Дата документу 27.05.2014
Справа № 334/7529/13-ц
Провадження № 2/334/171/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Колесник С.Г.

при секретарі Манюхіні О.О.,

за участю прокурора Лєскіної І.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом прокурора
Ленінського району м. Запоріжжя в
інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання недійсними
довіреності та договору
купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИВ :

Прокурор, діючи в інтересах
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання недійсними
довіреності та договору
купівлі-продажу квартири, при цьому в
позові вказав, що квартира АДРЕСА_1
належала на праві власності їй та її
батькам ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які померли.
Після їх смерті ОСОБА_1 у встановленому
законом порядку прийняла спадщину. В
зв'язку з чим, на 2008 рік квартира
належала їй праві особистої приватної
власності.

Також вказує, що в листопаді 2006 року,
ОСОБА_1 зламала ногу та погано
пересувалась по кімнаті, до неї прийшов
ОСОБА_3 відрекомендувавшись її
племінником. Він став проявляти до неї
увагу та турботу, провідувати її,
приносити продукти харчування. Під час
їхнього спілкування вона розповіла
ОСОБА_3, що оформляє документи по
спадкуванню спірної квартири після
смерті матері. Через деякий час ОСОБА_3
познайомив її з ОСОБА_2 В січні 2008 року
вони обидва запропонували ОСОБА_1
допомогти з оформленням документів на
право власності на квартиру в порядку
спадкування після смерті батьків. З
метою оформлення цих документів ОСОБА_1
в березні 2008 року оформила на них
довіреність. Після оформлення
документів та отримання на ім'я ОСОБА_1
правовстановлюючих документів на
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2
запропонували їй продати 4-х кімнатну
квартиру та купити 2-х кімнатну
квартиру, або будинок, де вона буде
проживати з ОСОБА_3 та він буде
здійснювати догляд за нею, а для цього
необхідно спочатку подарувати
квартиру ОСОБА_3

19 березня 2008 року приватним нотаріусом
ОСОБА_5 було оформлено довіреність
ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2, якою вона
уповноважила останнього подарувати
належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3

09 квітня 2008 року ОСОБА_2, з одного боку,
на підставі довіреності ОСОБА_1, та
ОСОБА_3, з іншого боку, уклали між собою
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
який був посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5

Вважає, що ОСОБА_1, надаючи довіреність
на ім'я ОСОБА_2 вважала, що надає
довіреність на оформлення спадщини
після смерті батьків.

У подальшому ОСОБА_1 не було куплено
інше житло, а її квартира згідно
договору купівлі-продажу перейшла до
ОСОБА_4 - дружини ОСОБА_2

Тому за вказаних обставин вважає, що
ОСОБА_1 при оформлені довіреності
помилялась щодо правових наслідків
договору і це є підставою для визнання
у відповідності до вимог ст..229 ЦК
України правочину недійсним.

Просив визнати недійсною довіреність
ОСОБА_1 19.03.2008 на ім'я ОСОБА_2, посвідчену
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрованої в реєстрі за № 858 на
продаж квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3, а також
визнати недійсним договір дарування
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 від 09.04.2008, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за № 1019

Під час слухання справи прокурором в
порядку ст..31 ЦПК України уточнено
позовні вимоги, при цьому вказано на
наступне:

Відповідно до пункту 146 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом міністерства юстиції України
№ 20/5 від 03.03.2004 (надалі Інструкція)
(чинної на момент посвідчення
правочину), нотаріуси посвідчують
довіреності, складені від імені
фізичної особи або юридичної особи, на
ім'я однієї або кількох осіб з чітко
визначеними юридичними діями, які
належить учинити представникові.

Вказує, що довіреність від 19.03.2008,
надана ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2,
посвідчена приватним нотаріусом
ОСОБА_5 та зареєстрованої в реєстрі за
№ 858 оформлена з порушення вимог
Інструкції, а саме: у документі не чітко
вказані юридичні дії, які належить
учинити представникові, як-то: ОСОБА_1
уповноважила ОСОБА_2 подавати та
одержувати всі необхідні довідки та
документи, розписуватися за ОСОБА_1 (без
конкретизації у яких документах),
подавати будь-які заяви, виконувати всі
інші дії, пов'язані з довіреністю.

В подальшому 09.04.2008 ОСОБА_2, з одного
боку, на підставі довіреності ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, з іншого боку, уклали між собою
договір дарування спірної квартири,
який був посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5

Таким чином ОСОБА_1 надаючи довіреність
на ім'я ОСОБА_2 вважала, що надає
довіреність на продаж 4-х кімнатної
квартири, з подальшою покупкою 2-х
кімнатної квартири чи будинку (з
отримання значної суми коштів), а також
укладення договору довічного
утримання. Крім того, ОСОБА_1 була
впевнена, що майбутнє куплене нерухоме
майно буде оформлене виключно на її
ім'я.

В судовому засіданні представник
прокуратури Ленінського району
м.Запоріжжя підтримала уточнені
позовні вимоги в повному обсязі.

Додала, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою за
віком, в зв'язку з шахрайськими діями
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишилася без житла,
тому з огляду на наведене в позові,
вважає, що є підстави для його
задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала
позов та просила його задовольнити.

Додала, що ОСОБА_3 обманув її, увійшовши
їй в довіру, бо сприймала його за свого
рідного племінника, якого бачила в
останнє в дитячому віці. Тому
оформлюючи довіреність розраховувала
на його догляд у майбутньому. Даючи
пояснення в судовому засіданні
плуталася в датах та подіях. При цьому
не заперечувала, що обставини, вказані
в рішенні Ленінського районного суду м.
Запоріжжі від 19 липня 2012 року, яким їй
відмовлено в задоволенні її позову про
визнання недійсною довіреності від
19.03.2008 року №858 та визнання недійсним
договору дарування квартири АДРЕСА_1
від 09.04.2008 року №1019 відповідають
дійсності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явилися про день
та час слухання справи повідомлені
своєчасно, належним чином, причини
неявки суду не повідомили, заяви про
розгляд справи за їх відсутності суду
не надавали.

В судовому засіданні 3-я особа ОСОБА_4
заперечуючи проти позовних вимог, суду
пояснила, що вона є добросовісним
набувачем квартири АДРЕСА_1, але не має
можливості користуватись своєю
власністю повною мірою. При такій
ситуації, відносячись з повагою до
ОСОБА_1, вона протягом розгляду справи
неодноразово намагалась вирішити спір
мирним шляхом пропонуючи ОСОБА_1 різні
варіанти вирішення цього спору. Але
будь-які спроби вирішити цей спір
мирним шляхом залишились
проігнорованими з боку ОСОБА_1 Крім
того, зауважила, що на протязі більш ніж
трирічного строку судових тяжб,
ОСОБА_1 дає різні, загалом неправдиві
пояснення.

3-тя особа приватний нотаріус ОСОБА_5
проти позову заперечувала, при цьому
додала, що діяла у повній відповідності
до вимог закону та Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом міністерства юстиції України
№ 20/5 від 03.03.2004р. при оформленні як
довіреності на ім'я ОСОБА_2 так і
договору дарування квартири.

Суд, за згодою позивача, вважає
можливим провести заочний розгляд
справи, на підставі матеріалів справи,
у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України,
за відсутністю відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, вислухав
пояснення сторін, суд приходить до
наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на
праві приватної власності: 1/3 частина
на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого ОСОБА_10, приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу 19.09.2003 р. за
реєстровим № 1716; 1/3 частина на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом виданого Другою Запорізькою
державною нотаріальною конторою 18.03.2008
р. за реєстровим № 1-496 та 1/3 частина на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого Другою
Запорізькою державною нотаріальною
конторою 18.03.2008 р. за реєстровим № 1-498.

30 січня 2008 року ОСОБА_1 було оформлено
довіреність, якою вона уповноважила
ОСОБА_3 вести її справи пов'язані з
оформленням спадщини, яка посвідчена
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
зареєстровано в реєстрі за № 676 (л.д.146);

19 березня 2008 року ОСОБА_1 було оформлено
довіреність на ім'я ОСОБА_2, якою вона
уповноважила останнього подарувати
належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3
Довіреність посвідчена приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстровано в реєстрі за № 858 (л.д.149).

09 квітня 2008 року ОСОБА_2, діючи від імені
ОСОБА_1 на підставі вище зазначеної
довіреності, подарував ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
дарування квартири від 09.04.2008 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за реєстровим № 1019
(л.д.11). На оборотній стороні договору
міститься підпис ОСОБА_1, датований
09.04.2008 року, що текст договору нею
прочитано і претензій до тексту вона не
має, та витяг з ОПЗМ БТІ про реєстрацію
права власності на нерухоме майно, що
квартира зареєстрована на ОСОБА_3 , що
містить підпис ОСОБА_1, датований 10.04.2008
року що про реєстрацію вона
ознайомлена. В судовому засіданні
ОСОБА_1 підтвердила, що на документах
стоїть її підпис, але вона підписала їх
не читаючи, оскільки вона довіряла
відповідачам.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 09 січня 2009 року вбачається, що
ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1,
яка належала йому на праві приватної
власності на підставі договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 09 квітня
2008 року за реєстровим № 1019,
зареєстрованого в реєстрі права
власності на нерухоме майно 10.04.2008р. в
книзі 253, номер запису 37132, відповідно до
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 18453419 виданим ОП
ЗМБТІ 10.04.2008р.

Вказані обставини не заперечуються
сторонами та підтверджені рішенням
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 19.07.2012 року, залишене без змін
апеляційною та касаційною інстанціями.

Відповідно до ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. При
цьому, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Ст.229 ЦК України встановлено, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» №9 від
06.11.2009 року обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (стаття 229
ЦК), мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Як було з'ясовано у судовому засіданні,
перед оформленням довіреності на ім'я
ОСОБА_2, якою він був уповноважений
подарувати ОСОБА_3 належну ОСОБА_1
квартиру АДРЕСА_1, приватний нотаріус
ОСОБА_5 спілкувалась з ОСОБА_1,
з'ясовувала її волевиявлення,
перевіряла її дієздатність та
пропонувала ОСОБА_1 добре подумати,
оскільки при укладання договору
дарування передбачається перехід
права власності, та вона може
залишитися без квартири, на що їй
ОСОБА_1 повідомила, що вона цілком
довіряє ОСОБА_3 та їй така квартира не
потрібна. Текст довіреності був
зачитаний нею особисто, після чого
ОСОБА_1 ще самостійно ознайомилась з
текстом довіреності та підписала її.
Тому вважає, що ОСОБА_1 розуміла
наслідки і усвідомлювала значення
своїх дій. Про що свідчить те, що через
рік ОСОБА_1 зателефонувала до
нотаріуса, та поцікавилась яким чином
їй скасувати договір дарування,
оскільки у них погані стосунки з ОСОБА_3
Також під час бесіди з нею ОСОБА_1
повідомила, що вона декілька разів
згадувала її слова, чи добре вона
подумала та усвідомлює свої дії, щодо
дарування квартири, та пам'ятає про
можливість скасувати договір
дарування.

Тобто ОСОБА_1 після спливу року з дня
посвідчення довіреності на дарування
квартири пам'ятала про правові
наслідки довіреності, але й про
правові наслідки та особливості
посвідчення договору дарування
квартири.

Також не відповідає дійсності
твердження прокурора в позові, що
довіреність не відповідає вимогам
Інструкції, бо начебто у документі не
чітко вказані юридичні дії , які
належить учинити представникові, без
конкретизації у яких документах ОСОБА_1
довіряє подавати та одержувати всі
необхідні довідки та документи, та
підпису за неї.

У довіреності все конкретно розписано,
а саме «подарувати належну мені
квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1,
що проживає АДРЕСА_2.

Для чого надаю йому право подавати та
одержувати всі необхідні довідки та
документи, в тому числі витяг з реєстру
прав власності на нерухоме майно в
Орендному підприємстві Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації і інші документи,
розписуватися за мене, укласти та
підписати договір дарування квартири,
сплачувати необхідні платежі,
подавати будь-які заяви, в тому числі
щодо сімейного стану та що відчужуване
майно є моєю особистою приватною
власністю, а також виконувати всі інші
дії, пов'язані з цією довіреністю.»

Тобто, у довіреності чітко зазначені
дії: подарувати, укласти та підписати
договір дарування. А всі інші дії
другорядні (подавати та отримувати
документи, розписуватися за довірителя
та інше), пов'язані із основною дією -
подарувати квартиру.

За договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованого)
безоплатно майно (дарунок) у власність;
договір, що встановлює обов'язок
обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування відповідно до ст.
717 ЦК України.

В судовому засіданні прокурором не
доведено, що ОСОБА_1 під час надання
довіреності ОСОБА_2 вважала, що
уповноважує відповідача придбати їй
менше за площею житло або укласти з нею
договір довічного утримання, тобто
помилялась щодо правових наслідків
договору і це є обставиною, що має
значення, а тому є передбачені ст..229 ЦК
України підстави для визнання
правочину недійсним. Як і не доведено,
що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 взагалі
існувала будь-яка домовленість про
придбання для неї двокімнатної
квартири, або будинку, де вони будуть
проживати разом та він буде
опікуватися нею.

Відповідно до положень статей 59, 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд аналізуючи надані
докази та пояснення сторін, приходить
до висновку, що вимоги прокурора
Ленінського району м.Запоріжжя, які діє
в інтересах ОСОБА_1 не є
обґрунтованими, а тому у задоволенні
позву необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 130, 212 - 215 ЦПК
України, ст. 202, 203, 205, 215, 229, 717 ЦК України,
суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову прокурора
прокуратури Ленінського району м.
Запоріжжя в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання недійсними довіреності та
договору купівлі-продажу квартири -
відмовити.

Протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення, відповідач
має право подати до Ленінського
районного суду м. Запоріжжя заяву про
перегляд заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особа, без участі якої було
постановлено рішення, має право подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя:
Колесник С. Г.