Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/609/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Мокрецький
Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів:
Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Камінної М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» на рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 07 квітня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду із вищевказаним
позовом. В обґрунтування позову
зазначено, що 15.05.2008 року між ними та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
б/н про надання останньому кредиту в
сумі 6000,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до умов Договору, останній
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання, якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує іншу про
припинення його дії, він автоматично
лонгується на такий же термін.
Відповідач ознайомлений та згодний з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою і Тарифами банку, як і
підтвердив свою згоду на те, що
підписана ним заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку складає між ним та
банком договір про надання банківських
послуг, що підтверджується його
підписом у заяві від 15.05.2008 року.

Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав в повному обсязі, але
відповідач не надав своєчасно Банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за Кредитом,
відсотками, а також іншими витратами
відповідно до умов Договору, в зв'язку з
чим станом на 31.12.2013 р. утворилась
заборгованість 22912,63 грн., яку позивач
просить стягнути з відповідача.

Рішенням Житомирського районного
суду Житомирської області від 07 квітня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, недоведеність обставин, що мають
значення для справи, просить скасувати
зазначене рішення суду та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі. Зокрема, позивач
вважає, що судом не досліджені належним
чином докази по справі, а висновки суду
не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи банку в його позовних
вимогах суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано доказів
на підтвердження факту отримання
відповідачем ОСОБА_2 від Банку кредиту
в сумі 6000,00 грн.

Однак, з такими висновками суду
погодитися неможна, оскільки вони не
відповідають дійсним обставинам
справи та вимогам чинного
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 15.05.2008 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір без номера шляхом
приєднання у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (до 05.2011
року). Кредитний ліміт за кредитною
карткою встановлено 6000,00 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою і
Тарифами банку складає між та Банком
Договір, що і підтвердив підписом у
заяві.

Попри взяті на себе зобов'язання
відповідач ОСОБА_2 не виконував умови
кредитного договору стосовного
своєчасного повернення кредитних
коштів та відсотків за користування
ними, у зв'язку з чим, станом на 31.12.2013 р.
утворилась заборгованість 22912,63 грн., з
яких: 5911,62 грн. - заборгованість за
кредитом; 12594,90 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
2838,84 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина) і 1067,27 грн. -
штраф (процентна складова).

Розрахунок заборгованості відповідача
перед банком - позивачем проведено
правильно у відповідності з умовами
вище зазначеного договору від 15.05.2008
року та вимогами чинного
законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи банк,
в підтвердження своїх позовних вимог,
надав суду належним чином оформлені
копію спірного договору (заяву ОСОБА_2
від 15.05.2008 року, Умови та правила
надання банківських послуг) та
розрахунок заборгованості.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції жодна із сторін не заявила
про те, що ці письмові докази є
неналежними.

Отже, у суду першої інстанції не було
жодних підстав вважати, що зазначені
письмові докази не є належними та
допустимими доказами по справі. До того
ж, в разі виникнення сумнів відносно
письмових доказів у справі, суд першої
інстанції, в силу ч. 2 ст. 64 ЦПК України,
не був позбавлений можливості вимагати
подання до суду оригіналів цих
документів, але таке питання не було
поставлене в суді першої інстанції, ні
сторонами, ні самим судом.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України -
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України - правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України
кредитний договір укладається в
письмовій формі.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України - договором
приєднання є договір, умови якого
встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
банківські розрахунки проводяться у
готівковій та безготівковій формах
згідно із правилами, встановленими
нормативно-правовими актами
Національного банку України. Банки в
Україні можуть використовувати як
платіжні інструменти платіжні
доручення, платіжні вимоги,
вимоги-доручення, векселі, чеки,
банківські платіжні картки та інші
дебетові і кредитові платіжні
інструменти, що застосовуються у
міжнародній банківській практиці.

Згідно з п. 3.1. Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» передбачено, що грошові кошти
існують у готівковій формі (формі
грошових знаків) або безготівковій
формі (формі записів на рахунках у
банках).

Безпідставними є посилання суду першої
інстанції на ту обставину, що банк не
надав суду доказів того, що
відповідачем були отримані грошові
кошти у банку, оскільки не прийняв до
уваги, що між сторонами було укладено
кредитний договір шляхом приєднання, а
відповідно до цього договору
відповідачу було встановлено
кредитний ліміт на платіжну картку у
розмірі 6000,00 грн. Тобто видача банком
кредиту здійснена шляхом зарахуванням
відповідної грошової суми на платіжну
картку відповідача «Універсальна GOLD»,
що підтверджується випискою про рух
коштів по рахунку (а.с.41).

За таких обставин, з урахуванням
доказів у справі та виходячи з положень
ст.ст. 525, 526, 530, 536, 1954, 1065-1 ЦК України,
колегія суддів приходить до висновку,
що позовні вимоги банку про стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором без номеру від
15.05.2008 року - підлягають задоволенню.

Оскільки доводи апеляційної скарги
знайшли своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, судом порушені норми
матеріального та процесуального права,
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на
користь позивача підлягають стягненню
з відповідача витрати з оплати
судового збору у суді першої та
апеляційної інстанції у розмірі 365 грн.
40 коп. (243,60+121,80 = 365,40).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 07 квітня 2014
року скасувати, ухваливши нове
рішення.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» заборгованість у розмірі
22912 грн. 63 коп. за кредитним договором №
б/н від 15 травня 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» судовий збір в розмірі 365
грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий :
Судді :