РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/1652/14-ц

Пров. №2/668/885/14

26.05.2014 року Суворовський районний суд
міста Херсона у складі:

Головуючого - судді Гонтар
Д.О.

При секретарі -Остапенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом до відповідача
в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2,
як спадкоємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
71937 грн. та судові витрати, мотивуючи
тим, що 25.06.2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
домовились між собою щодо умов
укладання в майбутньому договору
купівлі-продажу 1/2 частини належній їй
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. В підтвердження цього 25.06.2008
року ОСОБА_5 передав гроші ОСОБА_4, що
підтверджується розпискою. Згідно з
розписки, ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_5
гроші на суму в розмірі дев'ять тисяч
доларів США. Тим самим отримавши повний
розрахунок за відчуження належної їй
частини квартири. Однак, право
власності ОСОБА_5 на той момент не було
нотаріально оформлено з вини
відповідача, який належним чином не
підготував документи для відчуження.
Так як ОСОБА_5, не став власником
квартири АДРЕСА_1 отже, зобов'язання
ОСОБА_6, згідно з розписки від 25.06.2008
року залишились невиконаними. Тому
сума в розмірі - дев'ять тисяч доларів
США на думку позивача підлягає
поверненню ОСОБА_5 в повному обсязі, так
як ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а після
його смерті позивач прийняв спадщину,
то грошові кошти в розмірі 71937 грн.
просить стягнути на його користь.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
просила суд відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
письмові заперечення відповідача.

Суд, дослідивши надані сторонами
докази, прийшов до наступного, як
встановлено і підтверджується
наявними у справі доказами, відповідно
до копії розписки від 25.06.2008 року ОСОБА_4
та ОСОБА_5 домовились між собою щодо
умов укладання в майбутньому договору
купівлі-продажу 1/2 частини належній їй
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1., в підтвердження цього 25.06.2008
року ОСОБА_5 передав гроші ОСОБА_4 в
розмірі сорок п'ять тисяч гривень, що
еквівалентно дев'яти тисячам доларів
США.

Згідно рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 16 липня 2008
року за ОСОБА_5 визнано право власності
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. 20.02.2012
року рішенням апеляційного суду
Херсонської області було скасовано
дане рішення Суворовського районного
суду м. Херсона від 16 липня 2008 року.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від 30 вересня
2009 року було припинено право власності
ОСОБА_2, на належну йому ? частину
вказаної квартири, визнано за ОСОБА_5
право власності на цю частину квартири.
За наслідком перегляду вказаного
рішення ухвалою Суворовського
районного суду м. Херсона від 14 вересня
2012 року вказаний позов було залишено
без розгляду.

16.10.2009 року ОСОБА_5, як власник спірного
майна на той момент продав квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 за договором
купівлі-продажу, що зареєстровано на
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно від 16.10.2009 року за
тридцять п'ять тисяч вісімсот сімдесят
дев'ять гривень, про що свідчить копія
договору, яка міститься в матеріалах
справи.

Рішенням Суворовського районного суду
від 20 червня 2013 року спірне нерухоме
майно витребуване на користь ОСОБА_2,
вказане рішення набрало законної сили.

Таким чином ОСОБА_2 на даний час є
власником квартири АДРЕСА_1, що також не
заперечувалось сторонами по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, відповідно
до свідоцтв про смерть виданого 24.01.2012
року Відділом державної реєстрації
актів цивільного стану Суворовського
районного управління юстиції у м.
Херсоні, актовий запис № 435, після її
смерті була заведена спадкова справа
№19/13, єдиним спадкоємцем померлої
першої черги є її чоловік ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, відповідно
до витягу про реєстрацію в спадковому
реєстрі від 03.08.2013 року № 34748090 виданого
приватному нотаріусу ОСОБА_8

Після його смерті позивач прийняв
спадщину, що підтверджується заявою
про прийняття спадщини від 03.08.2013 року
та витягом про реєстрацію в спадковому
реєстрі.

В судовому засіданні, допитаний в
якості свідка ОСОБА_9, пояснив суду , що
йому відомо про те, що грошові кошти
дійсно передавались та укладався
попередній договір купівлі-продажу.

Представником позивача, в судовому
засіданні пояснено, що оригінал
розписки він надати не може, так як у
позивача її не має.

Частиною 3 ст.10 ЦПК передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, установлених законом.

Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст..216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Правові наслідки, передбачені
частинами першою та другою цієї статті,
застосовуються, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Правові наслідки недійсності
нікчемного правочину, які встановлені
законом, не можуть змінюватися за
домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину з
власної ініціативи.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

3. Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

На думку суду, в судовому засіданні
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами факт передачі
коштів на виконання нікчемного
правочину в розмірі 45 тисяч гривень, що
на той момент еквівалентно 9 тисяч
доларів США, оскільки рішення суду,
яким встановлювався факт передачі
коштів на виконання правочину
скасоване, мотивами скасування
вказаного рішення стали посилання
зокрема на не укладення вказаного
правочину і відповідне не створення
прав та обов'язків для сторін.

Разом з тим оригінал розписки від
25.06.2008р. на підтвердження факту
передачі коштів в розмірі 45 тисяч
гривень, в даному судовому процесі
позивачем не наданий.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в своїй постанові від 06.11.09р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», зокрема п.12
вказує, що необхідно звернути увагу
судів, що зі змісту абзацу другого
частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 ) не
може доводитися свідченням свідків не
лише заперечення факту вчинення
правочину або оспорювання окремих
його частин, а й факт його вчинення, а
також виконання зобов'язань, що виникли
з правочину. Випадки, коли свідчення
свідків допускаються як засіб
доказування факту вчинення правочину,
у ЦК визначені прямо (частина друга
статті 937, частина третя статті 949 ЦК).
Отже, суд також не може прийняти до
уваги надані в судовому пояснення
свідка.

За таких обставин позовні вимоги не
можна визнати законними та
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню і в їх
задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 57-60, 81, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Херсонської області
через Суворовський районний суд м.
Херсона протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги.

СуддяД. О. Гонтар