Справа № 761/1616/13- ц
Провадження №2/761/161/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді:
Пономаренко Н.В.

при секретарі:
Клим Т.О.,

з участю

позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

представників відповідача
ОСОБА_2, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом недійсним та
визнання особи таким, що не має права на
спадкування, суд, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
вказаним позовом в якому просив
визнати недійсним свідоцтво про
прийняття спадщини за законом від
28.01.2010 року видане Першою Київською
державною нотаріальною конторою
м.Києва на ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5, а
саме: АДРЕСА_1 А також просив усунути
відповідача від спадкування.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог
зазначив, що він являється рідним
дядьком померлого ОСОБА_5, а відповідач
ОСОБА_2 - батьком ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 37 років. На
думку позивача, оспорюване свідоцтво
про право на спадщину є недійсним
оскільки в ньому невірно вказана
вартість квартири 11577,82 грн., яка є дуже
заниженою. Крім того, на думку позивача,
ОСОБА_2 не мав права на отримання
спадщини після смерті свого сина
ОСОБА_5, оскільки відповідач не
займався його вихованням, погано до
нього ставився коли той був малий,
здійснював психологічний тиск до його
матері, не зважаючи на переживання
сина. А коли син був дорослий, в останні
роки життя ОСОБА_5, здійснював на нього
поганий вплив, привчаючи його до
спиртних напоїв та кави, хоча дані
напої спричиняли йому шкоду. Крім того,
відповідач ухилявся від сплати
аліментів на утримання свого тоді ще
неповнолітнього сина. На думку
позивача, ці та інші вказані в позові
обставини являються підставами для
усунення відповідача від спадкування,
і визнання відповідача таким, що не має
права на отримання спадщини після
смерті свого сина ОСОБА_5

Позивач та його представник ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов підтримали з
наведених в ньому підстав і просили
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представники ОСОБА_7, ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
пояснили, що зміст свідоцтва про право
на спадщину не суперечить нормам ЦК
України, Закону України «Про нотаріат»
та відповідній інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій, крім того,
зазначили що для усунення від
спадкування відповідача відсутні
передбачені підстави згідно ст.1224 ЦК
України, а зазначена вартість
спадкового майна не впливає на розмір
мита при оформленні спадщини.

Відповідач Головне управління
юстиції у м.Києві в судове засідання
свого представника не направило, про
день, час і місце розгляду справи
повідомлялось належним чином, надало
письмові заперечення проти позову в
яких зазначено про те, що дії нотаріуса
є правомірними, проти задоволення
позову заперечують.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, вивчивши надані докази,
судом встановлені наступні обставини і
відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
являється рідним дядьком ОСОБА_5, а
відповідач ОСОБА_2 - батьком ОСОБА_5, що
не заперечується сторонами.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у віці 37
років, про що свідчить відповідне
свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1,
видане 3.03.2009 року Відділом реєстрації
смерті у м. Києві (т.2 а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 в установлений
законом строк звернувся до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини і в
Першій київській державній
нотаріальній конторі 2.07.2009 року була
відкрита спадкова справа № 756/09 (копія
спадкової справи міститься в т.2 а.с.3-77).

Позивач ОСОБА_1 також 30.07.2009 року
звернувся до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини після померлого
ОСОБА_5(т.2 а.с.5).

Першою Київською державною
нотаріальною конторою 10.09.2009 за №5902/2-15
позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв»язку із наявністю спадкоємця першої
черги - батька померлого, наявність
якого усуває від спадкування
спадкоємців наступної черги (т.2 а.с.24).

Згідно вимог ч.1 ст.68 Закону України
«Про нотаріат», серед іншого, нотаріус
при видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом перевіряє факт
смерті спадкодавця, час і місце
відкриття спадщини, наявність підстав
для закликання до спадкоємства за
законом осіб, які подали заяву про
видачу свідоцтва, та склад спадкового
майна.

На час спірних правовідносин
діяла Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5,
пунктом 212 якої передбачено, що
нотаріус при видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом
перевіряє факт смерті спадкодавця, час
і місце відкриття спадщини, наявність
підстав для закликання до
спадкоємства за законом осіб, які
подали заяву про видачу свідоцтва,
склад спадкового майна, на яке
видається свідоцтво про право на
спадщину. На підтвердження цих
обставин від спадкоємців обов'язково
вимагаються відповідні документи.

Відповідно до п.216 Інструкції,
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
провадиться нотаріусом після
подання правовстановлювальних
документів про належність цього
майна спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна. Якщо до складу спадкового майна
входить нерухоме майно, що підлягає
реєстрації (за винятком земельної
ділянки), нотаріус вимагає, крім
правовстановлювального документа,
витяг з Реєстру прав власності, а в
місцевостях, де інвентаризація не
проводилась, - довідку відповідного
органу місцевого самоврядування.

Вимоги ст.1258 ЦК України
передбачають, що спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців за законом одержує право
на спадкування у разі відсутності
спадкоємців попередньої черги,

усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття, крім випадків,
встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно положень ст.1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Виходячи з вищевикладеного, державним
нотаріусом Першої Київської державної
нотаріальної контори при оформленні
свідоцтва про право на спадщину за
законом були дотримані норми діючого
на той час законодавства.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно Свідоцтва про право власності
на житло, виданого Фондом комунального
майнв Радянського району ОСОБА_5
належить на праві власності квартира
АДРЕСА_1 (а.с.38).

Згідно довідки-характеристики БТІ від
19.01.2010, вартість квартири складає 11577,82
грн. (т.2 а.с.40).

Відповідно до ч.І ст.1298 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців із часу
відкриття спадщини, тому спір про
спадкування може бути вирішення лише
після закінчення цього спору.

28.01.2010 року ОСОБА_2 (відповідачу) видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом як спадкоємцю першої черги
відповідно до ст.1261 ЦК України після
смерті його сина ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Спадщина, на яку
видане свідоцтво складається з
АДРЕСА_1. Вказана квартира складається
з однієї житлової кімнати загальною
площею 30,10 кв.м., в тому числі житловою
площею 16,90 кв.м. Вартість квартири 11577,82
грн. (т.1 а.с.8).

Вимоги ст.1301 ЦК України передбачають,
що свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Зазначення у вказаному свідоцтві про
право на спадщину за законом вартості
АДРЕСА_1 в розмірі 11577,82 грн. в даному
випадку не може бути підставою
визнання свідоцтва недійсним, оскільки
таке твердження позивача не
ґрунтується на вищевказаних вимогах
чинного законодавства.

Виходячи із вищевказаного, позовні
вимоги щодо визнання недійсним
свідоцтва про прийняття спадщини за
законом від 28.01.2010 року видане Першою
Київською державною нотаріальною
конторою м.Києва на ОСОБА_2 після смерті
ОСОБА_5, а саме: АДРЕСА_1, - задоволенню не
підлягають у зв»язку із їх
безпідставністю.

Також, суд прийшов до висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
щодо визнання відповідача ОСОБА_2
таким, що не має права на отримання
спадщини після смерті ОСОБА_5 та щодо
усунення його від права на спадкування,
виходячи із наступного.

Вимоги ст.1224 ЦК України передбачають
перелік законодавчо визначених умов,
за яких відбувається усунення від
права на спадкування, а саме: « 1. Не
мають права на спадкування особи, які
умисно позбавили життя спадкодавця чи
будь-кого з можливих спадкоємців або
вчинили замах на їхнє життя. Положення
абзацу першого цієї частини не
застосовується до особи, яка вчинила
такий замах, якщо спадкодавець, знаючи
про це, все ж призначив її своїм
спадкоємцем за заповітом.2. Не мають
права на спадкування особи, які умисно
перешкоджали спадкодавцеві скласти
заповіт, внести до нього зміни або
скасувати заповіт і цим сприяли
виникненню права на спадкування у них
самих чи в інших осіб або сприяли
збільшенню їхньої частки у спадщині.3.
Не мають права на спадкування за
законом батьки після дитини, щодо якої
вони були позбавлені батьківських прав
і їхні права не були поновлені на час
відкриття спадщини.Не мають права на
спадкування за законом батьки
(усиновлювачі) та повнолітні діти
(усиновлені), а також інші особи, які
ухилялися від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця, якщо ця
обставина встановлена судом.4. Не мають
права на спадкування за законом одна
після одної особи, шлюб між якими є
недійсним або визнаний таким за
рішенням суду.Якщо шлюб визнаний
недійсним після смерті одного з
подружжя, то за другим із подружжя, який
його пережив і не знав та не міг знати
про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд
може визнати право на спадкування
частки того з подружжя, хто помер, у
майні, яке було набуте ними за час цього
шлюбу.5. За рішенням суду особа може
бути усунена від права на спадкування
за законом, якщо буде встановлено, що
вона ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.6. Положення цієї
статті поширюються на всіх
спадкоємців, у тому числі й на тих, хто
має право на обов'язкову частку у
спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ».

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Проте, стороною позивача ні в позовній
заяві, ні в поясненнях, наданих під час
розгляду справи по суті, ні у
відповідях на питання суду, не було
зазначено жодної із вищевказаних
підстав, які дають змогу усунути
відповідача від права на спадкування
відповідно до норм чинного
законодавства.

Вказані в позовній заяві підстави для
усунення відповідача від права на
спадкування: не здійснення виховання
сина, погане ставлення до нього, «коли
він був малий», здійснення
психологічного тиску до нього та його
матері, а коли син був дорослий, в
останні роки здійснював на нього
поганий вплив, привчаючи його до
спиртних напоїв та кави, хоча дані
напої причиняли йому шкоду (т.1 абз.1
а.с.3), - не ґрунтуються на вищевказаних
вимогах законодавства і не
підтверджені жодним належним і
допустимим, в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК
України, доказами, якими в даному
випадку не являються копії позовних
заяв (т.1 а.с.97-120, 138-144). А копії договорів
про найм житлового приміщення,свідчить
про те, що ОСОБА_5, за життя, певний час
здавав своє житло в оренду, і ці факти
жодним чином не стосуються ні підстав,
ні предмету позову (т.1 а.с.122-126).

Крім того, згідно відповіді ПАТ «НВП
«Сатурн» від 23.10.2013 та завіреної
належним чином копії особового рахунку
працівника, вбачається, що ОСОБА_2
сумлінно виконував свої обов»язки щодо
сплати аліментів (т.2 а.с.88-98).

Витрати на поховання сина та
встановлення пам»ятника, поніс
відповідач (т.1 а.с.55, 69-71).

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що не зважаючи на заяву
сторони відповідача на пропущення
строку позовної давності (т.2 а.с.124), суд
не вбачає підстав для застосування
відповідних наслідків та відмові у
задоволенні позову, адже, в даному
випадку суд відмовляє у задоволенні
позовних вимог не у зв»язку із
застосуванням наслідків спливу
позовної давності (ст.267 ЦК України), а у
зв»язку із необґрунтованістю та
незаконністю заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60
ЦПК України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ч.1 ст.60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 ЦПК
України.

Докази мають бути належними і
допустимими у відповідності до вимог
ст.ст. 58-59 ЦПК України.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач або його представник не
надали суду належні та допустимі
докази, не довели суду їх
переконливість, а також не довели
обставини, на які посилались як на
підстави своїх вимог.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв»язок доказів у їх
сукупності, та враховуючи те, що
обставини, на які посилаються позивач і
її представник, не знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні, а
позовні вимоги не ґрунтуються на
вимогах закону, так як в судовому
засіданні достовірно встановлено, що
оспорюване свідоцтво про право на
спадщину було вкладено у відповідності
до вимог чинного законодавства та
відсутність підстав згідно ст.1224 ЦК
України для усунення від права на
спадкування відповідача, тому
враховуючи зазначені обставини та
вимоги закону, суд не вбачає підстав
для задоволення позову.

Судові витрати розподілені згідно
правил, встановлених ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 203, 207, 215, 1224, 1261, 1298 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 57-60, 62, 64, 88, 132, 179, 208, 209, 212-215, 218,
294, 296 ЦПК України, суд, -

вирішив:

у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного управління
юстиції у м. Києві про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним та визнання особи
таким, що не має права на спадкування -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :