РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р.
м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря Буга Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Жмеринської районної
державної адміністрації, Жуковецької
сільської ради Жмеринського району
Вінницької області про визнання права
на земельну частку (пай) в порядку
спадкування,

В С Т А
Н О В И В :

Позивач звернулась в суд з цим позовом
до Жмеринської районної державної
адміністрації Вінницької області, в
якому просила визнати за нею право на
земельну частку (пай) в порядку
спадкування: ділянку № НОМЕР_1, площею
2,8096 га, вартістю 54677,06 грн., для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва із земель
сільськогосподарського використання,
яка відповідно до розпорядження
Жмеринської районної державної
адміністрації №296 від 22.07.2003 по
Жуковецькій сільській раді
Жмеринського району Вінницької
області, рахується за померлою
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2.

Свій позов аргументувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_6 померла її мати ОСОБА_3, а
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла бабка позивача
ОСОБА_2, яка проживала та була
зареєстрована в АДРЕСА_1. Позивач
прийняв спадщину шляхом вступу в
фактичне володіння та управління
спадковим майном. Інші спадкоємці
відсутні.

При зверненні до нотаріальної контори
позивачу було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину після
померлої бабки із-за відсутні
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку.

18.06.2014 в судовому засіданні в якості
співвідповідача за клопотанням
позивача була залучена Жуковецька
сільська рада Жмеринського району.

02.07.2014 сторони в судове засідання не
з'явились.

Представник позивача ОСОБА_4 через
канцелярію суду подала заяву, в якій
позовні вимоги підтримав, а справу
просив розглянути у її відсутність.

Відповідач - Жуковецька сільська рада
через канцелярію суду подала заяву, в
якій позов визнала, а справу просила
розглянути у відсутність її
представника.

Відповідач - Жмеринської районної
державної адміністрація Вінницької
області подала заяву, в якій позов
визнала, а справу просила розглянути у
відсутність її представника.

Суд вважає, що оскільки вищезазначені
позивач та відповідач надали заяви про
розгляд справи у їх відсутність, то їх
неявка в судове засідання відповідно
до ч. 2 ст. 158 ЦПК України не перешкоджає
розгляду справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, оскільки він ґрунтується
на законі, відповідач позов визнав
повністю і визнання ним позову не
суперечить закону та не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції"
від 12.06.2009 № 2, у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону і не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Судом встановлено, що відповідно до
витягів з Державного реєстру
цивільного стану ОСОБА_2 приходиться
матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка після
одруження змінила прізвище на ОСОБА_3
(а.с.5, 6).

Відповідно до свідоцтва про народження
позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою
ОСОБА_3 (а.с.7), а відповідно онукою
ОСОБА_2.

Як вбачається з витягу з Державного
реєстру цивільного стану позивач
ОСОБА_1 після одруження змінила
прізвище на ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва смерть мати
позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6
(а.с.9).

Відповідно до свідоцтва смерть мати
ОСОБА_3, а відповідно бабка позивача,
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10), яка
згідно довідки виконкому Жуковецької
сільської ради від 24.02.2014 (сформованої
на підставі погосподарської книги №3
(особовий рахунок НОМЕР_2)) до дня смерті
проживала та була зареєстрована в
АДРЕСА_1, з якою на час відкриття
спадщини проживала та була
зареєстрована її онука, а відповідно
позивач ОСОБА_1 (а.с.14).

20.06.1996 був виданий Державний акт на
право колективної власності на землю
колективному сільськогосподарському
підприємству «Хлібороб»» с. Жуківці, до
списку якого була включена ОСОБА_2, яка
мала право на земельну частку (пай) як
член колективного
сільськогосподарського підприємства
(а.с.22-28).

Згідно довідки управління
Держземагенства у Жмеринському районі
Вінницької області від 29.05.2014 №02/1165,
відповідно до розпорядження голови
Жмеринської райдержадміністрації №296
від 22.07.2003 по Жуковецькій сільській
раді за громадянкою ОСОБА_2 (яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5) закріплено земельну
ділянку НОМЕР_1, площею 2,8096 га,
нормативно-грошовою оцінкою 54677,06 грн.,
на яку сертифікат не видавався (а.с.29).

Відповідно до постанови від 20.02.2014 №
181/02-31 виданої Жмеринською районною
державною нотаріальною конторою
ОСОБА_1 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
право на земельну частку (пай),
розташовану на території Жуковецької
сільської ради Жмеринського району
Вінницької області, що залишилася
після смерті бабки ОСОБА_2 із-за
відсутні правовстановлюючих
документів (а.с.30).

Як вбачається з витягу зі Спадкового
реєстру (спадкові справи та видані на
їх підставі свідоцтва про право на
спадщину) після смерті ОСОБА_2 - за
вказаними параметрами запис в
Спадковому реєстрі відсутній (а.с.12). Як
вбачається з витягу зі Спадкового
реєстру (заповіти/спадкові договори)
після смерті ОСОБА_2 - за вказаними
параметрами запис в Спадковому реєстрі
відсутній (а.с.11). Згідно повідомлення
Жмеринської районної державної
нотаріальної контори спадкова справа
після смерті ОСОБА_7 відсутня (а.с.46).

Оскільки вищезазначені обставини
визнані сторонами, то у відповідності
до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не
підлягають доказуванню.

До вищевказаних цивільних
правовідносин, слід застосовувати
нормативно-правові акти на час їх
виникнення.

Згідно з ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.),
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Як достовірно встановлено в судовому
засіданні, позив прийняв спадщину у
відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, шляхом
вступу в фактичне володіння та
управління спадковим майном.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 №7
«Про судову практику у справах про
спадкування», при вирішенні спору про
спадкування права на земельну частку
(пай) основним документом, що
посвідчує таке право, є сертифікат про
право на земельну частку (пай). Якщо
спадкодавець мав право на земельну
частку (пай), але за життя не одержав
сертифіката на право власності на
земельну частку (пай) або помилково не
був включений (безпідставно
виключений) до списку, доданого до
державного акта про колективну
власність на землю відповідного
сільськогосподарського підприємства,
товариства тощо, при вирішенні спору
про право спадкування на земельну
частку (пай) суд застосовує
положення чинного на час існування
відповідних правовідносин Земельного
кодексу України 1990 року ( 561-12) , Указу
Президента України від 08.08.1995 N 720/95
(720/95) "Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам
і організаціям" та відповідні норми ЦК
УРСР (1540-06). У цьому разі слід
ураховувати, що згідно з пунктом 17
Перехідних положень Земельного
кодексу України від 25.10.2001 (2768-14)
сертифікати на право на земельну
частку (пай) є дійсними до виділення
власникам таких часток (паїв) у натурі
(на місцевості) земельних ділянок та
видачі їм державних актів на право
власності на землю.

Згідно з положеннями ст. 5 ЗК України ( в
редакції 1990 р.), який діяв на час
виникнення правовідносин, земля може
належати громадянам на праві
колективної власності.

Кожний член колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського
акціонерного товариства у разі виходу
з нього має право одержати свою частку
землі в натурі (на місцевості), яка
визначається в порядку, передбаченому
частинами шостою і сьомою статті 6
цього

Кодексу.

Право на земельну частку може бути
передано у спадщину в порядку і на
умовах, передбачених цивільним
законодавством щодо успадкування
майна, та статутом відповідного
колективного підприємства. За
відсутності спадкоємців переважне
право на земельну частку мають члени
цих підприємств, кооперативів і
товариств.

Згідно з положеннями ст. 6 цього
Кодексу, однією із підстав набуття
права власності на земельні ділянки
- одержання їх у спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Кодексу,
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними

організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 23 цього Кодексу, право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

Державний акт на право колективної
власності на землю видається
колективному сільськогосподарському
підприємству, сільськогосподарському
кооперативу,
сільськогосподарському акціонерному
товариству із зазначенням розмірів
земель, що перебувають у власності
підприємства, кооперативу, товариства
і у колективній власності громадян.
До державного акта додається список
цих громадян.

Форми державних актів затверджуються
Верховною Радою України.

Відповідно до Указу Президента
України від 08.08.1995 N 720/95 (720/95) "Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам
і організаціям", зокрема: п. 2. Право на
земельну частку (пай) мають члени
колективного сільськогосподарського
підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу,
товариства, відповідно до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю; п.5.
Видача громадянам сертифікатів на
право на земельну частку

(пай) єдиного в Україні зразка та їх
реєстрація провадяться відповідною
районною державною адміністрацією; п.6.
У разі виходу власника земельної
частки (паю) з колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського
акціонерного товариства за його
заявою здійснюється відведення

земельної ділянки в натурі в
установленому порядку і видається
державний акт на право приватної
власності на цю земельну ділянку.
Після видачі громадянинові державного
акта на право приватної власності на
земельну ділянку сертифікат на право
на земельну

частку (пай) повертається до районної
державної адміністрації.

Згідно з ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР,
правоздатність громадянина виникає в
момент його народження і припиняється
з смертю.

Згідно з ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці,
закликані до спадкоємства, можуть
одержати в державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття
спадщини свідоцтво про право на
спадщину. Свідоцтво про право на
спадщину видається також державною
нотаріальною конторою при переході
спадкового майна до держави (статті 534,
553, 555 цього Кодексу).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво
про право на спадщину видається
спадкоємцям за законом після
закінчення шести місяців з дня
відкриття спадщини.

При спадкоємстві як за законом, так і за
заповітом свідоцтво може бути видане і
раніше закінчення шести місяців з дня
відкриття спадщини, якщо в державній
нотаріальній конторі є дані про те, що,
крім осіб, що заявили про видачу
свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Згідно абзацу 2 п. 8 Перехідних
положень ЗК України від 25.10.2001, члени
колективних сільськогосподарських
підприємств, сільськогосподарських
кооперативів, сільськогосподарських
акціонерних товариств та працівники
державних і комунальних закладів
освіти, культури та охорони здоров'я,
розташованих на території відповідної
ради, а також пенсіонери з їх числа, які
на час набрання чинності цим Кодексом
не приватизували земельні ділянки
шляхом оформлення права на земельну
частку (пай), мають право на їх
приватизацію в порядку, встановленому
статтями 25 та 118 цього Кодексу. В
сільськогосподарських акціонерних
товариствах право на земельну частку
(пай) мають лише їх члени, які працюють у
товаристві, а також пенсіонери з їх
числа.

На підставі ст.ст. 9, 549, 560, 561 ЦК УРСР (в
редакції 1963 р.), ст.ст. 5, 6, 22, 23 ЗК України
( в редакції 1990 р.), п.п. 2, 5, 6 Указу
Президента України від 08.08.1995 N 720/95
(720/95), абзацу 2 п. 8 Перехідних положень
ЗК України від 25.10.2001, п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 №7, абзацу 3 п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України " від
12.06.2009 № 2, керуючись ст.ст. 3, 6, 8, 10, 11, 61,
158, 169, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р
І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН
НОМЕР_3, право на земельну частку (пай) в
порядку спадкування: ділянку № НОМЕР_1,
площею 2,8096 га, вартістю 54677,06 грн., для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва із
земель сільськогосподарського
використання, яка відповідно до
розпорядження Жмеринської районної
державної адміністрації №296 від 22.07.2003
по Жуковецькій сільській раді
Жмеринського району Вінницької
області, рахується за померлою
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Жмеринський
міськрайонний суд Вінницької області.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Жмеринського

міськрайонного суду
А.М. Заярний