Головуючий І інстанції - Караченцев
Провадження: 22-ц/790/3713/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Овсяннікової А.І.,
Сащенка І.С.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 08 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи:
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області, Хорошівська
селищна рада Харківського району
Харківської області про визнання права
власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 29 серпня 2003 року
ним був придбаний недобудований
житловий будинок, готовність якого
складала 84%, з надвірними будівлями, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1. Після
придбання будинку, він за власні кошти
його добудував. Зазначав, що нещодавно
він вирішив продати вказаний будинок
та дізнався, що у договорі
купівлі-продажу покупцями, окрім нього,
зазначені його син - ОСОБА_5, та колишня
дружина сина - ОСОБА_3. Проте, ОСОБА_5 і
ОСОБА_3 не мали змоги придбати спірний
житловий будинок, оскільки тривалий
час не працювали. Право власності на
спірний будинок ні за ким не
зареєстровано.

Просив визнати за ним право власності
на житловий будинок літ. А-2» загальною
площею 185,30 кв.м., житловою площею 89,30
кв.м., з підвалом літ. «пд», з прибудовою
літ. «А 1-1», з гаражем літ. «Б», літньою
кухнею літ. «В», льохом літ. «в», сараєм
літ. «Г», вбиральнею літ. «Д», навісом
літ. «Е», що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 08 квітня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано
за ОСОБА_4 право власності на житловий
будинок літ. «А-2» загальною площею 185,30
кв.м, житловою площею 89,30 кв.м, з
підвалом літ. «пд», з прибудовою літ.
«А1-1», з гаражем літ. «Б», літньою кухнею
літ. «В», льохом літ. «в», сараєм літ.
«Г», вбиральнею літ. «Д», навісом літ.
«Е», що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
скарги зазначено, що суд першої
інстанції необґрунтовано та
безпідставно прийшов до висновку про
законне набуття позивачем права
власності на спірний будинок. Вказує,
що спірний будинок був придбаний нею -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках,
по 1/3 його частині.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 309 ЦПК України, підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

По справі встановлено, що 29 серпня 2003
року між ОСОБА_7, від імені якого за
довіреністю діяла ОСОБА_8, та між
ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 було укладено
договір купівлі-продажу
недобудованого жилого будинку,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського районного нотаріального
округу Харківської області, р.№ 3449,
відповідно до якого ОСОБА_3, ОСОБА_4
ОСОБА_5 придбали недобудований жилий
будинок з надвірними будівлями, який
розташований в АДРЕСА_1 /а.с. 8/.

Згідно розписки від 29 серпня 2003 року
ОСОБА_4 сплатив кошти у розмірі 34075 грн.
за придбаний недобудований житловий
будинок ОСОБА_8, яка діяла за
довіреністю від імені ОСОБА_7 /а.с.25/.

Згідно довідки від 05.12.2002 року, виданої
Адміністрацією Головчинського
сільського округу Грайворонського
району Бєлгородської області, ОСОБА_3
на час видачі цієї довідки не працює
/а.с. 10/.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що на 29 серпня
2003 року ОСОБА_3 та її колишній чоловік
ОСОБА_5 не мали фінансової можливості
на придбання спірного житлового
будинку та прийшов до висновку, що
оскільки ОСОБА_4 сплатив кошти за
придбаний будинок, то за ним слід
визнати право власності на весь
будинок.

Колегія суддів з такими висновками
рішення суду не погоджується, оскільки
вони не відповідають обставинам справи
та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом було необґрунтовано зроблено
висновок про законне набуття позивачем
права власності.

Судом було прийнято, як доказ,
посилання позивача на те, що він,
одноособово, придбав спірний будинок;
гроші, які він витратив на його
придбання, були отримані ним за продаж
житлового будинку в Бєлгородській
області.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 29 серпня 2003 року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
районного нотаріального округу
Харківської області, р.№ 3449 - договір,
укладений між ОСОБА_7, від імені якого
за довіреністю діяла ОСОБА_8, та між
покупцями - ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 За
умовами договору останні придбали
недобудований жилий будинок з
надвірними будівлями, який
розташований в АДРЕСА_1 /а.с. 16/,

Відповідно до п.1 вищезазначеного
договору кожен з покупців, став
власником спірного житлового будинку,
в рівних частках, тобто по 1/3 його
частині.

Нотаріальне оформлення договору
купівлі-продажу відбулося після
отримання згоди на продаж
незакінченого будівництвом житлового
будинку, у вигляді рішення № 94 від 12
серпня 2003 року виконкому Хорошевської
селищної ради Харківського району.

