РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/797/14-ц

28 травня 2014 року

Костопільський районний суд
Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Цвіркун О.С.

при секретарі - Федас І.О.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1, представника відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Костопіль цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права спільної сумісної
власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом
до ОСОБА_4 про визнання права спільної
сумісної власності. В обґрунтування
заявлених вимог позивач вказує, що з 1986
року по 2008 рік вона з відповідачем
перебувала у зареєстрованому шлюбі. За
період шлюбу за спільні кошти на
підставі договору купівлі-продажу від
16.05.1988 року відповідачем було придбано
житловий будинок з надвірними
будівлями (сарай, льох), що по АДРЕСА_1 і
він був оформлений на відповідача.
Разом з тим за відповідачем рахується у
користування земельна ділянка
розміром 0,17 га, розташована по АДРЕСА_1,
яка надана для будівництва та
обслуговування житлового будинку
господарських будівель та споруд.
Відповідач добровільно не бажає
переоформити на позивача частину
будинку та частину земельної ділянки, а
тому, остання просить суд визнати за
нею право спільної сумісної власності
на вказаний будинок та на
користування земельною ділянкою
поділивши їх між нею та ОСОБА_4 у рівних
частках по 1/2 частки кожному.

Позивач та відповідач в судове
засідання не з'явилися, про час, день та
місце розгляду повідомлені вчасно та у
встановленому законом порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні зменшив позовні вимоги та
просив суд визнати за його
довірителькою право спільної сумісної
власності подружжя на 1/2 житлового
будинку АДРЕСА_1, посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні зменшені позовні
вимоги визнав.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд, за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Суд, заслухавши представників сторін,
повно, всебічно та об'єктивно
дослідивши матеріали справи, дійшов до
переконання, що позов підлягає до
задоволення із наступних підстав.

Судом установлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
перебували в зареєстрованому шлюбі з
листопада 1986 року по 5 серпня 2008 року.
Даний факт сторонами не оспорюється.

З договору купівлі-продажу житлового
будинку від 16.05.1988 року, посвідченого
Степанчук В.М. секретарем виконкому
Деражнянської сільської ради народних
депутатів Костопільського району
Рівненської області, встановлено, що в
період шлюбу ОСОБА_4 купив житловий
будинок з надвірними будівлями - сарай,
льох.

Згідно технічного паспорта на вказаний
вище будинок від 23.01.2014 року,
встановлено, що власником є ОСОБА_4

З довідки із КП Рівненське бюро
технічної інвентаризації від 23.01.2014
року за №1606, вбачається, що право
власності на житловий будинку АДРЕСА_1
не зареєстровано.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власністю.

Домовленості про добровільний поділ
квартири, що є спільною сумісною
власністю подружжя, між сторонами не
досягнуто.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено,
що дружина і чоловік мають право на
поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Таким чином, зважаючи на те, що
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного
кодексу України), вищевказаний
житловий будинок з надвірними
будівлями являється спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки дане
майно було придбано відповідачем під
час перебування у зареєстрованому
шлюбі.

Окрім того, частина 1 ст. 70 СК України
визначає, що у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників є рівними.

Оскільки, у судовому засіданні не було
здобуто належних доказів, на підставі
яких суд, згідно ч. 2 ст. 70 СК України, міг
би відступити від засади рівності
часток подружжя, тому суд приходить до
висновку, що позовна вимога щодо
поділу житлового будинку АДРЕСА_1 між
сторонами у рівних частках по 1/2,
підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 60, 68, 69, 70 СК України, ст.372 ЦК
України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права спільної сумісної власності -
задовольнити повністю.

Визнати спільним сумісним майном
подружжя - житловий будинок АДРЕСА_1.
Загальна площа житлового будинку - 85,7
кв.м., жилова площа - 43,1 кв.м.

Визначити із спільної сумісної
власності - житлового будинку АДРЕСА_1,
частки майна, а саме ОСОБА_3 1/2 частки
будинку та надвірних будівель, і ОСОБА_4
1/2 частки будинку та надвірних
будівель.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Рівненської області через
Костопільський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Цвіркун О.С.