АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3670/14
Головуючий 1-ої інст.:
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Маміної О.В.

суддів - Крилової Т.Г., Трішкової І.Ю.

при секретарі - Шрамко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Київського районного суду м.
Харкова від 31 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання частини квартири особистим
майном, визнання частки спільному
сумісному майні подружжя, про поділ
майна подружжя; зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Управління служби у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
визнання особистою власністю частини
майна, набутого за час перебування у
шлюбі та визнання частки у спільному
сумісному майні подружжя,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2013 року Позивач, ОСОБА_2
звернувся до суду із зазначеним
позовом. В обґрунтування вимог
зазначав, що з 20.08.2005 року перебуває з
відповідачкою в зареєстрованому шлюбі.
07 грудня 2007 року позивач продав
придбану ним до шлюбу квартиру, ціна
якої становила 229 270, 00 грн. Того ж дня
було укладено кредитний договір на
суму 140 623, 00 грн. та придбано
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, ціна
якої становила 340 875, 00 грн. Тобто на
придбання квартири були використані
особисті кошти позивача та кредитні
кошти. Вважав, що спільною сумісною
власністю є 33/100 спірної квартири.
Просив поділити майно, набуте за час
шлюбу, виділивши йому 84/100 частин
квартиру АДРЕСА_1.

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась із
зустрічним позовом. Зазначала, що
квартира АДРЕСА_1 придбана за час шлюбу,
вона надавала згоду на укладення
кредитного договору, кредит погашався
за спільні кошти, таким чином, квартира
є спільною сумісною власністю
подружжя. Крім того, на її утримання
наразі перебуває донька, ОСОБА_3, 2006 р.н.
Просила визнати за нею право власності
на 50/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 31 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено частково,
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_2. право власності на
75/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
25/100 частин квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції від 31
березня 2014 року скасувати, постановити
нове, яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити, позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязв.
Посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом першої
інстанції норм процесуального права.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
не знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
з 20 серпня 2005 року по 02 вересня 2013 року
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного
Кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 58 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка, є майно, набуте нею, ним до
шлюбу.

З договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2 вбачається, що квартира була
придбана ОСОБА_2 06 березня 1999 року,
таким чином, вона перебувала в
особистій приватній власності
позивача, оскільки придбана до шлюбу.
Зазначену квартиру було продано 07
грудня 2007 року за 229 270, 00 грн.

В той же день, 07 грудня 2007 року було
придбано спірну квартиру АДРЕСА_1 за 340
875, 00 грн. Таким чином, доводи позивача,
що спірну квартиру було придбано на
кошти, отримані від продажу квартири
ОСОБА_2 та кошти, запозичені у банку за
договором кредиту, який погашався під
час шлюбу, підтверджені наявними у
справі доказами.

Згідно ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у
придбання майна вкладені крім спільних
коштів і кошти, що належали одному з
подружжя, то частка у цьому майні,
відповідно до розміру внеску, є його
особистою приватною власністю.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що квартира по
вул. Академіка Павлова, 311 у м. Харкові є
об'єктом спільної власності подружжя
лише в обсязі витрачених на її
придбання кредитних коштів.

Згідно ч. 1, 3 ст. 700 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором. За
рішенням суду частка мана дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Тож суд першої інстанції, приймаючи
рішення про збільшення частки ОСОБА_1 в
спільному майні, також вірно враховані
ті обставини, що сторони також
витратили значні кошти на ремонт
спірної квартири, а також той факт, що
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і на її
утриманні знаходиться донька ОСОБА_3.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апелянта щодо проведення у
спірній квартирі за спільні кошти
ремонтних робіт, вначлідок чого
істотно збільшилась її вартість, є
недоведеними.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 31 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді -