22-ц/772/1753/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Романчук Р. В.Категорія:
52Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінниць-кої
області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Сала Т.Б., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю представника апелянта,
відповідача публічного акціонерного
товарист-ва по газопостачанню та
газифікації «Вінницягаз» Мосьондза
С.А., позивача ОСОБА_3, його представника
ОСОБА_4, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці, в залі
судових засідань апеляційного суду
Вінни-цької області цивільну справу за
позовом

ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товарист-

ва по газопостачанню та
газифікації «Вінницягаз» про
поновлення на

роботі, стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

відшкодування моральної
шкоди в сумі 40 тисяч гривень,

за апеляційною скаргою голови
правління публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Вінницягаз» Кривака
Олександра Андрійовича на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 13 березня 2014 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

24 вересня 2013 року ОСОБА_3 звернувся у
Вінницький міський суд Ві-нницької
області з позовом до публічного
акціонерного товариства ( далі - ПАТ ) по
газопостачанню та газифікації
«Вінницягаз» про поновлення на роботі,
стягне-ння заробітної плати за час
вимушеного прогулу в сумі 15814,19 гривень,
відшко-дування моральної шкоди ( т. 1, а.
с. 2-4, 209 ). Позовні вимоги мотивовані тим,
що наказом від 19 серпня 2013 року № 913-к
ОСОБА_3 звільнено з роботи у зв'язку зі
скороченням чисельності працівників
на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
ОСОБА_3 вважає звільнення з посади
незаконним, оскільки змін в
організації виробництва і праці у
відповідача фактично не відбулося,
інша робо-та йому не пропонувалася,
хоча така можливість реально була.
Одразу після звіль-нення позивача
відповідач збільшив чисельний склад
працівників та прийняв на роботу
іншого працівника аналогічної
кваліфікації та посадових обов'язків.
Внас-лідок незаконного звільнення з
роботи, втрати нормальних життєвих
зв'язків, док-ладання зусиль для
організації свого життя ОСОБА_3 завдано
моральних страждань, які оцінені ним у
40 тисяч гривень.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 березня 2014
року позов задоволено частково ( т. 2, а.
с. 3-16 ), поновлено ОСОБА_3 на посаді
начальника служби експлуатації
вуличних газопроводів і ГРП
Вінницького міжрайонного управління
газового господарства ПАТ по
газопостачанню та гази-фікації
«Вінницягаз». Стягнуто з ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Вінни-цягаз» на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогу-лу в розмірі 15814,19 гривень, 2000,00
гривень у відшкодування моральної
шкоди, 114,00 гривень в рахунок
відшкодування понесених судових
витрат. Стягнуто з ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Вінницягаз» на користь держави
судовий збір у розмірі 178,14 гривень.
Рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_3 на роботі та стягнення
заробітної плати за один місяць в
розмірі 3211,00 гривень допущено до
негайного виконання. У задоволенні
позову в решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції, голова
прав-ління ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Вінницягаз» Кривак О.А.
оскаржує його в апеляційному порядку,
просить дане рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 13
березня 2014 року скасувати, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову ( а. с. т. 2, 19-22 ). Апелянт вважає
рішення суду першої інстанції таким, що
не відповідає нормам матеріального та
процесуаль-ного права, фактичним
обставинам справи, тому підлягає
скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення та заперечення на апеляційну
скар-гу осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали
останньої, проаналізу-вавши в
сукупності наявні в ній докази,
перевіривши законність і
обґрунтова-ність оскаржуваного
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
прийшла до висновку, що апе-ляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвале-не на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Умовами
обгрунтованості є повне і всебічне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, доведеність тих обставин,
які суд вважає встановленими,
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено,
що у зв'язку з впровадженням змін в
ор-ганізації виробництва і праці,
необхідністю подальшого приведення у
відповід-ність посад та підрозділів
товариства, збалансування фактичних
витрат підпри-ємства з наявними
фінансовими можливостями, наказом по
товариству від 26 квітня 2013 року № 211
«Про зміни в штатному розкладі та
скорочення праців-ників ПАТ
«Вінницягаз» внесено зміни в
організаційну структуру Вінницького
та Жмеринського МУГГ, проведено
оптимізацію чисельності працівників
шляхом скорочення у відповідності з ч. 1
ст. 40 КЗпП України, зокрема, з 08.07.2013 року
внесені зміни в організаційну
структуру Вінницького МУГГ: Тиврівский
цех ви-ведений з його складу, всі інші
підрозділи ліквідовані. Наказом від 19
серпня 2013 року № 913-к «Про припинення
трудового договору (контракту)» ОСОБА_3
звільнено з посади начальника служби
експлуатації підземних газопроводів
Вінницького міжрайонного управління
газового господарства ПАТ по
газопоста-чанню та газифікації
«Вінницягаз» з 20 серпня 2013 року у
зв'язку зі скороченням чисельності
працівників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40
КЗпП України. У день звіль-нення з
роботи позивачеві була видана трудова
книжка та здійснено з ним повний
розрахунок.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3,
суд першої інстанції у від-повідності з
нормами статті 43 Конституції України,
статей 40, 42, 42-1, 43, 43-1, 49-2, 235, 237-1 КЗпП
України, роз'ясненнями постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
виходив з того, що ОСОБА_3 за весь період
роботи у відповідача був членом
первинної профспілкової організації і
відповідно сплачу-вав із заробітної
плати членські внески, однак він
звільнений з роботи без попе-редньої
згоди первинної профспілкової
організації. Доказів ліквідації
останньої відповідач суду не надав, а
посилання представника товариства на
отримання згоди на звільнення з роботи
ОСОБА_3 об'єднаної профспілкової
органі-зації у зв'язку з неможливістю
отримання такої згоди первинної
профспілки через звільнення з роботи
всього її складу, не підтверджені
допустимими та належними доказами. На
засідання об'єднаної профспілкової
організації з питання надання згоди на
звільнення з роботи позивач не
запрошувався, що є порушенням ч. 3 ст. 43
КЗпП України. Крім цього, трудовий
договір з ОСОБА_3 розірваний з
ініціативи роботодавця всупереч
нормам ч. 8 ст. 43 КЗпП України пізніше як
че-рез місяць з дня отримання згоди
об'єднаної профспілки.

Суд першої інстанції встановив, що
позивач не був належним чином, як це
пе-редбачено ст. 49-2 КЗпП України,
персонально попереджений про наступне
звіль-нення з роботи, ознайомлений з
наказом ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Вінницягаз» від 26.04.2013
року № 212 «Про попередження про
вивільнення», оскільки підпис ОСОБА_3
про ознайомлення з цим наказом у самому
на-казі відсутній, а міститься в
окремому додатку і за твердженням
самого позивача наказ йому для
ознайомлення не надавався.

Суд встановив, та й представник
відповідача не заперечує, що ОСОБА_3 не
пропонувалася інша робота у
відповідача. Останній стверджує, що
іншої роботи за відповідною професією
чи спеціальністю на підприємстві не
було. Од-нак, в судовому засіданні було
встановлено, що згідно штатного
розпису апарату управління ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Вінницягаз» станом на 01 ли-пня 2013 року
наявна посада начальника служби
експлуатації газових мереж, яка
відповідно з дослідженими судом
посадовими інструкціями аналогічна
посаді, яку до звільнення займав
позивач. На момент звільнення ОСОБА_3 з
роботи уже діяв новий штатний розпис і
відповідач мав можливість
запропонувати пози-вачу роботу за його
спеціальністю, проте ні дана посада, ні
будь-яка інша робота на підприємстві
позивачу не були запропоновані, а на
згадану посаду призначено іншу особу.

Суд прийшов до висновку, що при
звільненні позивача з роботи
відповідачем не розглядалося питання
стосовно наявності у ОСОБА_3
переважного права на залишення на
роботі у відповідності з положеннями
ст. 42 КЗпП Украї-ни.

Згідно з нормами ст. 235 КЗпП України,
враховуючи звільнення позивача з
роботи з порушеннями вимог трудового
законодавства України, суд дійшов
вис-новку про необхідність задоволення
заявленої вимоги в частині стягнення
серед-нього заробітку на користь
ОСОБА_3 в сумі 15814,19 гривень з огляду на
те, що даний розмір середнього
заробітку розрахований позивачем
вірно, у відпо-відності з положеннями
постанови Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100 «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати». Суд
врахував, що справляння і сплата
податку з громадян є відповідно
обов'язком роботодавця і працівника,
тому суд визначив до стягнення суму
середнього заро-бітку без утримання
прибуткового податку, інших
обов'язкових платежів.

На виконання норм ст. 237-1 КЗпП
України, враховуючи необхідність і
обгрун-тованість часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_3,
визнання незаконним його звільнення з
роботи з ініціативи роботодавця, суд
прийшов до висновку про завдання
позивачеві протиправними діями
відповідача моральних страждань,
порушення нормальних життєвих зв'язків
та права на працю, погір-шення ділової
репутації, створення передумов для
докладання додаткових зусиль для
організації свого життя. У
відповідності з нормами ст. 23 ЦК
України, роз'яс-неннями постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної ( немайнової ) шкоди»,
оцінивши характер і обсяг заподіяних
ОСОБА_3 моральних стра-ждань, ступінь
вини роботодавця в спричиненні
немайнової шкоди, з врахуванням засад
об'єктивності, справедливості, суд
прийшов до висновку про задоволення
позову в частині відшкодування
моральної шкоди у розмірі двох тисяч
гривень.

У відповідності з нормами ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відпо-відно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сто- рін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції, ухвалюючи 13
березня 2014 року рішення про часткове
задоволення позову у даній справі, не
помилився у визначенні правовідносин,
що склалися між сторонами, та
регулюються нормами трудового
законодавства Ук-раїни, застосував
саме ті норми матеріального права, що
регулюють дані право-відносини, дав
повну та об'єктивну оцінку показанням
сторін у справі, представ-леним ними
доказам у відповідності з ч. 3 ст. 10 та ч.
1 ст. 60 ЦПК України, згідно яких кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
ін-станції, викладеними в
оскаржуваному судовому рішенні,
оскільки вони є пра-вильними й
обґрунтованими, відповідають
матеріалам справи та роз'ясненням,
викладеним у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» з
наступними змінами.

Статтею 308 ЦПК України встановлено,
що апеляційний суд відхиляє
апеля-ційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу голови правління
публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Вінницягаз» Кривака Олександра
Андрійовича відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних прав
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: