провадження № 2/217/96/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року Авдіївський
міський суд Донецької області у
складі: головуючого судді Соболєвої
І.П.,

секретаря судового засідання
Сильчевій Ю.С.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засідання у залі суду міста Авдіївки
Донецької області цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа - Головне управління Державної
міграційної служби України в
Донецькій області, про усунення
перешкод у здійсненні права
власності, визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, та підлягає зняттю з
реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з
позовом до відповідача про усунення
перешкод у здійсненні права
власності, визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, та підлягає зняттю з
реєстрації місця проживання,
мотивуючи позовні вимоги тим, що їй
на праві приватної власності
належить однокімнатна квартира, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 20,70 кв.м. Вказана
квартира належить їй на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
24.02.2006р., посвідченому приватним
нотаріусом Авдіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованому в реєстрі за № 597. Її
право власності на квартиру
зареєстровано в Державному реєстрі
прав на нерухоме майно 04.04.2006р., номер
запису 5180 в книзі 39. У належній їй
квартирі у 2010-2011 роках вона мешкала із
відповідачем - ОСОБА_3 без реєстрації
шлюбу. В цей період часу місце
проживання відповідача було
зареєстровано за адресою знаходження
квартири, а саме: АДРЕСА_1. Приблизно у
лютому 2012 року у нас із відповідачем
погіршилися стосунки, внаслідок чого
відповідач виїхав із вказаної квартири
на інше постійне місце проживання і
зараз мешкає в іншому місці, однак, до
теперішнього часу зареєстрований у
належній їй на праві приватної
власності квартирі. Відповідач не є
членом її сім'ї, виїхав із належної їй
квартири у лютому 2012 року, квартирою не
користується, добровільно відмовився
від права користування жилим
приміщенням у вказаній квартирі та
вибув на інше постійне місце
проживання. Вказані обставини
підтверджуються актом від 20.09.2013р.,
складеним комісією вуличного комітету
мікрорайону «Залізничний» м.Авдіївки
Донецької області, та можуть
підтвердити свідки. Вважає, що за таких
обставин відповідач втратив право
користування жилим приміщенням в
належній їй квартирі, тож просила суд
задовольнити її позовні вимоги до
відповідача про усунення перешкод у
здійсненні права власності, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, та
підлягає зняттю з реєстрації місця
проживання.

У судовому засіданні представник
позивача - адвокат ОСОБА_1, що діє на
підставі договору про надання правової
допомоги та свідоцтва про право на
заняття адвокатською діяльністю,
позовні вимоги підтримала, надала
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві, позов просила
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, про день, час і місце
слухання справи був судом
повідомлений належним чином, заяв про
розгляд справи у його відсутність до
суду не подавав, про причини неявки
до суду не повідомляв.

Представник третьої особи -
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Донецькій області в судове засідання
не з'явився, про день, час і місце
слухання справи був судом
повідомлений належним чином, заяв про
розгляд справи у його відсутність до
суду не подавав, про причини неявки
до суду не повідомляв.

Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Оскільки позивач не заперечує проти
розгляду справи в заочному порядку, і
відповідач по справі не повідомив
суд про причини своєї неявки, будучи
при цьому повідомленим належним
чином, суд ухвалив: розглядати справу
у заочному порядку відповідно до
вимог ст.224 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України в межах заявлених вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
із сторін зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо
яких у сторін виникає спір.

На підставі досліджених доказів
судом встановлені наступні
обставини.

Судом встановлено, що квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 20,70 кв.м. належить на
праві приватної власності позивачці
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 24 лютого
2006 року, посвідченому приватним
нотаріусом Авдіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованому в реєстрі за № 597. Її
право власності на квартиру
зареєстровано в Державному реєстрі
прав на нерухоме майно 04.04.2006р., номер
запису 5180 в книзі 39 (а.с.5-8).

Відповідач у справі членом сім'ї
позивачки не є та був зареєстрований у
квартирі, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1, зі згоди позивачки.

Також встановлено, що приблизно у
лютому 2012 року відповідач виїхав з
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, на інше місце проживання, і де
він зараз проживає позивачці
достеменно не відомо.

Факт непроживання відповідача ОСОБА_3
у квартирі, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1, підтверджується даними акту,
складеного 20.09.2013р. комітетом
мікрорайону «Залізничний»
Авдіївської міської ради (а.с.9).

Згідно з положеннями ст.150 Житлового
кодексу України громадяни, які мають
у приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.107 Житлового кодексу
України у разі вибуття наймача та
членів його сім'ї на постійне
проживання до іншого населеного
пункту або в інше жиле приміщення, в
тому ж населеному пункті договір
найму жилого приміщення вважається
розірваним з дня вибуття.

Частиною 1 ст.317 ЦК України
встановлено, що власникові належить
право володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до наведених вище норм
цивільного законодавства України у
разі будь-яких обмежень у здійсненні
права користування та розпорядження
своїм майном власник має право
вимагати усунення відповідних
перешкод, у тому числі шляхом звернення
до суду за захистом свого майнового
права, зокрема, із позовом про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст.155 Житлового кодексу
України власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права.

У даному випадку право користування
чужим майном надається відповідно до
ст.156 ЖК України, але відповідач не є
членом сім'ї позивачки і втратив право
користування квартирою, що належить
позивачці на праві приватної
власності.

Разом з тим, реєстрація відповідача у
квартирі позивачки перешкоджає
останній у реалізації її права на
вільне користування та розпорядження
належним їй майном, тобто фактично
порушує право власності.

Відповідно до ст.7 Закону України N 1382-IV
від 11 грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Аналогічний порядок зняття з
реєстраційного обліку передбачений
пунктом 14 Тимчасового порядку
реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 16 січня
2003 року № 35.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
- це внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або
місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.
Тобто правовою підставою для
перебування на реєстраційному обліку є
проживання чи перебування в житлі за
певною адресою.

Проаналізувавши зібрані в справі
докази в їхній сукупності, суд дійшов
висновку, що відповідач втратив
право користування житловим
приміщенням у належній позивачці
квартирі та підлягає визнанню його
таким, що підлягає зняттю з
реєстраційного обліку місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1, у
зв'язку з вибуттям на інше постійне
місце проживання.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Таким
чином, підлягають стягненню з
відповідача на користь позивачки
судові витрати - судовий збір у
розмірі 114,70 гривні.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.13, 41 Конституції України,
ст.ст.317, 319, 321, 386, 391 Цивільного
кодексу України, ст.ст.107, 150, 155
Житлового кодексу України, ст.ст.3, 7
Закону України від 11.12.2003р. N 1382-IV «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
ст.ст.10-11, 60, 88, 208-209, 211-217, 223 ЦПК
України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
- Головне управління Державної
міграційної служби України в
Донецькій області, про усунення
перешкод у здійсненні права
власності, визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, та підлягає зняттю з
реєстрації місця проживання -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким,
що втратив право користування жилим
приміщенням, а саме квартирою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1, у
зв'язку з вибуттям на інше постійне
місце проживання.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким,
що підлягає зняттю з реєстраційного
обліку місця проживання за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку з вибуттям на інше
постійне місце проживання.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий
збір у розмірі 114 (сто чотирнадцять)
гривень 70 копійок.

Заочне ішення може бути переглянуте
Авдіївським міським судом за письмовою
заявою відповідачів. Заяву про
перегляд заочного рішення може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржене
до Апеляційного суду Донецької
області через Авдіївський міський суд
Донецької області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: