без
самостійних вимог щодо предмету спору,
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Надра»,-

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Волинської обласної дирекції (далі -
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_5, Другого
відділу державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
(далі - Другий відділ ДВС ЛМУЮ) про
звільнення майна з-під арешту, третя
особа на стороні відповідача без
самостійних вимог щодо предмету спору,
ПАТ КБ «Надра».

Ухвалою Луцького міськрайонного
суду від 12.05.2014 року до участі у справі
залучено третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача - ПАТ КБ «Надра».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
02.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_5 укладений кредитний
договір за №014/1101/82/34779 відповідно до
якого останньому надано грошові кошти
за загальну суму 15000 доларів США.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором кредиту з
відповідачем ОСОБА_5 укладено
іпотечний договір б/н від 02.04.2007 року,
предметом якого є належна позичальнику
квартира АДРЕСА_1.

Оскільки, відповідач ОСОБА_5 належним
чином не виконує взяті на себе
зобов'язання по кредитному договору, то
згідно договору застави банк як
обтяжувач з вищим пріоритетом має
першочергове право одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета зазстави.

Однак, відповідачем Другим відділом
ДВС ЛМУЮ на належну позичальнику
квартиру, яка є предметом договору
іпотеки, накладено арешт в зв?язку з
примусовим виконанням рішення
Луцького міськрайонного суду про
стягнення ОСОБА_5 в користь ВАТ КБ
«Надра» кредитної заборгованості. В
межах даного виконавчого провадження
винесено постанову державного
виконавця від 20.05.2010 року про
накладення арешту на все майно ОСОБА_5

На підставі наведеного,
просить суд, звільнити з-під арешту
квартиру АДРЕСА_1, що передана в іпотеку
АТ «Рйффайзен Банк Аваль» згідно
договору іпотеки від 02.04.2007 року.

Представник позивача
Марченко І.І. в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав з підстав,
зазначених в позовній заяві. Просив суд
позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов не визнав та
заперечував проти його задоволення.
Суду пояснив, що арешт на спірне майно
накладений у відповідності до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явився проте подав суду
заяву про слухання справу у його
відсутності, позов визнає та не
заперечує проти його задоволення.

Суд вважає за можливе
слухати справу у відсутності
відповідача ОСОБА_5 по наявним
матеріалам справи.

Представник третьої особи
Борщ Н.М. при розгляді даного позову
покладався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши та оцінивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підставний та підлягає до
задоволення.

Відповідно до вимог ст. 589 ЦК
України, ст. 19 Закону України «Про
заставу» за рахунок заставленого
майна заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання,
необхідних витрат на утримання
заставленого майна, а також витрати
на здійснення забезпеченої заставою
вимоги, якщо інше не передбачено
договором застави.

Судом встановлено, що 02.04.2007 року
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_5 укладений кредитний договір за
№014/1101/82/34779 відповідно до якого
останньому надано грошові кошти за
загальну суму 15 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором кредиту з
відповідачем ОСОБА_5 укладено
іпотечний договір б/н від 02.04.2007 року,
предметом якого є належна позичальнику
та ОСОБА_9 квартира АДРЕСА_1 (а.с. 4-7).

Згідно п.п.3.1.4. іпотечного договору
позивач, як іпотекодержатель, має право
у випадку невиконання іпотекодавцями
зобов'язань за цим або позичальником за
кредитним договором, у тому числі, якщо
кінцевий термін повернення кредиту ще
не настав, звернути стягнення на
предмет іпотеки, реалізувати його
відповідно до п. 5 цього договору, та за
рахунок вирученої від реалізації
предмета іпотеки суми переважно перед
іншими кредиторами задовольнити в
повному обсязі свою вимогу, що
визначена на момент фактичного
задоволення, включаючи сплату
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, необхідних витрат на
утримання заставленого майна а також
витрат, пов'язаних з реалізацією
предмета іпотеки (а.с. 5).

Відповідно до п.п. 2.1.5 іпотечного
договору передбачено, що будь-які
вимоги третіх осіб не забезпечені і не
будуть забезпечені предметом іпотеки
чи правами на його отримання незалежно
від строків виникнення цих вимог (а.с. 4
зворот).

Такими чином, в зв'язку з невиконанням
відповідачем ОСОБА_5 умов кредитного
договору згідно вимог закону та
положень іпотечного договору позивач
має право на задоволення своїх вимог за
рахунок звернення стягнення на
заставлене майно.

Судом встановлено, між ОСОБА_5, ОСОБА_9
та ОСОБА_10 16.04.2014 року укладено
попередній договір про укладення
договору купівлі-продажу
вищезазначеної кварти з метою
врегулювання боргових зобов'язань (а.с.
14-15).

Відповідно до ч.1 ст. 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Частиною 4 статті 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що звернення стягнення
на заставлене майно для задоволення
вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення
арешту на майно або якщо йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
перебуває в заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення
до суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна.

Судом встановлено, що позивач після
укладення договору іпотеки 03.04.2007 року
зареєстрував у Державному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна приватне обтяження на квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 8, 9).

Однак, на належну відповідачу квартиру
АДРЕСА_1, як на нерухоме майно, згідно
постанови державного виконавця
Другого відділу ДВС ЛМУЮ від 20.05.2010 року
було накладено заборону, про що
свідчить витяг про реєстрацію у
Державному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна від 15.05.2014
року (а.с.36-41, 42).

З пояснень сторін в судовому засіданні
та матеріалів справи вбачається, що
відповідач Другий відділ ДВС ЛМУЮ не
повідомляв позивача про факт
накладення арештів на заставлене майно
в порядку визначеному ч.4 ст.52 Закону
України «Про виконавче провадження».

Згідно вимог ст. 12, 14 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» на підставі
реєстрації встановлюється пріоритет
обтяження, якщо інші підстави для
виникнення пріоритету не визначені
цим Законом. Задоволення прав чи
вимог декількох обтяжувачів, на
користь яких встановлено обтяження
одного й того ж рухомого майна,
здійснюється згідно з пріоритетом,
який визначається в порядку,
встановленому цим Законом.

Пріоритет зареєстрованих обтяжень
визначається у черговості їх
реєстрації, за винятками,
встановленими цим Законом.
Обтяжувач з вищим пріоритетом має
переважне право на звернення
стягнення на предмет обтяження.

Враховуючи, що обтяження нерухомого
майна було зареєстровано позивачем
03.04.2007 року, тобто раніше виникнення
прав третьої особи ПАТ КБ «Надра» щодо
даного майна, і порівняно з іншими
обтяженнями має статус обтяження з
вищим пріорітетом, то в даному випадку
позивач має першочергове право
задовольнити свої вимоги по стягненню
з ОСОБА_5 заборгованості по кредитному
договору за рахунок спірного
заставленого майна.

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позивача про звільнення заставленого
майна з-під арешту, накладеного Другим
відділом ДВС ЛМУЮ, підлягають до
задоволення, оскільки порушено право
АТ «Райффайзен Банк Аваль», як
заставодержателя спірного майна.

Оскільки позивач не наполягав на
стягненні судових витрат із сторін, то
такі витрати суд не стягує із
відповідачів.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61,
62, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.
572, 575, 589 Цивільного кодексу України, ст.
54 Закону України «Про виконавче
провадження», ст.ст.1, 20 Закону України
«Про заставу», ст. 3 Закону України «Про
іпотеку», суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту належну на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_5, ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 41,3 кв.м., що передана в
іпотеку Відкритому акціонерному
товариству «Райффайзен Банк Аваль»
згідно договору іпотеки б/н від
02 квітня 2007 року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення суду, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.М.
Пахолюк