22-ц/795/1232/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Литвиненко І. В. Доповідач - Хромець Н.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець
Н.С.суддів:Бечка Є.М., Острянського
В.І.при секретарі:Рудик І.І.за
участю:представника позивача ОСОБА_5,
представника відповідача ОСОБА_6

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 25 квітня 2014 року у справі
за позовом публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
„ПриватБанк" до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7,
який діє в своїх інтересах і інтересах
малолітніх ОСОБА_10 і ОСОБА_11, про
виселення,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 25 квітня 2014 року позов
задоволено частково, виселено ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7
просить скасувати рішення суду через
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. На думку
апелянта, суд повинен був застосувати
ч. 2 ст. 109 Житлового кодексу України, а
не ч. 3 даної статті та ст. 40 Закону
України „Про іпотеку" , оскільки він та
його діти не є учасниками кредитних
правовідносин і умови кредитного
договору не порушували. Крім того, на
думку відповідача, в порушення ст. 12
Закону України „Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей" банк
не звертався до органу опіки та
піклування з проханням надати дозвіл
про відчуження нерухомого майна.

Заслухавши доповідача, учасників
судового розгляду, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
рішення суду постановлене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Судом першої інстанції
встановлено, що 06.08.2007 року між банком
та ОСОБА_8 був укладений кредитний
договір № CNDSGA00320012 від 06.08.2007 року,
згідно з яким Банк надав ОСОБА_8
кредит в сумі 25000 доларів США. Для
забезпечення виконання вказаного
договору між банком та ОСОБА_9 було
укладено договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 13.04.2011
року в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ CNDSGA00320012 від 06.08.2007 року звернуто
стягнення на предмет іпотеки: квартиру,
яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки ПАТКБ „ПриватБанк" з
укладенням від імені ОСОБА_9 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу Державного реєстру прав
власності, а також наданням ПАТ КБ
„ПриватБанк" всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу з
встановленням початкової ціни продажу
в розмірі

Враховуючи, що ОСОБА_7 був
належним чином повідомлений про
звільнення квартири у місячний
термін, що вбачається з реєстру
поштових відправлень № 5266 та
повідомлення про вручення поштового
відправлення, однак в позасудовому
порядку не звільнив житлового
приміщення, суд правомірно застосував
ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України, ст.
40 Закону України „Про іпотеку".

Доводи апелянта про необхідність
застосування ч. 2 замість ч. 3 ст. 109
Житлового кодексу України, як то вчинив
суд, є безпідставними, оскільки він
неправильно тлумачить зміст
вищевказаних норм. Ті обставини, на які
посилається відповідач, не є винятками
в розуміння ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу
України.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177
Закону України „Про охорону
дитинства" батьки не мають права без
дозволу органу опіки і піклування
укладати договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватись від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання. Суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладання договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки ( наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки і піклування, що
передбачено пунктом 44 Постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України „Про практику застосування
судами законодавства при вирішення
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" № 5 від 30 березня 2012
року. Враховуючи, що договір іпотеки
було вчинено 06.08.2007 року, відповідно до
довідки комунального підприємства
„ЖЕК - 10" ОСОБА_11 зареєстрована в
АДРЕСА_1 11.12.2010 року, а ОСОБА_10 - 31.05.2012
року (а.с. 26), а за даними
адресно-довідкового підрозділу УДМС
України в Чернігівській області станом
на 22 листопада 2013 р. діти не значаться
зареєстрованими в іпотечній квартирі
(а.с. 43,45), в матеріалах справи відсутній
дозвіл банку на реєстрацію дітей у
даній квартирі, доводи апелянта про
відсутність дозволу органу опіки і
піклування щодо відчуження майна і
порушенням ст. 12 Закону України „Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей ", не
можуть бути підставою для задоволення
скарги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 25 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: