Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року
Березанський районний суд
Миколаївської області у складі :

головуючої
- судді
Гапоненко Н.О.,

при секретарі
- Потриваєвій
М.А.,

з участю представника позивача
- ОСОБА_1,

представника відповідача 2
- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Березанка цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Анатолівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області та ОСОБА_4 про скасування
рішень сільської ради, скасування
державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки та
зобов*язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач 13.11.2013 року звернувся до
суду з вказаним позовом, у якому просив
:

- визнати незаконними дії
Анатолівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області (надалі - Ради) в частині
відмови у скасуванні рішення Ради від
1997 року про затвердження технічної
документації по видачі державних актів
на право власності на земельні ділянки
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель і споруд площею
0.25 га та для ведення особистого
підсобного господарства площею 0.1882 га
на ім"я ОСОБА_3, та в частині
затвердження технічної документації
по видачі зазначених державних актів
без врахування п.2.20 Державних
будівельних норм України ДБН 79-92 від
01.04.1992 року щодо відстані від межі
суміжної земельної ділянки до стін
житлового будинку або господарської
споруди, яка не повинна бути меншою за 1
м.;

- визнати незаконним та скасувати
рішення Ради № 37 від 17.07.1997 року в
частині затвердження технічної
документації по видачі державних актів
на право власності на земельні ділянки
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель і споруд площею
0.25 га та для ведення особистого
підсобного господарства площею 0.1882 га
на ім"я ОСОБА_3;

- скасувати державні акти на право
приватної власності на землю серії
ІІ-МК № 038834 та серії ІІ-МК № 038855, видані
на ім"я ОСОБА_3;

- зобов"язати Раду надати позивачу
дозвіл на виготовлення проектної
документації із землеустрою щодо
складання документів, які посвідчують
право власності на земельні ділянки
для обслуговування житлового будинку
та господарських будівель і споруд, з
врахуванням відстані за будинком не
менше 1 м., - площею 0.25 га, та для ведення
особистого селянського господарства
площею 0.24 га за адресою АДРЕСА_1, права
на яку Рада своїми рішеннями незаконно
позбавила позивача;

- зобов"язати ОСОБА_4 облаштувати
заїзд автомобілів (легкових та
вантажних) через інший проїзд (огород),
заборонивши проїзд автомобілів через
його подвір"я.

Підставами для звернення до суду
зазначив таке :

З 17 червня 1991 року позивач є
власником житлового будинку в АДРЕСА_1,
а з 1998 року - власником двох земельних
ділянок за вказаною адресою площею 0.25
га та 0.1882 га на підставі державних
актів на право приватної власності на
землю серії ІІ-МК № 038834 (без дати
видачі) та серії ІІ-МК № 038855 (без дати
видачі).

У травні 2013 року позивач
звернувся до Анатолівської сільської
ради з заявою про те, що його сусід
ОСОБА_4 заїжджає на своє подвір"я
вантажним автомобілем, внаслідок чого
руйнується житловий будинок позивача
та підвал під будинком, та у результаті
проведеного обстеження було
встановлено, що, згідно з вказаними
державними актами на право приватної
власності на землю, відстань для
обслуговування жилого будинку
позивача до сусідньої земельної
ділянки відсутня.

Однак межі земельних ділянок
позивач з власниками суміжних ділянок
не погоджував, тому вважає, що Радою
навмисне не приватизовано на його ім"я
земельну ділянку площею 0.0518 га, яка
необхідна для обслуговування
житлового будинку позивача ( з
урахуванням 1 м. відстані від стіни
житлового будинку до сусідньої
земельної ділянки), та затвержено площу
земельної ділянки для ведення
особистого підсобного господарства
лише 0.1882 га замість передбаченої
Земельним кодексом України площі не
більше 2 га.

Після цього позивач звернувся до
Ради з заявою про скасування державних
актів на право власності на землю на
своє ім"я, але йому було відмовлено з
посиланням на відсутність у Ради таких
повноважень.

Тому вважає, що рішеннями та діями
Ради порушено його земельні права.

Також просив поновити йому строк
звернення до суду, посилаючись на те, що
про порушення своїх прав він довідався
лише у травні 2013 року.

У судовому засіданні позивач та
його представник ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримали, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_3 суду пояснив, що
відповідач ОСОБА_4 під час польових
робіт (посівної, збирання врожаю)
декілька разів на тиждень заїжджав до
свого двору вантажним автомобілем,
внаслідок чого у підвалі позивача
протягом останніх 2-3 років відпала
штукатурка та де-не-де впала цегла, якою
обмуровано стіну підвалу, що
знаходиться на рівні стіни будинку.
Його будинок розташовано на межі
земельних ділянок з моменту побудови,
тобто з 1961 року.

Представник відповідача ОСОБА_4
ОСОБА_2 проти позову заперечувала,
надала суду письмові заперечення,
мотивовані тим, що позивачу відомо про
порушення його права з 1991 року,
оскільки розміри та конфігурація
земельних ділянок сторін та розміщення
будівель на земельних ділянках не
змінювались, тому просила застосувати
наслідки пропуску позовної давності.
Також посилалась на те, що на час
будівництва будинків норми ДБН 79-92 не
діяли, сільська Рада при приватизації
земельних ділянок діяла відповідно до
діючого на той час законодавства та не
має повноважень на скасування своїх
рішень, які є актами одноразового
застосування. Будь-які перешкоди у
доступі позивача до задньої стіни його
будинку відповідачем не створювались,
фактично позивач тривалий час
користується правом земельного
сервітуту, тому його право на володіння
і користування належними йому
земельними ділянками не порушено.
Також посилалась на недоведеність
посилань позивача на руйнування його
будинку внаслідок заїзду автомобіля
відповідача, неможливість
облаштування іншого заїзду та
відсутність компетенції суду щодо
вирішення питання про надання дозволу
на виготовлення проектної
документації.

Представник Анатолівської
сільської ради - сільський голова
Ігнатенко В.І. проти позову
заперечувала з підстав, викладених у
письмових запереченнях, посилалась на
пропуск позовної давності, оскільки з
моменту затвердження технічної
документації, яка містить план, розміри
земельних ділянок та опис їх зовнішніх
меж, тобто з 1998 року, позивачеві було
відомо про межі своєї земельної
ділянки, які відповідали межам, що були
встановлені користувачами суміжних
земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4
протягом тривалого часу, тобто за
фактичним землекористуванням, що
відповідало діючому на час прийняття
оскаржуваного рішення законодавству.
Також посилалась на відсутність
повноважень сільської ради щодо
скасування своїх рішень, які є актами
одноразового застосування, та
зазначала, що позивач з заявою про
надання дозволу на виготовлення
проектної документації до Ради не
звертався, тому вимога про зобов"язання
Ради надати такий дозвіл є передчасною,
а питання надання дозволів відноситься
до виключної компетенції Ради. Щодо
зобов"язання відповідача ОСОБА_4
облаштувати заїзд автомобілів через
город зазначала, що таке облаштування
потребує будівництва дороги, кошти на
яке у Ради відсутні. Також пояснила
суду, що 0.05 га землі, яку просить
позивач, розміщено з протилежного
ділянці відповідача ОСОБА_4 боку.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши письмові
докази по справі, суд вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
таких підстав.

Як встановлено в судовому
засіданні, позивач проживає в АДРЕСА_1,
та є власником двох земельних ділянок
за вказаною адресою : для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель і споруд площею
0.25 га та для ведення особистого
підсобного господарства площею 0.1882 га,
відповідно до державних актів на право
приватної власності на землю серії
ІІ-МК № 038834 (без дати видачі) та серії
ІІ-МК № 038855 (без дати видачі) (а.с.34-37),
виданих на підставі рішення
Анатолівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області № 37 від 17 липня 1997 року і
зареєстрованих у Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 5.

Власником сусідньої земельної
ділянки в АДРЕСА_2, є відповідач ОСОБА_4
(по батькові у 2000 році змінено з
"Леонтійович"), згідно з державними
актами на право приватної власності на
землю серії ІІ-МК № 031975 та ІІ-МК № 038869
(без дат), виданими на підставі рішення
Анатолівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області № 22 від 10 червня 1997 року
(а.с.80-81).

Будинок позивача розташований на
межі його земельної ділянки та
земельної ділянки відповідача ОСОБА_4;
відстань між будинками позивача та
відповідача ОСОБА_4 становить 3,75 м., а
відстань між відмостками вказаних
будинків - 2.70 м.

Між вказаними будинками
розміщено автомобільний заїзд до двору
відповідача ОСОБА_4

Зазначені обставини сторонами не
оспорюються та підтверджені також
паспортами позивача та відповідача
ОСОБА_4, свідоцтвами на право власності
на житлові будинки (а.с.21-23, 82), технічним
паспортом на житловий будинок позивача
(а.с.16-20), актами обстеження земельних
ділянок (а.с.15, 25-26, 83-84), рішенням
виконкому Ради від 14 травня 2013 року
«Про звернення громадянки ОСОБА_5»
(а.с.24).

Рішенням виконавчого комітету
Анатолівської сільської ради народних
депутатів № 32 від 17.07.1997 року "Про
затвердження технічної документації
по складанню державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки громадянам України (а.с.50)
затверджено технічну документацію по
складанню державних актів на право
приватної власності на землю, зокрема,
ОСОБА_3 - 0.43 га.

Додатком до рішення виконавчого
комітету Анатолівської сільської ради
народних депутатів № 37 (без дати) "Про
зміни в рішенні про передачу
громадянам земельних ділянок в
приватну власність для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, ведення особистого
підсобного господарства», яке
міститься в технічній документації по
складанню державних актів на право
приватної власності на землю на ім»я
ОСОБА_3, визначено площу земельних
ділянок, переданих у приватну
власність ОСОБА_3, а саме : для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель - 0.25 га, для
ведення особистого підсобного
господарства - 0.1882 га., що узгоджується
з рішенням № 32 від 17.07.1997 року та даними
державних актів на право приватної
власності на землю, виданих на ім»я
ОСОБА_3

Разом з тим, відповідно до довідки
архівного відділу Березанської
районної державної адміністрації,
рішення № 37 від 17.07.1997 року у протоколах
виконкому Анатолівської сільської
ради відсутнє.

Згідно зі ст.257, ч.1 ст.261 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється у три роки, і перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Такі ж правила були передбачені і
статтями 71, 76 ЦК УРСР.

Як зазначав позивач у позовній
заяві, він є власником будинку в
АДРЕСА_1, з 1991 року, а земельні ділянки
площею 0.25 га та 0.1882 га, що знаходяться
за вказаною адресою, перебувають у його
власності з 1998 року.

За вимогами ст.6 Земельного
кодексу України (1990 року) у редакції, що
діяла на момент оформлення права
власності позивача на земельні ділянки
в АДРЕСА_1, безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадилась місцевими Радами народних
депутатів відповідно до їх
компетенції, зокрема, для ведення
особистого підсобного господарства, та
для будівництва та обслуговування
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка), у межах
граничного розміру, визначеного
статтею 67 цього Кодексу.

Статтями 9, 17 ЗК України (1990 року)
питання передачі земельних ділянок у
власність громадян віднесено до
відання сільських, селищних, міських
рад, на території яких розташовані ці
ділянки.

Відповідно до ч.6 ст.17 ЗК України
(1990 року), земельні ділянки передаються
у власність громадян на підставі
відповідної заяви громадянина і
матеріалів, що підтверджують розмір
земельної ділянки (земельно-кадастрова
документація, дані бюро технічної
інвентаризації, правлінь товариств і
кооперативів тощо).

Згідно із ч.1 ст.22 ЗК України (1990
року), право власності на землю або
право користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Як вбачається з технічного паспорта на
житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с.16-20),
складеного станом на 23.08.1990 року, та
пояснень позивача, межа між земельними
ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не
змінювалась з 1990 року та відповідає
існуючій на даний час, відповідно до
замірів, проведених Анатолівською
сільською радою (а.с.26).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач повинен був знати про те, що
межа переданої йому у власність
земельної ділянки проходить по задній
стіні його будинку, з моменту отримання
державних актів на право приватної
власності на землю, тобто з 1998 року,
тому встановлений законом загальний
трьохрічний строк позовної давності
сплинув у 2001 році.

Підстав для поновлення строку позовної
давності судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що
позивачем пропущено строк позовної
давності за позовними вимогами про
визнання незаконними та скасування
рішення Ради від 17.07.1997 року та
державних актів на право приватної
власності на землю.

Щодо вимог про визнання незаконними
дій Ради в частині відмови у скасуванні
власного рішення суд зазначає таке.

Відповідно до правової позиції
Конституційного Суду України, що
міститься у рішенні від 16 квітня 2009
року №7-рп/2009 (справа про скасування
актів органів місцевого
самоврядування), органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Ненормативні
правові акти органу місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, тому вони не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Виходячи з викладеного, Рада
позбавлена повноважень щодо
скасування оскаржуваного рішення, яке
є актом одноразового застосування і
вичерпало свою дію фактом його
виконання.

Тому підстави для задоволення
зазначених вимог відсутні.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у п.7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16.04.2004 року N 7, суд не може
вирішувати питання, віднесені до
компетенції органів виконавчої влади
чи органів місцевого самоврядування,
зокрема про передачу земельних
ділянок у постійне користування,
оренду, укладення чи поновлення
договору оренди земельної ділянки,
зміну цільового призначення землі
тощо. Суд вирішує ці питання по суті,
якщо це відповідає закону.

Як передбачено ч.ч.10,11 ст.118 ЗК України
(2001 року), відмова органу виконавчої
влади чи органу місцевого
самоврядування у передачі земельної
ділянки у власність або залишення
клопотання без розгляду можуть бути
оскаржені до суду. У разі відмови
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування у передачі
земельної ділянки у власність або
залишення заяви без розгляду питання
вирішується в судовому порядку.

Згідно зі ст.ст.3, 15 ЦПК України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Таким чином, вимога про зобов»язання
Ради надати позивачу дозвіл на
виготовлення проектної документації
із землеустрою є передчасною, оскільки,
всупереч вимогам ст.60 ЦПК України,
позивачем не доведено факту його
звернення за таким дозволом до Ради.

Тому у задоволенні зазначених позовних
вимог слід відмовити.

Згідно з вимогами статей 10 та 60 ЦПК
України, сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів; кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, позивачем не надані суду
докази щодо заподіяння шкоди належному
йому будинку та підвалу під будинком
внаслідок неправомірних дій
відповідача.

Так, згідно з довідкою ПП "Анатолівське"
(а.с.85), закріплений за відповідачем
ОСОБА_4 вантажний автомобіль
гаражується у гаражі підприємства.

Посилання позивача на те, що внаслідок
заїзду відповідача вантажним
автомобілем до свого двору руйнується
будинок та підвал позивача, не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Тому підстави для задоволення вимог до
відповідача ОСОБА_4 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,11,60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

в и р
і ш и в :

У позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подання апеляційної скарги через
Березанський районний суд в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подавати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст вигтовлено та підписано 11
березня 2014 року

Суддя :