АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5325/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипник К. О. Доповідач - Максюта
Ж.І. Категорія 24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Максюти Ж.І.

суддів - Кочкової Н.О.,
Рудь В.В.,

при секретарі - Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Дніпрогаз»

на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 квітня 2014 року

по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дніпрогаз» до ОСОБА_2 про зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 31 січня 2014 року звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом, в якому
згідно уточнень зазначив, що 03.10.2003 року
між сторонами було укладено договір
про надання населенню послуг з
газопостачання ПАТ «Дніпрогаз» з
відкриттям особового рахунку НОМЕР_1.
Правовідносини, які утворилися між
позивачем та відповідачем, регулюються
умовами договору, в яких чітко
визначено коло прав та обов'язків
сторін. Однак, зобов'язання відповідач
виконує неналежним чином, а саме,
оплата отриманих послуг здійснюється
несвоєчасно та не в повному обсязі, про
що свідчить наявність заборгованості у
розмірі 1352,73 грн. 21.10.2011 року Ленінським
районним судом м. Дніпропетровська
винесений судовий наказ про стягнення
заборгованості, який був спрямований
на виконання до Ленінського ВДВС
ДМУЮ.28.05.2013 року ВДВС винесено
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві, у зв'язку з тим,
що майно, на яке може бути звернене
стягнення у боржника відсутнє. У разі
не оплати наданих послуг з
газопостачання протягом 10 днів після
отримання споживачем письмового
попередження (з позначкою про його
вручення) газопостачальне
підприємство має право відключити
споживача від газопостачання. Але
всупереч вищезазначеного, відповідач
перешкоджає представникам ПАТ
«Дніпрогаз» скористатися своїм правом,
що підтверджується актом від 08 січня 2014
року про не допуск до житлового
приміщення. Позивач просив зобов'язати
відповідача надати доступ
представникам ПАТ «Дніпрогаз» до свого
житлового та підсобного приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, де розташовані газові
прилади і пристрої для припинення
газопостачання; стягнути судові
витрати.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 квітня 2014 року в задоволені позову
відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним
рішенням, позивач ПАТ «Дніпрогаз»
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та просить ухвалити нове рішення
про задоволення його позову у повному
обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню за
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та
було встановлено судом першої
інстанції, місце проживання ОСОБА_2
зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.38).

Встановлено, що 03.10.2003 року між ВАТ
«Дніпрогаз», правонаступником майна,
прав та обов'язків, якого є Публічне
акціонерне товариство «Дніпрогаз» та
ОСОБА_2 укладено договір про надання
населенню послуг з газопостачання ВАТ
«Дніпрогаз» (а.с.10-13).

Відповідно до акту від 08.01.2014 року,
складеного представниками позивача,
останніх не було допущено для
проведення відключення від
газопостачання відповідачем за місцем
його проживання.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Згідно ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції.

Відносини з приводу постачання
населенню природного газу регулюються
Правилами надання населенню послуг з
газопостачання, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 грудня 1999 року №2246, Законом
України "Про житлово - комунальні
послуги".

Оскільки ПАТ "Дніпрогаз" здійснювало
надання послуг з газопостачання, а
відповідачка користувалася цими
послугами та частково їх сплачувала, то
сторони фактично знаходилися у
договірних правовідносинах, які
регламентуються зазначеними вище
нормами.

Відповідно до п.29 Правил надання
населенню послуг з газопостачання,
споживач зобов'язаний безперешкодно
допускати у свої житлові та підсобні
приміщення, де розташовані газові
прилади і пристрої, лічильники газу,
представників газопостачального
(газорозподільного) підприємства після
пред'явлення ними відповідних
службових посвідчень, в тому числі, для
відключення та заміни газових приладів
і пристроїв, усунення порушень і
несправностей в їх роботі, проведення
технічного обслуговування
внутрішньобудинкових систем
газопостачання і дворових
газопроводів, перевірки показань
лічильників газу, наявності та цілості
пломб на них.

З контексту зазначеної норми
вбачається обов'язок споживача
допускати до своїх житлових та
підсобних приміщень, де розташовані
газові прилади і пристрої, лічильники
газу, представників газопостачального
(газорозподільного) підприємства для
відключення з метою заміни газових
приладів і пристроїв та інш., а не для
відключення від газопостачання у
зв'язку з невиконанням рішення суду.

Згідно до п.7 ст.20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" споживач
зобов'язаний допускати у приміщення,
будинки і споруди представників
виконавця/виробника в порядку,
визначеному законом і договором, для
ліквідації аварій, усунення неполадок
санітарно-технічного та інженерного
обладнання, його встановлення і заміни,
проведення технічних і профілактичних
оглядів та перевірки показників
засобів обліку.

Отже, законодавцем чітко визначено
випадки (підстави) надання споживачем
допуску представникам
виконавця/виробника послуг до
приміщення де розташовані газові
прилади.

З урахуванням зазначеного та приймаючи
до уваги, що діючим законодавством не
передбачено обов'язку надання дозволу
для входу у приміщення споживача з
метою відключення від надання послуги
у зв'язку з невиконанням рішення суду,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог позивача.

Також, колегія суддів, погоджується з
висновком районного суду про
відсутність в матеріалах справи
документів, які підтверджують право
власності тієї чи іншої особи на
квартиру АДРЕСА_1.

Районному суду, також, не було надано
належних та допустимих доказів в
підтвердження того, що саме відповідач
ОСОБА_2 є власником вищезазначеної
квартири, до якої позивач просив надати
доступ.

Вищевказаним спростовується довід
апеляційної скарги Позивача про
наявність довідки про реєстрацію місця
проживання ОСОБА_2, оскільки вказана
довідка ніяк не підтверджує права
власності Відповідачки на вказане
житлове приміщення.

Відомості щодо не можливості
припинення постачання газу
споживачеві без доступу до його
житлового приміщення в матеріалах
справи відсутні, а тому твердження
апелянта про можливість припинення
газопостачання тільки шляхом
встановлення пломби перед газовим
приладом є необґрунтованими.

До того ж позивач, згідно до п.7 Правил
надання населенню послуг з
газопостачання має декілька способів
припинення постачання газу
споживачеві в житлових будинках
залежно від обставин: шляхом
перекриття запірних пристроїв та
встановлення пломби та/або інвентарної
заглушки перед газовим приладом
(пристроєм) або на ввідному
газопроводі.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
апелянта не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дніпрогаз»-
відхилити

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: