УХВАЛА

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом Приватного
підприємства «Сподобівка Агро Плюс» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення майнової
шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
поданою представником ОСОБА_6, на
рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 11 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 26 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року Приватне підприємство
«Сподобівка Агро Плюс» (далі - ПП
«Сподобівка Агро Плюс») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, після
уточнення якого просило стягнути з
відповідачів солідарно майнову шкоду в
розмірі 370 624 грн.

Посилалося на те, що 24 серпня 2012 року
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 самовільно зібрали
врожай соняшнику на земельних ділянках
НОМЕР_1, кадастровий № 010048 та
НОМЕР_2, кадастровий № 0100150, які
знаходились у користуванні позивача на
підставі договорів оренди землі від 25
січня 2005 року № № 99, 215, укладених
відповідно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Соняшник на зазначених земельних
ділянках був посаджений та вирощений
за рахунок коштів ПП «Сподобівка Агро
Плюс». Витрати на вирощування
соняшнику за період з жовтня 2011 року до
серпня 2012 року склали 109 174,36 грн.
Вартість соняшнику, який було зібрано
відповідачами, склала 261 450 грн.
Посилаючись на ст. ст. 1166, 1192 ЦК України,
просили позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від

11 вересня 2013 року позовні вимоги ПП
«Сподобівка Агро Плюс» задоволено
частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ПП «Сподобівка Агро
Плюс» майнову шкоду в розмірі 165 088 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ПП «Сподобівка Агро Плюс»
судові витрати в розмірі 1 650 грн. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 26 листопада

2013 року рішення Шевченківського
районного суду Харківської області від
11 вересня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 9 квітня 2014 року
касаційну скаргу ПП «Сподобівка Агро
Плюс» задоволено частково, оскаржувані
судові рішення скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції, але судом не
розглянуто касаційну скаргу ОСОБА_4,
ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити,
мотивуючи свої вимоги порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що на час збирання врожаю
соняшнику з земельних ділянок,
належних відповідачам, восени 2012 року
позивач був належним користувачем цих
земельних ділянок і здійснював заходи
для вирощування соняшнику.

Проте з такими висновками суду
повністю погодитись не можна, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Судом установлено, що 29 січня 2005 року
ТОВ «Сподобівка» було укладено
договори оренди земельних ділянок,
належних на праві власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

1 листопада 2010 року між позивачем та
відповідачами були укладені додаткові
угоди про зміну орендаря у договорах
оренди землі від 29 січня 2005 року,
укладених з ТОВ «Сподобівка».

Згідно з цими додатковими угодами
орендарем земельних ділянок визнано ПП
«Сподобівка Агро Плюс». Строк дії
договору встановлено у 15 років.

19 серпня 2010 року утворилось ПП
«Сподобівка Агро Плюс» шляхом
виділення з ТОВ «Сподобівка».

1 листопада 2010 року до договорів оренди
від 29 січня 2005 року були укладені
додаткові угоди, згідно з якими
орендарем земельних ділянок, належних
відповідачам, став позивач і змінено
строк дії договорів до 15 років.

Відповідно до загальних підстав
відповідальності за завдану майнову
шкоду, передбачених ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, для покладення на
відповідача відповідальності за
заподіяння збитків необхідна
наявність чотирьох умов: наявності
шкоди; протиправності дій заподіювача
шкоди; причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і шкодою та
вини у заподіянні шкоди.

Стаття 1166 ЦК України виходить із
презумпції вини заподіювача шкоди,
поки він не доведе відсутності своєї
вини.

Однак передбачена законом презумпція
вини заподіювача шкоди не виключає
передбаченого ст. 10 ЦПК України
обов'язку суду сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи та
здійсненню прав сторін.

Суди у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316
ЦПК України на зазначене вище уваги не
звернули, не зʼ?ясували і в повній мірі
не перевірили доводи сторін, у тому
числі щодо оспорюваних раніше
відповідачами договорів оренди
земельних ділянок, не звернули уваги та
не перевірили, чи можливе стягнення з
відповідачів заподіяної майнової
шкоди у солідарному порядку.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України не врахували норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановили обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, подану
представником ОСОБА_6, задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 11 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від

26 листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
І.М. Завгородня