Справа № 437/2291/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2014 року Ленінський районний
суд м. Луганська в складі:

головуючого -судді Антоненко М.В.,

при секретарі -Єсауленко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луганську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Акціонерного банку «Укргазбанк» в
особі Луганської філії, ГУЮ Луганської
області, як правонаступник Приватного
нотаріуса Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, третя
особа Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Луганській області про
визнання дій банку, такими що порушують
прав споживача-позичальника, визнання
кредитного договору та договору
іпотеки недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду із позовом
до Публічного акціонерного товариства
Акціонерного банку «Укргазбанк» в
особі Луганської філії, ГУЮ Луганської
області, як правонаступник Приватного
нотаріуса Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, третя
особа Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Луганській області про
визнання дій банку, такими що порушують
прав споживача-позичальника, визнання
кредитного договору та договору
іпотеки недійсним. В обґрунтування
вимог позивач зазначила, що "06" червня
2008 року між позичальником ОСОБА_1, та
Публічним акціонерним товариством
Акціонерний банк «Укргазбанк»,
укладено кредитний Договір NФ-766 від
06.06.2008 року. Зазначений Договір
укладений сторонами із визначенням
його змісту на основі стандартної
форми, запропонованої банком для
будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На
час укладання кредитного Договору
позивачем до банку була надана
достовірна інформація про її
фінансово-майновий стан та відповідно
до умов надання кредитних коштів
позивачем була надана декларація про
отримання доходу у національній валюті
України за рік. Відповідно до п. 3.1.1.2.
кредитного договору банк зобов'язався
надати позичальникові кредитні кошти
шляхом перерахування з позичкового
рахунку на поточний рахунок
позичальника N260115053.840, відкритий у
Банку з "06" червня 2008 року і терміном
погашення до "05" червня 2028 року включно
кредиту у сумі 100 000 доларів США 00 центів
(сто тисяч доларів США 00
центів).Відповідно до п. 1.1. Позичальник
зобов'язується сплатити відсотки за
користування кредитом у розмірі 13,8 %
річних, що нараховується на фактичний
залишок заборгованості за кредитом за
фактичний період користування
кредитними коштами. У п. 3.3.3. кредитного
договору зазначено, що Позичальник
зобов'язуєте щомісяця з 1 до 10 числа
кожного місяця, починаючи з місяця
наступного за місяцем отримання кредит
здійснювати погашення заборгованості
по кредиту у складі щомісячного
платежу, розмір якого за цим Договором
становить 416 доларів США 67 центів
(чотириста шістнадцять доларів США 67
центів). Для забезпечення виконання
боргових зобов'язань за кредитним
Договором NФ-766 від "06 червня 2008 року між
позивачкою та банком було укладено
Договір іпотеки N2150 від « 06» червня 2008
року. Відповідно до умов вказаного
договору іпотеки, ОСОБА_1 передала
банку в іпотеку нерухоме майно -
трикімнатну квартиру загальною площею
75,1 кв. м, житловою площею 56,0 кв. м., яка
знаходиться у АДРЕСА_2 та на даний час
використовується її сім'єю. Позивач
вважає, що умови кредитного Договору в
частині надання кредиту в доларах США,
що передбачає згідно умов кредитного
договору у випадку погашення кредиту
та сплати відсотків за користування
кредитом у доларах США, є способом
зловживання правом, коли всі ризики
знецінення національної валюти
України шляхом порушення вимог закону
Банк покладає, як суб'єкт
підприємницької (господарської)
діяльності, виключно на позичальника
за кредитним Договором та споживача
кредитних послуг, що є грубим
порушенням частини 3 статті 13
Цивільного кодексу України. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
Договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Таким чином, кредитний
договір має бути в цілому на вимогу
споживача визнаним недійсним. Позивач
також вважає, що відсоткова ставка
вказана в кредитному Договорі NФ-766 від
"06" червня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1
та Публічним акціонерним товариством
Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі
Луганської філії, в розмірі 13,8% річних,
з урахуванням терміну кредитування, не
відповідає щомісячному платежу
визначеному у договорі, в розмірі 416,87
доларів США, з урахуванням відсотків;
щомісячний платіж, визначений
договором платіж в розмірі 416,87 доларів
США, з урахуванням терміну
кредитування, не відповідає
відсотковій ставці в розмірі 13,8% за цим
договором; сукупна вартість даного
кредиту з урахуванням терміну
кредитування, мінімального місячного
платежу, не відповідає розміру
відсотків - 13,8% річних. На підставі
викладеного позивач просить суд
визнати, що відсоткова ставка вказана в
кредитному Договорі NФ-766 від "06" червня
2008 року, укладений між ОСОБА_1 та
Публічним акціонерним товариством
Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі
Луганської філії, в розмірі 13,8% річних,
з урахуванням терміну кредитування, не
відповідає щомісячному платежу
визначеному у договорі, в розмірі 416,87
доларів США, з урахуванням відсотків.
Визнати, що щомісячний платіж,
встановлений Договором NФ-766 від "06"
червня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та
Публічним акціонерним товариством
Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі
Луганської філії в розмірі 416,87 доларів
США, з урахуванням терміну
кредитування, не відповідає
відсотковій ставці в розмірі 13,8% за цим
договором. Визнати, що сукупна вартість
даного кредиту за Договором NФ-766 від "06"
червня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та
Публічним акціонерним товариством
Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі
Луганської філії, з урахуванням
терміну кредитування, мінімального
місячного платежу, не відповідає
розміру відсотків - 13,8% річних. Визнати,
що Договір NФ-766 від "06" червня 2008 року,
укладений між ОСОБА_1 та Публічним
акціонерним товариством Акціонерний
банк «Укргазбанк» в особі Луганської
філії укладено під впливом омани
споживача. Визнати, що умови кредитного
договору NФ-766 від "06" червня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_1 та Публічним
акціонерним товариством Акціонерний
банк «Укргазбанк» в особі Луганської
філії, не відповідають вимогам
кредитного договору про надання
споживчого кредиту. Визнати недійсним
кредитний Договір NФ-766 від "06" червня 2008
року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним
акціонерним товариством Акціонерний
банк «Укргазбанк» в особі Луганської
філії, у зв'язку його не відповідністю
Закону України "Про захист прав
споживачів". Визнати недійсним Договір
іпотеки від "06" червня 2008 року,
укладений між ОСОБА_1 та Публічним
акціонерним товариством Акціонерний
банк «Укргазбанк», в особі Луганської
філії і посвідченим нотаріально
приватним нотаріусом ОСОБА_3
Луганського міського нотаріального
округу Луганської області
зареєстрованим в реєстрі за N 2150 від "06"
червня 2008 року, у зв'язку його не
відповідністю Закону України "Про
захист прав споживачів". Зобов'язати
ГУЮ Луганської області, як
правонаступника приватного нотаріуса
ОСОБА_3 Луганського міського
нотаріального округу Луганської
області виключити з реєстру іпотек
запис про іпотеку та зняти заборону
відчуження нерухомого майна, яке було
передано у іпотеку за Договором
іпотеки, укладеним між позивачем
ОСОБА_1 та Відповідачем Публічним
акціонерним товариством Акціонерний
банк «Ургазбанк», в особі Луганської
філії "06" червня 2008 року, а саме нерухоме
майно - трикімнатну кварти загальною
площею 75,1 кв. м, житловою площею 56,0 кв.м.,
що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка
належить ОСОБА_1

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримала в повному обсязі надала
суду пояснення аналогічні викладеним у
позові. Наполягала на задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ АБ
«Укргазбанк» Готіна Д.В. в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала в
повному обсязі, підтримала надані
заперечення. Просила відмовити в
задоволенні позовних вимог за
необґрунтованістю.

Представник відповідача ГУЮ ГУЮ
Луганської області, як правонаступник
Приватного нотаріуса Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
в судовому засіданні присутній не був,
до його початку надав суду заперечення,
відповідно до яких в задоволенні
позовних вимог просив відмовити за
необґрунтованістю.

Представник третьої особи Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Луганській області в судовому
засіданні присутній не був, про час та
дату розгляду справи повідомлявся
належним чином, причин неявки суду не
доповів.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача та
відповідача, дослідивши представлені
письмові докази, вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що « 06» червня 2008
року між ОСОБА_1 та Публічним
акціонерним товариством Акціонерний
банк «Укргазбанк» укладено кредитний
Договір №Ф-766 від 06.06.2008 року.
Відповідно до п. 3.1.1.2. кредитного
договору Банк зобов'язався надати
Позичальникові кредитні кошти шляхом
перерахування з позичкового рахунку на
поточний рахунок Позичальника НОМЕР_1,
відкритий у Банку з « 06» червня 2008 року
і терміном погашення до « 05» червня 2028
року включно кредиту у сумі 100 000
доларів CШA 00 центів (сто тисяч доларів
США 00 центів). Відповідно до п. 1.1.
Позичальник зобов'язується сплатити
відсотки за користування кредитом у
розмірі 13,8 % річних, що нараховується на
фактичний залишок заборгованості за
кредитом за фактичний період
користування кредитними коштами. У п.
3.3.3. кредитного договору зазначено, що
Позичальник зобов'язується щомісяця з 1
до 10 числа кожного місяця, починаючи з
місяця наступного за місяцем отримання
кредиту здійснювати погашення
заборгованості по кредиту у складі
щомісячного платежу, розмір якого за
цим Договором становить 416 доларів США
67 центів (чотириста шістнадцять
доларів США 67 центів) (а.с.5-7).

Для забезпечення виконання боргових
зобов'язань за кредитним Договором
№Ф-766 від «06» червня 2008 року між
позивачкою та Банком було укладено
Договір іпотеки № 2150 від « 06» червня 2008
року. Відповідно до умов вказаного
договору іпотеки, ОСОБА_1 передала
Банку в іпотеку нерухоме майно
трикімнатну квартиру загальною площею
75,1 кв.м. житловою площею 56.0 кв.м., яка
знаходиться у АДРЕСА_2 та на даний час
використовується її сім'єю (а.с.9-11).

Відповідно до частини 1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

На час укладання Кредитного договору №
Ф-766 від 06.06.2008р. сторони були
проінформовані щодо усіх істотних умов
та досягли згоди, що засвідчується
їхніми особистими підписами.

Крім того, визнання кредитного
договору недійсним своїм наслідком має
двосторонню реституцію, передбачену
ст. 216 ЦК України, тобто, у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 статті 230 ЦК України,
якщо одна сторона навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (ч. 1 статті 229 ЦК
України), такий правочин визнається
недійсним. При цьому, під обманом слід
розуміти навмисне введення в оману
однією стороною правочину іншої
сторони з метою вчинення правочину.
Встановлення наявності умислу у
недобросовісної сторони ввести в оману
другу сторону, щоб спонукати її до
укладення правочину є неодмінною
умовою кваліфікації недійсності
правочину за ст. 230.

Згідно зі статтями 59,60 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, в порушення вказаних норм,
наявність умислу в діях ПАТ АБ
«Укргазбанк», істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману ОСОБА_1 жодним
чином не доведено.

Як вбачається з матеріалів справи, при
укладенні спірного кредитного
договору ОСОБА_1 були відомі усі умови
договору та не існувало ніяких інших
умов, які б примусили її прийняти ці
умови на вкрай невигідних для себе
умовах.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про
Національний банк України", офіційний
курс гривні до іноземних валют
встановлюється Національним банком.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінетів
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю", валютні курси
встановлюється Національним банком
України за погодженням з Кабінетом
Міністрів України.

Поряд з цим, положенням про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют та курсу
банківських металів, затвердженого
постановою Правління Національного
Банку України N 496 від 12.11.2003 р
визначається, що офіційний курс гривні
до іноземних валют, зокрема до долара
США установлюється щоденно. Для
розрахунку курсу гривні до іноземних
валют використовується інформація про
котирування іноземних валют станом на
останню дату.

З наведеного можливо зробити висновок,
що стабільність курсу гривні до
іноземних валют законодавчо не
закріплена.

Таким чином, при укладенні кредитного
договору в іноземній валюті та беручи
на себе певні обов'язки щодо погашення
цього кредиту саме в доларах США,
сторони за договором, усвідомлювали, що
курс національної валюти України до
долару США не є незмінним, та те що
зміна цього курсу можливо настане, а
тому Позивачка повинна була
передбачити та врахувати підвищення
валютного ризику за цим договором.

Оцінюючи здобуті судовому засіданні
письмові докази та пояснення
представників позивачів, суд дійшов
висновку про те, що наведені позивачем
ОСОБА_1 доводи щодо недійсності
укладених договорів є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають умовам, передбаченим ст.203
ЦК України, а тому ці доводи не можуть
бути прийняти до уваги суду.

На момент укладення кредитного
договору позивач ОСОБА_1, відповідно до
вимог ст. 203 Цивільного кодексу України,
мала необхідний обсяг дієздатності,
який дозволяв їй в повній мірі
усвідомлювати наслідки здійснення
юридично значимих дій, мала вільне
волевиявлення. Про це свідчить факт
підписання позивачем ОСОБА_1
кредитного договору.

На момент укладання кредитного
договору позивач була ознайомлений з
усіма істотними умовами кредитного
договору та наслідками за невиконання
узятих зобов'язань.

Зважаючи на зазначене, спірний
кредитний договір укладений
відповідно до положень чинного
законодавства та з дотриманням вимог
ст. ст. 203, 205, 207, 208, ч. 2 ст. 524 і ст. 533
Цивільного кодексу України.

На підставі наведеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
є необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 59, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 203, 215, 216, 230 ЦК України,
ст. 8 Декрету Кабінетів Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання та валютного контролю", ст.
36 Закону України "Про Національний банк
України" -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
у зв'язку з необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку на
апеляційне оскарження. Апеляційну
скаргу на рішення суду може бути подано
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення до Апеляційного
суду Луганської області через
Ленінський районний суд м. Луганська.

Суддя
М.В. Антоненко