АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 11 квітня 2014 року

в справі за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
дії державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в м. Києві Галаса Павла
Васильовича, заінтересовані особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися у суд зі скаргою на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в м. Києві ГаласаП.В. щодо
винесення постанов від 07 жовтня 2013 р.
про накладення на них штрафів.

Під час провадження справи, ухвалою
суду від 17 лютого 2014 р. до участі в
справі залучено заінтересованих осіб -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 11 квітня 2014 р. провадження
за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 закрито на
підставі п.3 ч.1 ст.205 ПК України.

В апеляційній скарзі скаржники,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права,
просять ухвалу суду першої інстанції
скасувати та направити справу для
продовження розгляду до того ж суду.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1 та
представника ОСОБА_2, які підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню частково, з
огляду на таке.

Ухвалюючи рішення про закриття
провадження по справі районний суд, з
урахуванням положень п.3 ч.1 ст.205 ЦПК
України, виходив з того, що ОСОБА_1 було
заявлено клопотання про закриття
провадження у справі у зв'язку зі
скасуванням оскаржуваних постанов
начальником відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції в м.
Києві.

Між тим, суд першої інстанції залишив
поза увагою відсутність у справі від
імені особи, яка подала скаргу, заяви
про відмову від скарги, в той час як
положення ст.205 ЦПК України регулюють
правові наслідки відмови від заяви.

Окрім цього, судом не було враховано, що
зі скаргою на дії державного виконавця
окрім ОСОБА_1 зверталася й ОСОБА_2,
проте від останньої клопотання про
відмову від скарги не подавалось.

Зазначені обставини свідчать про
поспішність висновків суду першої
інстанції про наявність правових
підстав до закриття провадження у
справі на підставі п.3 ч.1 ст.205 ПК
України.

Разом з тим, перевіряючи законність
прийнятого по справі судового рішення,
колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до абз.2 п.7 постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 р.
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» за змістом
пункту 7 частини другої статті 17 Закону
«Про виконавче провадження» постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є окремими
виконавчими документами. У зв'язку із
цим справи щодо оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
стосовно примусового виконання
судового рішення у цивільній справі,
належать до компетенції
адміністративних судів.

Згідно абз.3 п.6 Постанови Пленуму
Вищого Адміністративного Суду України
№3 від 13 грудня 2010 р. «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» за змістом пункту 7 частини
другої статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку. Тому слід
ураховувати, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу, як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

Положеннями п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України
встановлено, що суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до змісту поданої по справі
скарги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржують
постанови державного виконавця,
пов'язані з накладенням на них штрафів,
прийнятих у виконавчому провадженні
під час примусового виконання судового
рішення.

Враховуючи викладені обставини, а
також абз.2 п.7 постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 07 лютого 2014 р., скарга
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути предметом
розгляду в порядку цивільного
судочинства, що залишилося поза увагою
суду та належної правової оцінки.

Отже, провадження у даній справі
підлягає закриттю на підставі вимог п.1
ч.1 ст.205 ЦПК України, а не п.3 ч.1 ст.205 ЦПК
України, як поспішно визнав суд.

За таких обставин, ухвала районного
суду, як постановлена з порушенням норм
процесуального права, підлягає зміні в
частині правового обґрунтування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 11 квітня 2014 року змінити в
частині правового обґрунтування.

В решті ухвалу суду першої інстанції
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/20969/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7258/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Плахотнюк К.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.