Посилання позивача на введення його в
оману, спростовується тим що договір
ніким не оспорюваний і є діючим до
теперішнього часу.

Посилання суду на рішення Федерального
суду Грайворонського району
Бєлгородської області від 18 червня 2003
року про володіння позивачем житловим
будинком у Білгородській області, та на
договір від 5 серпня 2003 року про продаж
цього будинку державною установою, не є
свідченням та доказом того, що спірний
будинок було придбано тільки ОСОБА_4,
оскільки ці документи не є належними
доказами. Продаж будинку позивача та
купівля спірного будинку не відбулася
в один і той же день, і не є свідченням
того, що гроші отримані від продажу
його будинку були витрачені на
придбання іншого.

Не є свідченням одноособового
придбання позивачем будинку також і
розписка, на яку посилається суд,
оскільки, ОСОБА_8 тільки представляла
інтереси продавця, не була стороною в
договорі. Достовірність цієї розписки
та факт передачі грошей від ОСОБА_4 в
суді не підтверджено.

До судового засідання ОСОБА_8 не
викликалися, і цей факт достовірно не
перевірявся, і не може вважатися
доведеним.

Згідно з п. 3 договору купівлі-продажу
недобудованого жилого будинку, продаж
недобудованого жилого будинку з
надвірними будівлями вчинено за - 34775
грн., гроші, які, я, ОСОБА_8, одержала для
свого довірителя ОСОБА_7, від покупців,
ОСОБА_4. ОСОБА_3, ОСОБА_5 в рівних
частинах від кожного, повністю, ще до
підписання та складання цього
договору/а.с.8/.

Таким чином, посилання позивача на
сплату ним особисто коштів за будинок
належними доказами не підтверджені.

Крім того, судом були порушені норми
матеріального права.

З аналізу ч. 1 ст. З ЦПК України, 1 ст. 15 ЦК
України випливає, що на звернення до
суду за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
і осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси.
Слід установити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, і залежно від
установленого вирішити питання про
задоволення позовних вимог або відмову
в їх задоволенні.

Крім того, зі змісту ч. 5 ст. 11 ЦК України
випливає, що цивільні права можуть
виникати з рішення суду лише у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331
ЦК України).

Згідно рішення виконкому в 2003 році було
дозволено продаж недобудованого
будинку при умові наступної його
належної реєстрації, отримання згоди
на продаж не закінченого будівництвом
житлового будинку, у вигляді рішення №
94 від 12 серпня 2003 року виконкому
Хорошевської селищної ради
Харківського району. Цим рішенням
визначено процент готовності будинку -
84%, і зазначено про дозвіл новим
власникам закінчити будівництво та
оформлення технічної документації /а.с.
17/.

Трьома власниками, було підписано
підписку забудовника про те, що будинок
був збудований господарчим способом,
без узгодженої та затвердженої
документації, без представника
будгенплану, яка також була посвідчена
головою Хорошевської селищної ради.

Рішенням V сесії VI скликання
Хорошевської селищної ради від 15
березня 2011 року, власникам, в тому числі
і ОСОБА_3, було надано дозвіл на
збереження закінченого будівництвом
житлового будинку з надвірними
будівлями, та необхідність погодження
прийняття його в експлуатацію в
установленому законом порядку /а.с. 22/.

Крім того, ОСОБА_4 порушив встановлений
порядок прийняття до експлуатації
спірного будинку, про що свідчать
заперечення 3-тьої особи- Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області, яка
вважає спірний будинок самочинним і
виключає можливість визнання права
власності на нього за судовим рішенням
/а.с.79-80/.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до неправильного висновку, що
обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права не можна вважати
належним в розумінні ст. 16 ЦК України.

Так, визнаючи за позивачем право
власності на спірні об'єкти
нерухомості з урахуванням положень ст.
331 ЦК України, суд не звернув уваги, що з
цих підстав не можна набути право
власності на новостворену річ, не навів
обґрунтування з урахуванням наявності
рішення виконавчого комітету № 94 від 12
серпня 2003 року виконкому Хорошевської
селищної ради Харківського району та
рішення V сесії VI скликання
Хорошевської селищної ради від 15
березня 2011 року про надання власникам
дозволу на збереження спірного
житлового будинку з надвірними
будівлями, невиконання позивачем умов
договору, та наявності іншої технічної
документації, яка була оформлена за
участю ОСОБА_3

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги обґрунтовані,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню, у відповідності до вимог
ст. 309 ЦПК України з постановленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 08 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення. У позові ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Рішення
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -