Справа № 524/194/14-ц
Провадження № 2/524/705/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06.06.2014 року Автозаводський районний суд
м. Кременчука Полтавської області в
складі: головуючого судді - Середа А.В.

з участю секретаря - Кот А.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кременчуці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
закритого акціонерного товариства
«Кременчуцьке кар'єроуправління
«Кварц» про стягнення матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом
до закритого акціонерного товариства
«Кременчуцьке кар'єроуправління
«Кварц» про стягнення матеріальної та
моральної шкоди.

В позові зазначала, що наказом № 79 від
01.04.1993 р. вона була прийнята на
Кременчуцьке кар'єроуправління
«Кварц» черговою по переїзду в
залізничний цех.

Наказом № 270 від 10.10.2007 р. вона була
звільнена з роботи по ст.40 п.З КЗпП
України.

Вказувала, що відповідно до ст. 47 КЗпП
України, власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього кодексу.

У відповідності до ст. 116 КзПП України,
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства
проводиться в день звільнення.

Зазначала, що в порушення вказаної
вимоги закону трудова книжка в день
звільнення видана їй не була. Тривалий
час вона зверталася особисто за
трудовою книжкою, але по незалежним від
неї причинам їй трудову книжку не
повертали.

Вказувала, що з боку Відповідача
надсилалися листи з вимогою отримати
трудову книжку, але коли вона приходила
до Відповідача їй трудову книжку не
видавали, тому вона була вимушена була
звертатися до прокуратури м.
Кременчука, де їй повідомили про
необхідність з'явитися до Відповідача
і отримати трудову книжку. Трудову
книжку вона змогла отримати лише в
січні 2011 року після багаторазових
звернень до адміністрації Відповідача
та прокуратури м. Кременчука.

Зазначала, що внаслідок неотримання
трудової книжки вона не змогла
влаштуватись на нове місце роботи та
отримувати заробітну плату, не змогла
стати на облік як безробітна та
отримувати державну допомогу.

Вказувала, що 20 вересня 2010 року їй
виповнилось 55 років і відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» вона отримала право на
оформлення пенсії за віком. Однак в
зв'язку з відсутністю трудової книжки
вона була позбавлена можливості подати
до органів Пенсійного Фонду документи
для оформлення пенсії. Внаслідок цього
пенсія була призначена їй в
мінімальному розмірі без врахування
повного трудового стажу.

Розрахунок недотриманої пенсії
позивач надала в позові.

Також вказувала, що згідно ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Просила суд ухвалити судове рішення,
яким стягнути з ЗАТ «Кременчуцьке
кар'єроуправління «Кварц» на її
користь різницю в недоотриманій пенсії
в розмірі 237,32 грн., недоотриманий
прибуток у вигляді мінімальної
заробітної плати в розмірі 25612,00 грн.,
кошти витрачені мною на відновлення
порушеного права у вигляді оплати за
конверти та відправку рекомендованої
кореспонденції в розмірі 50 грн.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
свого довірителя підтримав в повному
обсязі заявлених позовних вимог за
обставин викладених у описовій частині
позову.

Представник відповідача Бак Н.Ю. - позов
не визнала в повному обсязі заявлених
позовних вимог. Просила суд в
задоволені позову відмовити за
наступних підстав.

За наказом № 79 від 01 квітня 1993 року
ОСОБА_1 була прийнята на роботу в
Кременчуцьке кар'єроуправління
«Кварц» з 1.04.1993 року черговою по
переїзду залізничного цеху на підставі
поданої нею заяви від 31.03.1993р.

Згідно наказу директора за №270 від 10
жовтня 2007 року ОСОБА_1 звільнено з
роботи 11 жовтня 2007 року на підставі п. З
ст. 40 КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на неї трудовим
договором.

З наказом про звільнення з роботи,
чергова по переїзду ОСОБА_1 була
особисто ознайомлена 11.10.2007р., про що
розписалася в наказі.

В цей момент ОСОБА_1 було запропоновано
отримати трудову книжку і підписатися
в книзі обліку руху трудових книжок про
її отримання. Проте, проставити свій
підпис в книзі і отримати трудову
книжку в день звільнення 11 жовтня 2007
року ОСОБА_1 відмовилася, про що
складено акт 11.10.2007р. присутніми
працівниками ДП МОУ «Кременчуцьке
кар'єроуправління «Кварц», а саме:
начальником відділу кадрів ОСОБА_4,
начальником залізничного цеху ОСОБА_5,
заступником начальника залізничного
цеху ОСОБА_6, які підписали зазначений
акт.

Про факт неотримання трудової книжки
ОСОБА_1 начальник відділу кадрів ОСОБА_4
рапортом від 11.10.2007р. повідомив
директора підприємства ОСОБА_7, який
резолюцією 11.10.2007р. доручив направити
звільненій з роботи ОСОБА_1
повідомлення про необхідність
отримати трудову книжку.

З ціллю видати трудову книжку, відділ
кадрів підприємства рекомендованим
листом з повідомленням надіслав ОСОБА_1
повідомлення за №9/3283 від 11.10.2007року про
необхідність отримати трудову книжку
або надати письмову згоду на її
пересилку поштою за вказаною адресою,
яке доставлено ОСОБА_1 поштовою
17.10.2007року, особисто нею проставлено
підпис в повідомленні про вручення.

12.10.2007р. начальник відділу кадрів
ОСОБА_4 подав директору підприємства
ОСОБА_7 рапорт про те, що звільнена з
роботи ОСОБА_1 отримати трудову книжку
не з'явилася, директор резолюцією
12.10.2007р. доручив направити повторне
повідомлення про необхідність
отримати трудову книжку.

Рекомендованим листом з повідомленням
надіслано ОСОБА_1 повідомлення за №9/3295
від 12.10.2007року про необхідність
отримати трудову книжку або надати
письмову згоду на її пересилку поштою
за вказаною адресою, яке доставлено
ОСОБА_1 засобом поштового зв'язку
17.10.2007р., особисто нею проставлено
підпис про вручення.

15.10.2007р. начальник відділу кадрів
ОСОБА_4 подав директору підприємства
ОСОБА_7 рапорт про те, що звільнена з
роботи ОСОБА_1 отримати трудову книжку
станом на 15.10.2007р. не з'явилася, директор
резолюцією 15.10.2007р. доручив направити
повторне повідомлення про
необхідність отримати трудову книжку.

Рекомендованим листом ОСОБА_1
надіслано повідомлення за №9/3307 від
15.10.2007року про необхідність отримати
трудову книжку або надати письмову
згоду на її пересилку поштою за
вказаною адресою.

02.11.2007р. начальник відділу кадрів
ОСОБА_4 подав директору підприємства
ОСОБА_7 рапорт про те, що звільнена з
роботи ОСОБА_1 трудову книжку станом на
02.11.2007р. не отримала, незважаючи на
попередні повідомлення, директор
резолюцією 02.11.2007р. доручив направити
повідомлення про необхідність
отримати трудову книжку.

Рекомендованим листом ОСОБА_1
надіслано повідомлення за №9/3858 від
05.11.2007 року про необхідність отримати
трудову книжку або надати письмову
згоду на її пересилку поштою за
вказаною адресою.

Начальник відділу кадрів ОСОБА_4
рапортом від 29.09.2008р. інформував
директора підприємства ОСОБА_7 про те,
що незважаючи на направлені
повідомлення про необхідність
з'явитися і отримати трудову книжку
ОСОБА_1, вона трудову книжку станом на
29.09.2008р. не отримала. Директор
резолюцією 29.09.2008р. доручив повторно
направити повідомлення.

Рекомендованим листом з повідомленням
ОСОБА_1 надіслано повідомлення за - №
9/1392 від 29.09.2008 року про необхідність
отримати трудову книжку або надати
письмову згоду на її*пересилку поштою
за вказаною адресою, яке отримано нею
поштовим зв'язком за особистим
підписом про вручення 02.10.2008р.

Також начальник відділу кадрів ОСОБА_4
рапортом від 14.01.2009р. інформував
директора підприємства ОСОБА_7 про те,
що ОСОБА_1 станом на 14.01.2009р. трудову
книжку не отримала. Директор
резолюцією 14.01.2009р. доручив направити
повідомлення про отримання трудової
книжки.

Рекомендованим листом ОСОБА_1
надіслано повідомлення за №9/33 від
14.01.2009 року про необхідність отримати
трудову книжку або надати письмову
згоду на її пересилку поштою за
вказаною адресою, яке отримано нею
поштовим зв'язком за особистим
підписом про вручення 19.01.2009р.

Надалі, начальник відділу кадрів
ОСОБА_4 рапортом від 09.11.2010р. повідомив
директора ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_1
станом на 09.11.2010р. трудову книжку не
отримала, письмової згоди на її
пересилку не надала. Але з 20.09.2010р.
набуває права на оформлення пенсії за
віком за якою повинна звернутися
протягом трьох місяців. Директор
резолюцією 09.11.2010р. доручив повторно
направити повідомлення про отримання
трудової книжки.

Отже, 09.11.2010р. листом за №9/1540 ОСОБА_1
надіслано Повідомлення про
необхідність отримання трудової
книжки або надати письмову згоду на її
пересилку за вказаною адресою. Також
зазначено, що у відповідності до Закону
України «Про пенсійне забезпечення» з
20.09.2010р. протягом 3 місяців вона має
звернутися до пенсійного фонду за
місцем прописки для оформлення пенсії
за віком. Повідомлення отримано ОСОБА_1
12.11.2010 року особисто, проставлено
підпис про вручення.

Фактично ОСОБА_1 отримала трудову
книжку 28 січня 2011року в приміщенні
прокуратури м. Кременчука у
присутності помічника прокурора
Кузнєцова Є.Л., яка була видана
інспектором відділу кадрів
Відповідача - ОСОБА_8, про що ОСОБА_1
розписалася особисто в книзі руху
трудових книжок та в особовій картці.

Згідно пунктів 3, 4 Постанови КМ України
№301 від 27.04.1993р. трудові книжки
зберігаються на підприємствах як
документи суворої звітності:
відповідальність за організацію
ведення обліку, зберігання і видачу
трудових книжок покладається на
керівника підприємства.

За таких обставин Відповідач вживав
необхідні заходи з ціллю видачі
трудової книжки Позивачці,проте
остання з невідомих причин ухилялася
від її отримання. Отже факт затримки
видачі трудової книжки Позивачки
відбувся не з вини Відповідача, який
не порушував право на отримання
трудової книжки і своєчасне оформлення
пенсії Позивачкою.

За такими фактами вбачається ухилення
Позивачки від отримання трудової
книжки з невідомих причин.

Зазначала, що ОСОБА_1 оскаржувала в суді
своє звільнення з роботи 11.10.2007р., саме
після розірвання з нею трудового
договору за наказом № 270 від 10.10.2007 року,
але в судовому позові до Відповідача
вимоги про видачу оформленої трудової
книжки в межах трудового спору не
ставила.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 25
вересня 2008 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 21 січня 2009 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
звільненої з роботи 11.10.2007р. за наказом
директора №270 від 10.10.2007р. до Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Кременчуцьке
кар'єроуправління - Кварц» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Крім того вважає безпідставними
посилання Позивача, щодо звернень до
Відповідача з вимогою видати трудову
книжку, оскільки така заява надійшла
15.11.2010р. (вх. №541) за змістом: «знайти
можливість повернути трудову книжку та
надати довідку про заробітну плату з
квітня 1993р. по грудень 1999р.» .

Листом №10/1587 від 19.11.2010р. довідка про
заробітну плату для обчислення пенсії
від 16.11.2010р. №173 надіслана. Роз'яснено
також про те, що заява не містить
вказівки у який спосіб видати трудову
книжку, запропоновано отримати її
особисто в любий робочий день у
відділі кадрів підприємства.

Надалі від Позивача надійшла заява від
22.11.2010р. (вх. №558 - 25.11.2010р.) за змістом
«знайти можливість повернути трудову
книжку».

Листом від 30.11.2010р. №10/1629 Позивачці
пояснено, що лише за її письмової згоди,
допускається пересилання трудової
книжки поштою з доставкою на зазначену
адресу, відповідно до п. 4.2 «Інструкції
про порядок ведення трудових книжок
працівників», затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України та
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993р. №58
(зареєстровано Міністерством юстиції
України 17.08.1993р. за №110). Незважаючи на
те, що вказаний лист ОСОБА_1 отримала
засобом поштового зв'язку 06 грудня 2010р.,
особисто нею проставлено підпис, однак
отримати трудову книжку не з'явилася.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник
або уповноважений орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Вважає, що за таких обставин
безпідставна вимога Позивача про
стягнення втраченого мінімального
заробітку за період затримки трудової
книжки за період з 11.10.2007р. по січень
2011р. (38 місяців), оскільки сама без
повалених причин тривалий час не
отримала трудову книжку. Отже, вина
підприємства у несвоєчасній видачі
трудової книжки за період з 11.10.2007р. по
28.01.2011р. - відсутня.

Доказів про те, що відсутність трудової
книжки перешкоджало працевлаштуванню
та постановки на облік у службі
зайнятості саме з вини Позивача не
надано. Згідно Закону України «Про
зайнятість населення» за змістом цього
Закону не має правового значення
підстава звільнення працівника для
визначення статусу безробітного і
застосування відповідних державних
гарантій.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Позивач звернулася до суду із позовною
заявою (підписана 30.12.2013р.), саме з
порушенням строку, передбаченого ст. 233
КЗпП України, відповідно до якої
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору у
місячний строк з дня, коли дізналася
про порушення свого права, з наступного
дня після кручення трудової книжки.

Вказувала, що початок перебігу строку
для звернення Позивача до суду з
позовом про стягнення заробітної плати
за час затримки видачі трудової книжки
при звільненні, зважаючи на подію її
вручення 28.01.2011р., розпочався з
наступного дня і закінчився 28.02.2011 року.

Суд заслухавши пояснення сторін їх
представників вивчивши матеріали
справи, співставивши всі докази,
хронологію подій, які мають значення
для постановлення рішення по суті
справи, прийшов до висновку, що в позов
ОСОБА_1 до закритого акціонерного
товариства «Кременчуцьке
кар'єроуправління «Кварц» про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди - не підлягає до задоволення за
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу
директора за №270 від 10 жовтня 2007 року
ОСОБА_1 звільнено з роботи 11 жовтня 2007
року на підставі п. З ст. 40 КЗпП України
за систематичне невиконання без
поважних причин обов'язків, покладених
на неї трудовим договором.

З наказом про звільнення з роботи,
чергова по переїзду ОСОБА_1 була
особисто ознайомлена 11.10.2007р., про що
розписалася в наказі.

В цей момент ОСОБА_1 було запропоновано
отримати трудову книжку і підписатися
в книзі обліку руху трудових книжок про
її отримання. Проте, проставити свій
підпис в книзі і отримати трудову
книжку в день звільнення 11 жовтня 2007
року ОСОБА_1 відмовилася, про що
складено акт 11.10.2007р. присутніми
працівниками ДП МОУ «Кременчуцьке
кар'єроуправління «Кварц», а саме:
начальником відділу кадрів ОСОБА_4,
начальником залізничного цеху ОСОБА_5,
заступником начальника залізничного
цеху ОСОБА_6, які підписали зазначений
акт.

Про факт неотримання трудової книжки
ОСОБА_1 начальник відділу кадрів ОСОБА_4
рапортом від 11.10.2007р. повідомив
директора підприємства ОСОБА_7, який
резолюцією 11.10.2007р. доручив направити
звільненій з роботи ОСОБА_1
повідомлення про необхідність
отримати трудову книжку.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник
або уповноважений орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Встановлено, що з метою видати трудову
книжку, відділ кадрів підприємства
рекомендованим листом з повідомленням
надіслав ОСОБА_1 повідомлення за №9/3283
від 11.10.2007року про необхідність
отримати трудову книжку або надати
письмову згоду на її пересилку поштою
за вказаною адресою, яке доставлено
ОСОБА_1 поштовою 17.10.2007року, особисто
нею проставлено підпис в повідомленні
про вручення.

12.10.2007р. начальник відділу кадрів
ОСОБА_4 подав директору підприємства
ОСОБА_7 рапорт про те, що звільнена з
роботи ОСОБА_1 отримати трудову книжку
не з'явилася, директор резолюцією
12.10.2007р. доручив направити повторне
повідомлення про необхідність
отримати трудову книжку.

Рекомендованим листом з повідомленням
надіслано ОСОБА_1 повідомлення за №9/3295
від 12.10.2007року про необхідність
отримати трудову книжку або надати
письмову згоду на її пересилку поштою
за вказаною адресою, яке доставлено
ОСОБА_1 засобом поштового зв'язку
17.10.2007р., особисто нею проставлено
підпис про вручення.

15.10.2007р. начальник відділу кадрів
ОСОБА_4 подав директору підприємства
ОСОБА_7 рапорт про те, що звільнена з
роботи ОСОБА_1 отримати трудову книжку
станом на 15.10.2007р. не з'явилася, директор
резолюцією 15.10.2007р. доручив направити
повторне повідомлення про
необхідність отримати трудову книжку.

Рекомендованим листом ОСОБА_1
надіслано повідомлення за №9/3307 від
15.10.2007року про необхідність отримати
трудову книжку або надати письмову
згоду на її пересилку поштою за
вказаною адресою.

02.11.2007р. начальник відділу кадрів
ОСОБА_4 подав директору підприємства
ОСОБА_7 рапорт про те, що звільнена з
роботи ОСОБА_1 трудову книжку станом на
02.11.2007р. не отримала, незважаючи на
попередні повідомлення, директор
резолюцією 02.11.2007р. доручив направити
повідомлення про необхідність
отримати трудову книжку.

Рекомендованим листом ОСОБА_1
надіслано повідомлення за №9/3858 від
05.11.2007 року про необхідність отримати
трудову книжку або надати письмову
згоду на її пересилку поштою за
вказаною адресою.

Начальник відділу кадрів ОСОБА_4
рапортом від 29.09.2008р. інформував
директора підприємства ОСОБА_7 про те,
що незважаючи на направлені
повідомлення про необхідність
з'явитися і отримати трудову книжку
ОСОБА_1, вона трудову книжку станом на
29.09.2008р. не отримала. Директор
резолюцією 29.09.2008р. доручив повторно
направити повідомлення.

Рекомендованим листом з повідомленням
ОСОБА_1 надіслано повідомлення за - №
9/1392 від 29.09.2008 року про необхідність
отримати трудову книжку або надати
письмову згоду на її направлення
поштою за вказаною адресою, яке
отримано нею поштовим зв'язком за
особистим підписом про вручення
02.10.2008р.

Також начальник відділу кадрів ОСОБА_4
рапортом від 14.01.2009р. інформував
директора підприємства ОСОБА_7 про те,
що ОСОБА_1 станом на 14.01.2009р. трудову
книжку не отримала. Директор
резолюцією 14.01.2009р. доручив направити
повідомлення про отримання трудової
книжки.

Рекомендованим листом ОСОБА_1
надіслано повідомлення за №9/33 від
14.01.2009 року про необхідність отримати
трудову книжку або надати письмову
згоду на її пересилку поштою за
вказаною адресою, яке отримано нею
поштовим зв'язком за особистим
підписом про вручення 19.01.2009р.

Надалі, начальник відділу кадрів
ОСОБА_4 рапортом від 09.11.2010р. повідомив
директора ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_1
станом на 09.11.2010р. трудову книжку не
отримала, письмової згоди на її
пересилку не надала. Але з 20.09.2010р.
набуває права на оформлення пенсії за
віком за якою повинна звернутися
протягом трьох місяців. Директор
резолюцією 09.11.2010р. доручив повторно
направити повідомлення про отримання
трудової книжки.

Допитані в якості свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_9 підтвердили вказані обставини.

В частині відшкодування моральної
шкоди, суд приходить до переконливого
висновку, що в цій частині позовних
вимог також необхідно відмовити, так як
суду не було надано доказів про те, що
діями відповідача позивачу було
спричинено шкоду у вигляді фізичних та
моральних страждань, що призвело до
передчасного, значного погіршення
стану здоров'я, втрату певної вигоди,
відповідних наслідків в ускладненні
стану здоров'я та істотність вимушених
змін у життєвих стосунках позивача, що
в свою чергу призвело до додаткових
зусиль для організації нею свого життя.

Крім того, суд звертає увагу на ту
обставину, що Позивач звернулася до
суду із позовною заявою (підписана
30.12.2013р.), саме з порушенням строку,
передбаченого ст. 233 КЗпП України,
відповідно до якої працівник може
звернутися із заявою про вирішення
трудового спору у місячний строк з дня,
коли дізналася про порушення свого
права, з наступного дня після кручення
трудової книжки.

Початок перебігу строку для звернення
Позивача до суду з позовом про
стягнення заробітної плати за час
затримки видачі трудової книжки при
звільненні, зважаючи на подію її
вручення 28.01.2011р., розпочався з
наступного дня і закінчився 28.02.2011 року.

Інших доказів, що підтверджують доводи
позивача щодо стягнення матеріальної
та моральної шкоди з Закритого
акціонерного товариства «Кременчуцьке
кар'єроуправління «Кварц» - суду не
надано і суд їх не встановив.

Керуючись ст.ст. 14, 57-59, 208, 209, 212-215,
218 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 267 Цивільного
Кодексу України, ст. 233 КЗпП України,
рішенням Конституційного суду України
№4-рп/2012 від 22.02.2012 року, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений
11.06.2014 року.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного Суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд м.
Кременчука шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення. У разі
якщо рішення суду було постановлено
без участі особи, яка його оскаржує
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: