Справа № 465/610/13
Головуючий у 1 інстанції: Ванівський
Провадження № 22-ц/783/3208/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В..

при секретарі - Івановій О.О.

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 13 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» про визнання недійсним
споживчого кредитного договору,-

в с т а
н о в и л а :

оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» про визнання недійсним
споживчого кредитного договору.

Рішення оскаржив ОСОБА_3, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Посилається на те,
що відповідно до абз.3 ч.1 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
надання (отримання) споживчих кредитів
в іноземній валюті на території
України забороняється, однак всупереч
наведеному спірний договір є договором
споживчого кредиту і укладений в
іноземній валюті; судом не з'ясовано
наявність у позивача ліцензій на
видачу кредиту в іноземній валюті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2 на заперечення скарги,
дослідивши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги колегія
суддів вважає скаргу безпідставною і
тому її слід відхилити, а рішення
залишити без змін.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що між позивачем ОСОБА_3 та
відкритим акціонерним товариством
«Банк Універсальний»,
правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк», 27 липня 2007 року
укладено кредитний договір № 11-1/617к-06,
відповідно до якого позичальник ОСОБА_3
отримав від Банку грошові кошти у
розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 11,95%
річних за користування грошовими
коштами зі строком повернення до 26
липня 2037 року.

З метою забезпечення зобов'язань за
вищевказаними кредитним договором 27
липня 2007 року між ВАТ «Банк
Універсальний», правонаступником
якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 були укладені договори
поруки.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» коштами
є гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК
України використання іноземної валюти,
в тому числі при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями, допускається у
випадках, в порядку та на умовах,
встановлених законом.

Законодавчим актом, який регулює
правовідносини у сфері валютного
регулювання і валютного контролю, є
Декрет Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю».

Відповідно до ст.5 цього Декрету
операції з валютними цінностями
здійснюються на підставі генеральних
та індивідуальних ліцензій
Національного Банку України. Операції
з валютними цінностями банки мають
право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральної
ліцензії) на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п.2
ст.5 Декрету.

Встановлено, що відповідач має
ліцензію, видану Національним Банком
України, та дозвіл на право здійснення
банківських операцій, зокрема надавати
кредит в іноземній валюті (а.с.60-63).

Щодо посилання апелянта на обов'язкову
наявність у відповідача
індивідуальної ліцензії на підставі ч.4
ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю», то зазначена
норма встановлює, що індивідуальної
ліцензії потребують, в тому числі,
операції щодо надання і одержання
резидентами кредитів в іноземній
валюті, якщо терміни і суми таких
кредитів перевищують встановлені
законодавством межі. Однак на сьогодні
такі терміни і суми кредитів в
іноземній валюті законодавцем не
визначено.

Зазначене підтверджується і листом НБУ
від 07.12.2009 р. №13-210/7871-22612 щодо вимог
підпункту «в» пункту 4 статті 5 Декрету,
який передбачає наявність
індивідуальної ліцензії на надання і
одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі.

А відтак доводи апелянта ОСОБА_3 про
незаконність надання кредиту в
іноземній валюті із зобов'язанням
повернення такого та сплати процентів
за користування ним також в іноземній
валюті є безпідставним, такі дії банку
на час надання кредиту в іноземній
валюті відповідали чинному на той час
законодавству.

Посилання на те, що абз.3 ч.1 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
передбачено, що надання (отримання)
споживчих кредитів в іноземній валюті
на території України забороняється, а
відтак кредитний договір та додаткова
угода до нього є недійсними, є
помилковим, оскільки частину першу
статті 11 цього Закону доповнено
абзацом третім Законом України № 3795-УІ
від 22.09.2011 року, тобто після укладення
кредитного договору та додаткової
угоди до нього і цим Законом не
передбачено зворотної дії.

Договори поруки є похідними від
кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання його стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу саме в
момент вчинення правочину.

Згідно з частиною першою статті 638 та
частиною першою статті 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

Будь-яких доказів на ствердження того,
що спірні договори суперечать чинному
законодавству апелянтом не
представлено, а судом не здобуто.

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до переконання, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції, судом правильно застосовано
норми матеріального права та не
порушено норми процесуального права, і
тому апеляційну скаргу слід відхилити,
а рішення залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л
а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 13 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий:

Судді: