Справа № 0907/5798/2012
Провадження № 22-ц/779/1289/2014
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Горблянського Я.Д.,
Беркій О.Ю.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на повнолютню дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 09 липня 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на повнолітню дитину. Вимоги
мотивовано тим, що вона з ОСОБА_3
перебувала в зареєстрованому шлюбі до
22.01.1997 року. Від спільного подружнього
життя у них народилося двоє дітей,
зокрема, молодший син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого з
відповідача на її користь стягувались
аліменти в розмірі 1/3 всіх видів
заробітку щомісячно. На даний час
повнолітній син є студентом Коледжу
Електронних приладів
Івано-Франківського національного
технічного університету нафти і газу.
Відповідач є військовим пенсіонером
та, на її думку, за станом свого здоров'я
та матеріальним становищем спроможний
надавити матеріальну допомогу на
утримання сина. Посилаючись на
наведене та враховуючи норми ст.199 СК
України, просила стягнути з
відповідача на свою користь на
утримання сина аліменти в розмірі ?
всіх видів заробітку до досягнення
дитиною 23-х років.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 09 липня 2012 року позовні вимоги
задоволено. Присуджено стягувати з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання
повнолітнього сина-студента ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4
частки від усіх видів заробітку та до
досягнення сином 23-річного віку,
починаючи з 05.04.2012 року. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 214,60
грн. судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням,
відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій посилається на
невідповідність рішення вимогам
законодавства, матеріалам та
обставинам справи. Зокрема, апелянт
зазначає, що судом при постановленні
рішення не дотримано вимог ст.ст.182, 198-199
СК України. Так, не було враховано його
матеріального становища: єдиним
джерелом його доходу є пенсія в
щомісячному розмірі 2185 грн., він є
непрацездатним, має нову сім'ю та
неповнолітнього сина на утриманні.
Зазначає, що після розлучення з
позивачкою, залишив їй квартиру, чим
було вирішено її житлове питання, в той
же час він із сім'єю не мають власного
житла, а змушені його винаймати,
сукупний дохід його сім'ї є меншим, ніж
сукупний дохід сім'ї позивачки. Всіх
цих обставин судом не було враховано, а
тому, з урахуванням цих обставин, він не
має матеріальної можливості
сплачувати аліменти на повнолітнього
сина. Натомість, матеріальне становище
позивачки є задовільним, оскільки вона
проживає у власній квартирі, отримує
заробітну плату в розмірі близько 3300
грн. в місяць, матеріальну допомогу їй
надає повнолітній син ОСОБА_6, який
працює в Швейцарії та отримує 3000 євро
щомісяця. Зайвим свідченням
задовільного матеріального стану
позивачки, на думку апелянта, є
туристична поїздка до Болгарії з сином.
З цих підстав просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

В судове засідання ОСОБА_3 не прибув,
подав заяву про розгляд справи за його
відсутності.

ОСОБА_2 заперечила проти задоволення
апеляційної скарги, просила її
відхилити, оскільки рішення суду є
законним та обґрунтованим. Зокрема, у
поданому запереченні зазначає, що
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
є голослівними, документально не
підтверджені та не відповідають
дійсності.

Вислухавши доповідача, пояснення
позивачки, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та як вбачається із
матеріалів справи, позивачка та
відповідач є батьками ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про народження (а.с.4). ОСОБА_4
є повнолітнім та на момент розгляду
справи судом першої інстанції навчався
на денному відділенні в Коледжі
електронних приладів
Івано-Франківського національного
технічного університету нафти і газу
на третьому курсі, про що свідчить
відповідна довідка (а.с.7).

Із довідки, виданої Головним
управлінням Пенсійного фонду України в
Харківській області, вбачається, що
відповідач є пенсіонером, отримує
пенсію за вислугу років, розмір якої у
2012 році становив 2185 грн. щомісячно, а за
лютий-квітень 2013 року - 2271 грн. на місяць
(а.с.23).

Задовольняючи позов та стягуючи з
відповідача на користь позивачки на
утримання повнолітнього сина аліменти
в розмірі 1/4 частки від усіх видів
заробітку, суд виходив з того, що син
відповідача продовжує навчання, в
зв'язку з чим потребує матеріальної
допомоги від нього, а відповідач, з
урахуванням його матеріального
становища, має змогу сплачувати
аліменти у зазначеному розмірі, а тому
такі аліменти підлягають стягненню
відповідно до ст.199 СК України.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи та нормам
законодавства.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам
відповідає.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_2 як на
підставу позову посилалась на те, що її
доходи є незначними, їй не вистачає
коштів на утримання сина студента, його
навчання, оплату комунальних послуг, а
в добровільному порядку даний спір з
відповідачем, який спроможний
сплачувати аліменти у зазначеному
розмірі, вирішити не вдалося. Тому на
підставі ст.199 СК України просила
позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Згідно ст.200 СК України суд визначає
розмір аліментів на повнолітніх дочку,
сина у твердій грошовій сумі і (або) у
частці від заробітку (доходу) платника
аліментів з урахуванням обставин,
зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з
одного з батьків суд бере до уваги
можливість надання утримання другим з
батьків, своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дочкою, сином.

Висновок суду про те, що відповідач
може надавати матеріальну допомогу у
вигляді сплати аліментів в розмірі ?
частини всіх видів заробітку, що від
пенсії становить 567 грн. на місяць,
ґрунтується на матеріалах справи. При
цьому судом враховано обставини,
передбачені ст.182 СК України. Жодного
доказу на підтвердження протилежного
відповідачем не надано.

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
що стосуються неврахування судом
матеріального становища платника
аліментів та того, що єдиним джерелом
його доходу є пенсія в розмірі 2185 грн.
на місяць, а він є непрацездатним, має
неповнолітнього сина на утриманні, - є
безпідставними, оскільки апелянт,
будучи пенсіонером за вислугою років, а
не за віком, є працездатним, і це
відповідає статті 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", де зазначено, що
непрацездатні громадяни - особи, які
досягли встановленого законом
пенсійного віку або визнані
інвалідами. Як вбачається із
матеріалів справи, батьками
неповнолітнього ОСОБА_7 є дружина
відповідача - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на яких
і покладений законом обов'язок
утримання дитини, відповідач же до
цього відповідно до закону відношення
не має, оскільки не усиновив дитину від
нового шлюбу, тому зобов'язаний
утримувати свого повнолітнього сина
від попереднього шлюбу, який продовжує
навчання, що прямо передбачено ст.199 СК
України.

Що стосується доводів апелянта про те,
що судом не враховано матеріальне
становище позивачки, яке є задовільним,
оскільки вона проживає у власній
квартирі, отримує заробітну плату в
розмірі близько 3300 грн. на місяць,
матеріальну допомогу їй надає
повнолітній син ОСОБА_6, який працює в
Швейцарії та отримує 3000 євро щомісяця,
а її достаток підтверджується фактом
туристичної поїздки до Болгарії з
сином, то такі доводи є також
безпідставними, оскільки вказана сума
заробітної плати є нарахованою, а на
руки позивачка, як вона сама зазначає у
своєму запереченні, за мінусом
передбачених законом утримань, отримує
приблизно 2500 грн. В матеріалах справи
не має жодного документу на
підтвердження заробітної плати сина
ОСОБА_6, натомість, позивачка заперечує
отримання від нього будь-якої
матеріальної допомоги. Крім того,
апеляційним судом встановлено, що
ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи, що
підтверджується наданою нею довідкою
Івано-Франківської МСЕК від 02.10.2013 року,
що також підлягає врахуванню
відповідно до ч.2 ст.200 СК України та
підтверджує обґрунтованість позовних
вимог.

Інші доводи, викладені в
апеляційній скарзі є голослівними, не
підтверджуються належними та
допустимими доказами та заперечуються
позивачкою, а тому не можуть бути взяті
до уваги.

Таким чином, викладені в
апеляційній скарзі доводи не впливають
на правильність висновків суду.

Про правильність рішення суду свідчить
і той факт, що на даний час син ОСОБА_4 є
студентом третього курсу денної форми
навчання факультету інформаційних
технологій Івано-Франківського
національного технічного університету
нафти і газу, що вбачається із довідки
№285 від 27.05.2014 року, а позивачка
самостійно за його навчання оплачує
значну суму коштів - по 4560 грн. за
семестр, що підтверджується
відповідними копіями квитанцій.

Отже, розглянувши справу в межах
заявленого позову та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанції з'ясовано всебічно та повно,
дано їм вірну правову оцінку, а рішення
судом ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 09 липня 2012 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.Ю. Беркій