Справа № 587/30/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Сумський
районний суд Сумської області під
головуванням судді Дашутіна І.В., при
секретарі Макошенець С.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення грошових
коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
позовом, в якому просив стягнути з
ОСОБА_2 на його користь суму коштів у
розмірі 7993 гривень в рахунок
відшкодування сплачених ним грошових
коштів на погашення банківського
кредиту, проведеного за час
перебування їх в шлюбних відносинах,
яке він здійснив за власний рахунок, а
також стягнути з ОСОБА_2 на його користь
витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував.

Заслухавши учасників процесу та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає повному
задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 8
листопада 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено шлюб, зареєстрований
актовим записом № 18 у Червоносельській
сільській раді. 07 жовтня 2004 року був
укладений договір купівлі - продажу
однокімнатної квартири АДРЕСА_1, в
якому стороною покупця виступав
позивач. Рішенням Сумського районного
суду Сумської області від 04.12.2009 року
було розірвано шлюб між позивачем та
відповідачкою.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України,
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї. Це означає, що дружина
та чоловік незалежно від припинення
шлюбу мають рівні права та обов'язки
щодо спільно нажитого у шлюбі майна,
оскільки розірвання шлюбу не звільняє
подружжя від зобов'язань за кредитом.

Так, 20 січня 2011 року Апеляційний суд
Сумської області додатковим рішенням
розділив між позивачкою та
відповідачкою придбану раніше ними
квартиру ( АДРЕСА_1), закріпивши по 1/2
частини за кожним (а.с. 14).

07 жовтня 2004 року був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
АКБ СР «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_1
кредит в сумі 2800 доларів США з кінцевим
терміном повернення заборгованості до
06 жовтня 2011 року. До вересня 2006 року
позивач з відповідачем спільно
сплачували до АКБ СР «Укрсоцбанк» тіло
кредиту та відсотки і на жовтень 2006
року перед банком у них залишилася
заборгованість близько 2000 доларів США
(а.с. 11).

05 жовтня 2006 року батько позивача -
ОСОБА_3, знаючи про заборгованість
позивача перед АКБ СР «Укрсоцбанк»
подарував ОСОБА_1 10100 гривень
спеціально для погашення відповідної
заборгованості (а.с. 12). Крім того у
договорі чітко вказана мета
подарованих грошей - на погашення
позивачем боргу по кредитному договору
за придбану квартиру АДРЕСА_1. Більше
того у договорі дарування зазначено, що
сума 10100 гривень на день укладання
договору еквівалентна 2000 доларів США
(100 дол. США = 505-0000 грн.).

Того ж дня, 05 жовтня 2006 року позивач
взяв подаровані його батьком гроші в
сумі 1000 дол. США та погасив
заборгованість перед АКБ СР
«Укрсоцбанк» за отриманий у 2004 році
кредит на придбання квартири АДРЕСА_1.
07.11.2006 року позивач взяв подаровані
батьком гроші в сумі 200 дол. США та
погасив заборгованість перед АКБ СР
«Укрсоцбанк» цими коштами. 12.12.2006 року
позивач взяв подаровані кошти, які
залишилися в сумі 800 дол. США, доклав
майже 100 дол. США його з колишньою
дружиною та остаточно закрив кредитну
заборгованість перед банком (а.с. 11).
Таким чином грошовими коштами, які були
подаровані позивачу його батьком
ОСОБА_1 погасив майже все тіло кредиту
та проценти по ньому, чим повністю
закрив заборгованість перед банком.

Відповідно до раніше зазначеного
рішення Апеляційного суду Сумської
області відповідачка отримала 1/2
частину квартири. Грошові кошти
внесені відповідачкою протягом жовтня
- грудня 2006 року до АКБ СР «Укрсоцбанк»
є особистою приватною власністю
позивача, що передбачено п.1.2. ст. 57 СК
України та Постановою Пленуму
Верховного суду України N 11 від 21.12.2007 р
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя». Відповідно,
відповідачка має у власності майно, яке
позивач оплатив своїми власними
коштами і тому ОСОБА_1 має право на
відшкодування відповідної частини
його грошових коштів.

Оскільки на погашення кредиту позивач
витратив 2000 дол. США подарованих йому
коштів, а в результаті поділу спільної
сумісної власності подружжя - квартири
по 1/2 частини кожному, то позивач має
отримати від відповідачки 1000 дол. США.
Виходячи з наведеного позивач сплатив
2000 дол. США своїх особистих коштів, а
саме 1000 доларів США за 1/2 частину
квартири, яка належить йому та 1000
доларів США за ? частину квартири, яка
належить відповідачці.

Апеляційним судом Сумської області
позивачу було відмовлено у збільшені
частки при поділі спірної квартири (а.с.
7-9).

При цьому Апеляційний суд в рішенні
зазначив:

„Відповідно до п.п. 23, 24 постанови
Пленуму Верховного суду України від 21
грудня 2007 р. № 11" „... При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК)".

„З огляду на викладені роз'яснення,
колегія суддів виходить з того, що у
результаті придбання подружжям
квартири в кредит боргові зобов'язання
перед позикодавцем несуть як чоловік,
так і дружина, а не тільки той із
подружжя, хто підписав договір".

„Зокрема, у своїх запереченнях на
позовну заяву та поясненнях в суді
апеляційної інстанції відповідачка
зазначила про те, що на початку жовтня
2006 року позивач сказав їй про те, що
його батьки дають їм 2000 доларів США, щоб
вони достроково погасили кредит. Вона
не заперечувала проти укладення
договору дарування, так як вважала, що
вказані кошти після їх отримання в
дарунок чоловік мав використати і
використовував в інтересах їх сім'ї,
вніс до банку для погашення взятого
ними кредиту, тобто ці кошти були
внесені ним до єдиного на той час
сімейного бюджету. За таких обставин
був погашений кредит".

„Крім того висновки суду про те, що
„договір дарування позивачу грошових
коштів був вчинений в інтересах сім'ї" з
посиланням при цьому на положення ч. З
ст. 61 СК України, колегія суддів вважає
помилковим, так як вони ґрунтуються на
невірному застосуванні норм
матеріального права, зокрема,
суперечать самій суті договору
дарування, викладеному у ст.. 717 ЦК
України".

„Оскільки при постановлені рішення
суд першої інстанції дав оцінку
обставинам погашення заборгованості
за кредитним договором, що не є
предметом спору у даній справі і
знаходяться поза межами заявленого у
даній справі позову, в той же час ці
обставини можуть бути предметом спору
у іншій цивільній справі..."

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування.

Таким чином, отримані в дарунок
позивачем кошти в розмірі 2000 доларів
США після укладення договору дарування
стали його особистою приватною
власністю.

Позивач розпорядився зазначеними
коштами, внісши їх до банку на
погашення спільної з відповідачем
заборгованості, погасивши, таким чином
заборгованість в розмірі 2000 грн.

Оскільки половина боргу (1000 доларів
США), погашеного позивачем особистими
коштами була боргом відповідача, а
придбане за рахунок цього боргу майно
(квартира) було поділене порівну між
позивачем і відповідачем, на
відповідача покладається обов'язок
виплатити позивачу суму коштів,
сплачену ним за відповідача, тобто 1000
доларів США.

Іншого майна, еквівалентного 1000
доларів США, яке б при поділі спільної
власності відійшло позивачу,
збільшивши його частку, не було, тому
єдиним способом компенсувати йому
особисті кошти, витрачені на придбання
поділеного порівну спільного майна в
рахунок платежів, належних з
відповідача, є стягнення з відповідача
половини таких коштів, тобто 1000
доларів США.

Станом на дату подачі позовної заяви
офіційний курс гривні до долару США
становив 799.3000 грн. за 100 дол. США,
відповідно 1000 дол. США у гривневому
еквіваленті становить 7993 гривні.

Враховуючи викладене, необхідно
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму грошових коштів у розмірі 7993
гривні, а також стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 230 гривень витрат по
сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212 - 215 та 218 ЦПК
України,

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму грошових коштів у розмірі 7993 (сім
тисяч дев'ятсот дев'яносто три) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 230
(двісті тридцять) гривень витрат по
сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Сумської області через районний суд
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя
І.В. Дашутін