РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1671/14-ц

провадження у справі № 2/0285/749/14

04 червня 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний
суд Житомирської області у складі
судді Романюк Ю.Г., за участі секретаря
судового засідання Медяної І.В., та
осіб, які беруть участь у справі:
позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позовну заяву у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовною
заявою до відповідача про стягнення
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей, яку в ході судового розгляду
уточнила та просить стягувати з
відповідача на її користь аліменти на
утримання двох неповнолітніх дітей в
розмірі 1/3 частини від заробітку
(доходу) відповідача щомісячно,
починаючи з дня подачі заяви і до
досягнення повноліття найстаршою
дитиною.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що з відповідачем перебуває в
шлюбі, від якого мають неповнолітніх
дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, батьком яких в
свідоцтві про народження вказаний
відповідач. Діти перебувають на її
утриманні, батько ухиляється від
обов'язку утримання своїх дітей.
Відповідач працює, отримує регулярну
заробітну плату, інших дітей та осіб на
утриманні не має, а тому, має можливість
надавати допомогу на утримання дітей.

Відповідачем подано письмові
заперечення на позов, які зводяться до
того, що він позовні вимоги не визнає і
вважає такими, що не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Оскільки позивач не працює, тому
твердження, що діти знаходяться лише на
її утриманні не відповідає дійсності.
Він не ухиляється від утримання сім'ї.
Крім того, він допомагає батькам, які є
пенсіонерами; виділяє кошти на
придбання ліків для хворого батька.
Вважає позов аморальним, образливим та
таким, що спричиняє руйнування сім'ї,
тому, просить в його задоволенні
відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач пояснила,
що на протязі останнього року подружні
відносини між нею та відповідачем
значно погіршились, що вплинуло і на
його відношення до виконання свого
обов'язку по вихованню та утриманню
їхніх неповнолітніх дітей. В силу
життєвих обставин вона змушена
проживати з відповідачем в одному
будинку, оскільки вирішення житлового
питання та питання про розірвання
шлюбу потребує певного часу та
фінансових затрат. Вона має намір
звернутись до суду з позовом про
розірвання шлюбу та переїхати жити з
дітьми в інше місце. Протягом останніх
двох місяців відповідач взагалі не
надає матеріальної допомоги на
утримання дітей, не бере участі у їх
вихованні. Спроби домовитись з ним про
утримання дітей у позасудовому порядку
не дали жодних результатів. Після
подачі даного позову до суду він
повністю самоусунувся від виконання
будь-яких обов'язків щодо
неповнолітніх дітей та сім'ї, а тому
вона самостійно забезпечує дітей
продуктами харчування, одягом, всіма
необхідними для навчання та розвитку
речами, здійснює виховання та догляд за
дітьми самотужки. Оскільки ніде не
працює, то змушена звертатись за
грошовою допомогою до своїх батьків та
родичів. Відповідач лише оплачує
житлово-комунальні послуги, грошей не
виділяє навіть на харчування дітей.
Молодша дочка з початком навчального
року починає навчання у школі, що
потребує додаткової підготовки та
матеріальних затрат. Старший син
навчається у старших класах ЗОШ і як
дитина підліткового віку потребує
значних матеріальних затрат для
нормального забезпечення його
розвитку, навчання та виховання. За
таких обставин, коштів, які надають
батьки позивачки недостатньо для
належного утримання двох
неповнолітніх дітей. Позов підтримала
в повному обсязі, просила його
задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні надав
суду пояснення, які зводяться до тих, що
зазначені ним у письмових
запереченнях, позов не визнав.
Стверджував, що брав участь у
забезпеченні своїх дітей до моменту
подання позивачем позовної заяви до
суду. Визнав, що з моменту звернення
останньої до суду, через образу не
надає грошової допомоги на утримання
дітей та сім'ї та що у них з дружиною
дійсно виникають та раніше виникали
непорозуміння щодо сімейного життя, у
зв'язку з чим подружні відносини значно
погіршились. Просив відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні
пояснення позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи та надані
докази, з'ясувавши всі обставини справи
в їх сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 07 жовтня 2000 року
сторони по справі перебувають в
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
НОМЕР_1 від 07 жовтня 2000 року (а.с.5) та є
батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвами про
народження дітей (а.с.6,7).

Діти проживають разом із батьками
за одною адресою (а.с.9). Відповідно до
довідки від 28.04.2014 року, виданої гр.
ОСОБА_1 діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3
проживають з нею та знаходяться на її
утриманні (а.с.10).

Відповідно до довідки про доходи від
14.05.2014 року ОСОБА_2 займає посаду
заступника командира частини А 3814
(а.с.21); загальна сума доходу за період
з грудня 2013 року по травень 2014 року
становить 35133 грн. 80 коп. (а.с.20).

Обов'язок батьків щодо утримання своїх
дітей є одним з головних
конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51
Конституції України) і традиційно
закріплюється в сімейному
законодавстві.

Відповідно до статті 27 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 pоку,
батько або (і) інші особи, що виховують
дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здатностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Це положення відбите і в українському
законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного
кодексу України (далі - СК України)
вказує на обов'язок кожного з батьків
утримувати дитину. Таке утримання є
безумовним, оскільки Закон не
передбачає будь-яких спеціальних умов
для виникнення обов'язку батьків з
утримання своїх дітей, та не передбачає
звільнення батьків від утримання
незалежно від того, чи є батьки
працездатними, та чи є в них кошти,
достатні для утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Способи
виконання обов'язку утримувати дитину
визначені статтею 181 СК України, за
змістом якої, кошти на утримання дитини
(аліменти) за рішенням суду
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом. Якщо стягуються
аліменти на двох і більше дітей, суд
визначає єдину частку від заробітку
(доходу) матері, батька на їх утримання,
яка буде стягуватися до досягнення
найстаршою дитиною повноліття. А
згідно ст. 182 СК України, мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України,
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватись як
аліменти на дитину, визначається судом.

В пункті 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006
року, роз'яснено, що вирішуючи питання
щодо розміру аліментів, суд повинен
урахувати: стан здоров'я, матеріальне
становище дитини і платника аліментів;
наявність в останнього інших
неповнолітніх дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх
дочки, сина; інші обставини, що мають
істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України,
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

За змістом статей 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Посилання відповідача, на те, що він
постійно, до моменту звернення до суду,
надавав матеріальну допомогу на
утримання дітей, оцінюються судом
критично, оскільки вони не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
справи.

Натомість позивачем надано квитанції,
як докази того, що вона здійснює оплату
лікування дітей та купує продукти
харчування (а.с.39-40, 42-44), як і докази
надання їй грошової допомоги її
батьками (а.с.41).

Твердження відповідача про те, що він
допомагає своїм батькам, до уваги не
приймається, оскільки в судовому
засіданні було встановлено, що батьки
відповідача є пенсіонерами та
отримують пенсію за віком і відповідач
проживає окремо від батьків. Доказів
надання матеріальної допомоги на
лікування батька, який хворіє,
відповідачем надано не було.

Інші твердження відповідача викладені
ним у письмових запереченнях жодним
чином не впливають на встановлений
законом обов'язок відповідача щодо
утримання свого неповнолітнього сина
та не є обставинами, які враховуються
судом при визначенні розміру
аліментів. Натомість, матеріали справи
не містять даних про наявність у
відповідача непрацездатних осіб на
утриманні, обставин, пов'язаних з
незадовільним здоров'ям чи його
матеріальним становищем, чи наявність
інших обставин, що мають істотне
значення для справи.

Отже, як встановлено під час розгляду
справи, відповідач є здоровою та
працездатною особою, офіційно
працевлаштований і отримує зарплатню;
інших утриманців, окрім неповнолітніх
дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не має.
Тобто, будь-яких поважних причин, що
унеможливлюють надання відповідачем
матеріальної допомоги своїм дітям, у
розмірі, що зазначений позивачкою у
позовній заяві, на момент розгляду
справи судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, а також
обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК
України та законодавчо закріплений
розмір прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, суд приходить до
висновку, що у зв'язку із об'єктивною
потребою неповнолітніх дітей сторін у
забезпеченні належного матеріального
утримання для дітей відповідного віку,
позивачка, яка не має самостійного
доходу, дійсно потребує матеріальної
допомоги на утримання неповнолітніх
сина та дочки, а відповідач, враховуючи
його стан здоров'я, сімейний стан,
матеріальне становище та всі
обставини, що мають істотне значення -
спроможний сплачувати аліменти в
розмірі, який зазначає позивач у
позовній заяві, а тому, суд вважає позов
обґрунтованим та задовольняє позовні
вимоги позивача в повному обсязі.

Як відповідач, так і позивач, в рівних
частках повинні утримувати своїх дітей
до досягнення ними повноліття, що разом
із присудженою сумою аліментів
забезпечить належне утримання дітей.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий
збір підлягає стягненню з відповідача
в дохід держави.

Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-
215, 218, 367 Цивільного процесуального
кодексу України, статтями 141, 180-184, 191
Сімейного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти
на утримання неповнолітніх дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частки від
заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше,
ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового
мінімуму для кожного з дітей
відповідного віку, щомісячно,
починаючи від дня пред'явлення позову -
30 квітня 2014 року і до досягнення
повноліття найстаршою дитиною -
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в дохід
держави судовий збір в сумі 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць допустити до негайного
виконання.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги до апеляційного
суду Житомирської області через
Новоград-Волинський міськрайонний суд
протягом 10 (десяти) днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 (десяти)
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду складено в повному обсязі
та підписано 05.06.2014 року.

Суддя
Ю.Г. Романюк