Справа №784/4090/13 28.05.2014 28.05.2014 28.05.2014
Провадження №22-ц/784/17/14
інстанції:Спінчевська Н.А..
Доповідач апеляційного суду: Галущенко
У Х В А Л А

Іменем
України

28 травня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В..

Локтіонової
О.В.

із секретарем: Рудніком Є.М.

з участю

представників:

позивача - Филиппової Т.М.

відповідачки - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Миколаєві
цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_5 на рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 20.08. 2013
р. у справі за

позовом

публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра» (
далі - ПАТ КБ «Надра») до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за

зустрічним
позовом

ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Надра» про
визнання кредитного договору
недійсним,

встановила:

В грудні 2011 р. ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра», звернулося з позовом до ОСОБА_5
та ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач вказував, що між ВАТ КБ «Надра»
та ОСОБА_5 14 червня 2007 р. був укладений
кредитний договір «Автопакет» №
08/05/2007/840-К 603 строком до 11 червня 2014 р.,
згідно з яким вона отримала кредит на
суму 14.386 дол. США, зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 14, 4 %
річних на придбання автомобіля «Део
Нексія», 2007 року випуску.

В забезпечення повернення кредиту
укладений договір поруки з ОСОБА_6
Відповідачі свої зобов'язання за
вказаним кредитним договором не
виконують, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість.

В подальшому ОСОБА_5 звернулася до суду
із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ
«Надра» про визнання кредитного
договору недійсним.

ОСОБА_5 зазначала, що з позивачем
ніколи не підписувала кредитний
договір, а підпис на договорі виконано
не нею, а іншою особою.

Таким чином, зазначений правочин
не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України
і відповідно до приписів ст. 215 ЦК
України, є недійсним.

Посилаючись на ці обставини,
ОСОБА_5 просила про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 20.08.2013 р.
постановлено про стягнення з
відповідачів в солідарному порядку на
користь позивача заборгованість за
тілом кредиту на суму 13781, 32 дол. США, що
еквівалентно 109860 грн. 55 коп. за
відсотками за користування кредитом на
суму-7039, 72 дол. США, що еквівалентно 56118
грн. 54 коп., пені 1552 дол. США, що
еквівалентно 12376 грн.06 коп. та по 891 грн.
78 коп. судового збору з кожного
солідарного відповідача.

В задоволенні вимог щодо
стягнення штрафу відмовлено.

В задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі
відповідач просила про скасування
рішення та призначення повторної
експертизи посилаючись на те, що
висновки суду ґрунтуються на висновку
експерта, який є недостовірним, а суд
цих обставин при ухваленні рішення не
врахував, повторну експертизу не
призначив та ухвалив рішення, яке
суперечить наявним доказам.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення в межах
оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить
висновку про відмову у задоволенні
апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК
України, зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобов'язань, які
виникають з договорів, тягне за собою
наслідки передбачені ст. 611 ЦК, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання однією з сторін, якщо це
передбачено договором або законом;
зміна умов зобов'язання; сплата
неустойки (штрафу); відшкодування
збитків.

Положення ст. ст. 1054, 1056-1 та ч.2 ст.
1050, які регулюють правовідносини, що
виникли з договору кредиту та позики,
також передбачають відшкодування
збитків в разі невиконання кредитного
договору, шляхом дострокового його
повернення та сплати процентів
передбачених договором.

Пунктами 4.2.5, 5.1, 5.2 договору,
встановлено право кредитора вимагати
дострокового повернення кредиту,
відсотків за його користування,
комісії та інших нарахувань, які носять
штрафний характер.

Згідно з правилами ст. 638 ЦК
договір вважається укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору, тобто
усіх тих умов, щодо яких за заявою хоча
б однієї з сторін договору має бути
досягнуто згоди.

Кредитний договір, відповідно до
ч.2 ст. 640 ЦК вважається укладеним з
моменту отримання кредитних коштів
позичальником.

З матеріалів справи вбачається,
що 14.06.2007 р. з позичальницею укладено
договір кредиту, за умовами якого вона
отримала 14.386. дол. США для придбання
автомобіля «ДЕО Нексія».

Зазначений договір, відповідно до
приписів п. 2.1 договору, укладено шляхом
відкриття їй позичкового рахунку №
1501 та перерахування Кредитором
кредитних коштів за розпорядженням
позичальниці на розрахунковий рахунок
продавця - ПП «ОСОБА_7.», що
підтверджується копією меморіального
ордеру № 855 від 14.06.2007 р., актом вибору
автомобіля від 04.06.2007 р. та
розпорядженням підрозділу кредитного
адміністрування від 14.05.2007 р. ( а.с.194-196).

Погодження істотних умов
кредитного договору, крім цих доказів
підтверджується також особистим
підписом позичальниці у тексті
договору, заявою-анкетою позичальниці,
гарантійним листом кредитора про
надання кредиту шляхом перерахування
коштів на рахунок продавця
транспортного засобу, свідоцтвом про
реєстрацію автомобіля за
позичальницею на підставі довідки -
рахунку від 12.06.2007 р. та договором
страхування автомобіля ( а. с.- 5-7 зв.,
198-200, 204, 206).

Згідно з договором позичальниця
зобов'язана була щомісячними платежами
погашати заборгованість перед Банком,
у тому числі, здійснювати сплату
частки кредиту та процентів за його
користування у розмірі 14, 4 % річних, але
не менше 276 дол. США щомісячно.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку позичальниця не виконала
належним чином цих умов договору,
допустивши накопичення заборгованості
за тілом кредиту, з відсотків за
користування кредитом, пені та штрафу в
період його дії та станом на 01.07. 2011 р. на
загальну суму 23.812, 14 дол. США, що
еквівалентно 189.823 грн. 24 коп.

Встановивши зазначені обставини
на підставі наведених доказів суд
прийшов обґрунтованого висновку, як
про порушення позичальницею умов
кредитного договору, так і про
наявність підстав для покладення на
неї відповідальності за відшкодування
збитків, завданих неналежним
виконанням умов договору.

Зменшуючи розмір стягнення за
рахунок відмови у стягненні штрафу на
суму 11468 грн.09 коп. суд першої інстанції
посилався на недоведеність Банком
наявності підстав для застосування
штрафних санкцій до позичальниці.

Зазначені висновки суду
кредитором у апеляційному порядку не
оскаржуються і за таких обставин, в
силу положень ст. 303 ЦПК України,
апеляційним судом не обговорюються.

При цьому, суд з належних підстав
визнав необґрунтованими вимоги
відповідачки про застосування строку
позовної давності, оскільки доказів
того, що його пропущено позивачем
матеріали справи не містять, адже
кредитний договір у пункті 7.3 містить
погоджені сторонами умови про
збільшення строку позовної давності до
десяти років договору. ( а. с. -7)

Вирішуючи спір в частині
зустрічного позову суд також
обгрунтовано виходив з того, що
відповідно до вимог ст. 627 ЦК
позичальниця була вільною у виборі
банку та умов отримання кредиту;
отримала усю необхідну для формування
свідомого вибору інформацію;
добровільно погодила зазначені умови,
посвідчивши своїм особистим підписом
текст договору; отримала кредитні
кошти, придбавши на них автомобіль та
зобов'язалась щомісячними платежами
погашати заборгованість перед Банком,
у тому числі, здійснювати сплату
частки кредиту, процентів за його
користування у розмірі 14,4 % річних.

З врахуванням
встановлених обставин суд прийшов
обґрунтованого висновку про укладення
договору та відсутність підстав для
визнання його недійсним з підстав,
передбачених ст. 203, 215 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги
відповідачки про те, що вона не
підписувала кредитний договір та
заяву про видачу готівки не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються висновками судової
додаткової почеркознавчої експертизи
від 05.05.2014 р. №478 ( а.с.362-366) та наявними у
матеріалах справи, фінансовими
документами щодо перерахування
кредитором коштів на рахунок
автосалону для оплати вартості
автомобіля, придбаного позивачкою.

Не підлягають врахуванню
також і доводи апеляційної скарги
позивача щодо необхідності
застосування строку позовної давності
та врахування того факту, що автомобіль
у 2008 році передано позичальницею Банку
в рахунок звернення стягнення.

По - перше, сторони у договорі
погодили збільшення строку давності до
десяти років, а по-друге, позичальниця
не надала Кредитору повноваження для
продажу автомобіля у порядку
договірного звернення стягнення, що
унеможливило його продаж та
зарахування коштів від реалізації на
погашення кредитних зобов'язань.

Інші доводи також не заслуговують
на увагу, оскільки не спростовують
висновків суду.

Враховуючи встановлене колегія
суддів не знаходить підстав для зміни
чи скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 20.08. 2013
р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

О.В. Локтіонова