Єдиний унікальний номер 248/535/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3608/2014
Єдиний унікальний номер: 248/535/14-ц
Номер провадження: 22ц/775/3608/2014
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач: Новосьолова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року
м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Новікової Г.В.,

суддів: Агєєва О.В., Новосьолової Г.Г.,

при секретарі Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Харцизького
міського суду Донецької області від 18
березня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
частки квартири та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
права власності в порядку спадкування,
-

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2014 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до Харцизького міський
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
визнання права власності на частки
квартири мотивуючи свої вимоги
наступним.

12 грудня 1990 року ОСОБА_5 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_6, від шлюбу народилась
ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом
про народження.

27 грудня 1999 року відповідно до
свідоцтва про право власності,
квартира за адресою: АДРЕСА_2, належить
в рівних частках ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Право власності на квартиру
зареєстроване у БТІ 27 грудня 1999 року за
№3842, книзі №32 за ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_1.

29 січня 2002 року шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 розірваний та ОСОБА_6 змінила
своє прізвище на ОСОБА_2, про що
свідчить свідоцтво про розірвання
шлюбу, актова запис №42 яке видане
відділом реєстрації актів
громадянського стану Харцизького
міського управління юстиції Донецької
області.

З 13 квітня 2010 року ОСОБА_1 є інвалідом 1
групи, що підтверджується посвідченням
виданим Харцизьким УПСЗН.

28 липня 2010 року ОСОБА_5 склав заповіт на
все належне йому майно, рухоме та
нерухоме та майнові права, яке буде
йому належати на час смерті, де б воно
не знаходилось та з чого б не
складалось та на що він буде матиме
право на час своєї смерті за законом та
заповів ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5 - батько
ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про
смерть.

Після його смерті відкрилася спадщина
у вигляді 1/4 частини квартири за
адресою: АДРЕСА_2.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 стверджують, що
на час смерті ОСОБА_5 у спірній квартирі
були зареєстровані лише ОСОБА_1 та
ОСОБА_5.

ОСОБА_1 - донька спадкодавця - ОСОБА_5, як
спадкоємець першої черги за законом
звернулась до нотаріуса для прийняття
спадщини, де їй стало відомо, що її
батько заповів своє майно, своїй сестрі
- ОСОБА_3

Звертаючись з даним позовом до суду,
позивачі зазначають, що відповідно до
вимог ч.1 ст.1241 ЦК України, ОСОБА_1, як
інвалід дитинства 1-ї групи, має право
на обов'язкову частку на спадкове майно
- ? частку спірної після смерті батька,
тобто на 1/8 частку від спадщини.

ОСОБА_1 отримавши письмово постанову
про відмову у вчиненні нотаріальної
дії, оформити спадщину не може,
оскільки у правовстановлюючому
документі свідоцтві про право
власності на квартиру від 27 грудня 1999
року допущена помилка у написані
прізвища сім'ї ОСОБА_5, зокрема, замість
вірного зазначення прізвища «ОСОБА_5»
вказано помилково «ОСОБА_5», у зв'язку з
чим реєстрація права власності згідно
цього свідоцтва КП БТІ м.Харцизька
проведена теж з помилкою.

Отже, вони позбавлені права
розпорядження спадковою квартирою,
оскільки взагалі не мають права
власності на вказані частки квартири, а
тому звернувшись до суду просили
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частку однокімнатної квартири за
адресою: АДРЕСА_2 та право власності в
порядку спадкування на 1/8 частку
(обов'язкову) вказаної квартири, а також
за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку
спірної квартири.

18 лютого 2014 року до суду з зустрічним
позовом звернулась ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання права власності в порядку
спадкування мотивуючи свої вимоги
наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її брат ОСОБА_5,
після його смерті залишилась спадщина
на майно.

На час відкриття спадщини брат мешкав у
квартирі за адресою: АДРЕСА_2, де був
зареєстрований.

Спірна квартира на підставі свідоцтва
про право власності належить в рівних
частках ОСОБА_7, колишньої дружині
ОСОБА_8, ОСОБА_9 її сину від іншого шлюбу
та ОСОБА_1 доньки брата, яка є інвалідом
1 групи з дитинства.

У 2002 році її брат ОСОБА_5 розірвав шлюб з
ОСОБА_6 та залишився проживати у
спірній квартирі, а вона з дітьми стала
проживати за іншою адресою: АДРЕСА_1.

28 липня 2010 року її брат ОСОБА_5 склав на
її ім'я заповіт, згідно до якого все
належне йому майно на день смерті він
заповів їй. У зв'язку з цим, вона в
установленому законом порядку
звернулась до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини, але їй було
відмовлено із роз'ясненням, що в
свідоцтві про право власності на
квартиру від 27 грудня 1999 року допущена
помилка у зазначені прізвища, зокрема,
замість прізвища «ОСОБА_5» вказано
«ОСОБА_5», що унеможливлює видачу
свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, у спадкодавця є донька
ОСОБА_1, яка є інвалідом і має право на
обов'язкову частку у спадщині, й яка теж
не може отримати свідоцтво про право на
спадщину на підставі із
вищевикладеним.

А тому, ОСОБА_3 вважає, що має право на
частку у спадщині у вигляді 1/4 частки
квартири відповідно до заповіту.

Донька спадкодавця також має право на
обов'язкову частку у спадщині, а саме на
половину частки, яка належала б їй у
разі спадкування за законом, тобто 1/8
частку, відповідно до цього за нею
(ОСОБА_3.) також має бути визнано право
власності на 1/8 частку квартири.

Звернувшись до суду ОСОБА_3 просить
визнати за нею право власності в
порядку спадкування за заповітом на 1/8
частку спадкової квартири.

18 березня 2014 року рішенням Харцизького
міського суду Донецької області у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання
права власності на частки квартири та у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання права власності в
порядку спадкування відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1,
ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення їх
позовних вимог, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначають, що суд першої
інстанції незаконно відмовив у
задоволені позовних вимог, мотивуючи
тим, що їх вимоги повинні розглядатися
в порядку окремого провадження, а ні
позовного. Ухвалюючи рішення суд
першої інстанції зазначив, що між
сторонами відсутній спір про право, але
даний висновок є помилковим, оскільки
сторони не можуть оформити спадкові
права, внаслідок допущеної помилки при
видачі правовстановлюючого документу
на спірну квартиру. Крім цього, право
власності виникає з часу державної
реєстрації права власності на спірну
квартиру, але і в реєстрі прав
власності на нерухоме майно квартира
зареєстрована на прізвище «ОСОБА_5»,
тому встановлення факту належності
правовстановлюючого документу в
окремому провадженні не вирішить
питання реєстрації права власності, бо
воно вже зареєстроване на інше
прізвище, тобто виникає спір про право.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення її
позовних вимог, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції помилково дійшов до
висновку про те, що способом захисту в
даному випадку має бути звернення в
порядку окремого провадження, яке
передбачено ст..256 ЦПК України, тобто
встановлення факту належності певним
особам правовстановлюючого документу
на квартиру, а не в порядку позовного
провадження. Отже, з такою заявою
повинна звернутися особа, яка отримала
правовстановлюючий документ з
помилками тому, що тільки цій особі
може бути відмовлено у виправленні
помилки органом, який видав
правовстановлюючий документ. Але,
спадкодавець вже помер і його документ
якій посвідчує особу вже знищений, а
тому суд не зможе встановити
приналежність саме йому свідоцтва про
право власності на частку квартири,
оскільки фізичної особи вже не має.
Судом першої інстанції також не
враховано про те, що між сторонами
існує спір про право на спадщину,
оскільки донька спадкодавця має
обов'язкову частку та не визнає її
права на спадщину за заповітом. Крім
того, в реєстрі прав власності на
нерухоме майно внесено прізвище
спадкодавця «ОСОБА_5», що також
унеможливлює отримання свідоцтва про
право на спадщину навіть за умови, що
суд встановить приналежність
правовстановлюючого документу саме
ОСОБА_5 У витягу з Реєстру прав
власності не буде спадкового майна, яке
б належало спадкодавцю.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 підтримали доводи своєї
апеляційної скарги та просили рішення
суду в частині відмови у задоволені їх
позовних вимог скасувати та ухвалити
нове про задоволення їх позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції відповідачка ОСОБА_3 та її
представник підтримали доводи своєї
апеляційної скарги та просили рішення
суду в частині відмови у задоволені їх
позовних вимог скасувати та ухвалити
нове про задоволення їх позовних вимог.

В судове засідання не з'явився
відповідач ОСОБА_4, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, але до суду надійшла заява про
розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача,
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачку
ОСОБА_3 та її представника, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимог як за
основним позовом , так і за зустрічним
виходив з того, що відсутній спір про
право, сторони звернулись до суду лише
тому, що у свідоцтві про право
власності на квартиру допущена помилка
при написані прізвища і нотаріус
відмовив у видачі свідоцтва про право
власності за законом та за заповітом,
позивачами неправильно обраний спосіб
судового захисту, а також про
необхідність звернення до суду з
заявою у порядку окремого провадження
про встановлення факту належності
правовстановлюючого документу.

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можливо з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно свідоцтва про народження
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками
зареєстровані батько - ОСОБА_5, мати -
ОСОБА_6 (а.с.12).

27 грудня 1999 року згідно Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» Харцизькою міською
радою видано свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_2 у м.
Харцизьку, яке в рівних частках
належить ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1
(а.с.14).

29 січня 2002 року відділом реєстрації
актів громадянського стану
Харцизького міського управління
юстиції Донецької області розірваний
шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про що
свідчить свідоцтво про розірвання
шлюбу, актова запис №42 (а.с.13).

14 січня 2009 року Харцизьким УПСЗН видано
посвідчення на ім'я ОСОБА_1, про те що
вона є інвалідом 1 групи та отримує
державну соціальну допомогу з 12 грудня
2008 року (а.с.10).

28 липня 2010 року ОСОБА_5 склав заповіт на
користь ОСОБА_3 на все належне йому
майно (а.с.61).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер, що
підтверджується свідоцтвом про
смерть, актова запис № 406 (а.с.11).

06 грудня 2013 року ухвалена постанова про
відмову у вчиненні нотаріальної дії,
згідно якої ОСОБА_1 в видачі свідоцтва
про право власності на спадщину за
законом на обов'язкову частку на
спадкове майно - ? частку квартири
АДРЕСА_2 після смерті батька - ОСОБА_5 -
відмовлено (а.с.18).

06 березня 2014 року ухвалена постанова
про відмову у вчиненні нотаріальної
дії, згідно якої ОСОБА_3 в видачі
свідоцтва про право власності на
спадщину за заповітом на частку
квартири АДРЕСА_2 після смерті брата -
ОСОБА_5 - відмовлено (а.с.85).

Таким чином, нотаріусом було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину через наявність
помилки у право установчому документі
на квартиру у прізвищі власників
квартири.

Відповідно до пункту 12 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» N 5 від 31 березня 1995 року при
встановленні факту належності
правовстановлюючого документа, в якому
допущені помилки у прізвищі, імені, по
батькові або замість імені чи по
батькові зазначені ініціали суд
повинен запропонувати заявникові
подати докази про те, що
правовстановлюючий документ належить
йому і що організація, яка видала
документ, не має можливості внести до
нього відповідні виправлення.

Таким чином, законодавцем визначений
позасудовий порядок вирішення питання
належності правоустановчого документу
особі при наявності у ньому помилок і
лише у разі відмови органу, який видав
документ виправити помилку, особа має
право на звернення до суду.

З вимогами про виправлення помилки до
відділу приватизації позивачі не
звертались.

Виходячи із встановлених фактів,
наданих сторонами доказів, апеляційний
суд приходить до висновку про те, що
позивачами був обраний не той спосіб
захисту порушеного права.

З огляду на положення ст.ст. 3, 4
Цивільного процесуального кодексу
України від 18 березня 2004 р. № 1618-IV (далі -
ЦПК України) кожна особа має право в
порядку, установленому зазначеним
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

У пункті 3 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
№5 від 07 лютого 2014 року зазначено, що
право вибору способу судового захисту
належить виключно позивачеві (частина
перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При
цьому неправильно обраний спосіб
захисту права власності чи іншого
речового права не є підставою для
відмови у відкритті провадження у
справі, повернення позовної заяви чи
залишення її без руху, а в певних
випадках за таких обставин може бути
відмовлено в позові.

Вказані обставини свідчать про те, що
сторони передчасно звернулись до суду
з позовом про визнання права власності
в порядку спадкування.

Виходячи з встановлених обставин,
наданих сторонами доказів та вимог
закону вбачається, що у задоволенні
позовних вимог як за основним позовом
та і за зустрічним необхідно відмовити
з вищенаведених підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд -

ВИРІШИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 18 березня 2014 року
скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання
права власності на частки квартири
відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання права власності в
порядку спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: