Справа № Провадження №1004/2134/12
22-ц/780/2320/14 Головуючий у І інстанції
Корбут В.М.Категорія26Доповідач у 2
інстанціїПоліщук 04.06.2014
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» на рішення
Богуславського районного суду
Київської області від 21 січня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист
прав споживача та визнання правочинів
недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2012 року ПАТ «Універсал
Банк» звернувся до суду з зазначеним
позовом та просив стягнути солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість по
кредитному договору в сумі 167 488,62 грн.

Позов обґрунтований тим, що 29.12.2007 року
між ВАТ «Універсал Банк»
правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк» і ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, згідно
якого позивач надав відповідачу
кредитні кошти у розмірі 10000 доларів
США, з кінцевою датою повернення 31.12.2009
року зі сплатою за користування
кредитом процентів, які становлять 22,50%
річних.

Для виконання умов вищевказаного
договору між позивачем і ОСОБА_2 13.02.2012
року було укладено новий кредитний
договір, відповідно до умов якого
ОСОБА_2 отримала від позивача кредит у
сумі 173 055,49 грн. з цільовим
призначенням: погашення
заборгованості позичальника перед
банком за кредитним договором від
29.12.2007 року строком до 01.02.2015 року зі
сплатою за користування кредитом
процентів, які становлять: з 13.02.12 по
31.01.13 - 7% річних, з 01.02.13 по 31.01.14 - 12%
річних, з 01.02.14 - 25% річних.

В рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором від 13.02.2012 року, цього ж дня
між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки, згідно з яким
остання зобов'язалась солідарно
відповідати перед позивачем за
виконання умов кредитного договору
від 13.02.20112 року а також можливих
штрафних санкцій у розмірах та у
випадках, передбачених договором.

Посилався на те, що Банк свої
зобов'язання виконав, перерахувавши
на рахунок позичальника №2433
кредитні кошти в сумі 173 055, 49грн., а
відповідач ОСОБА_2 умов кредитного
договору щодо щомісячного погашення
кредиту та відсотків за
користування ним належним чином не
виконувала, у зв'язку з чим, станом на
26.09.2012 року у неї виникла
заборгованість в сумі 167 488,62 грн., яку
позивач просив стягнути з обох
відповідачів солідарно.

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із зустрічним позовом, який згодом
уточнила та просила визнати, що строк
позовної давності по виконанню нею
умов кредитного договору від 29.12.2007
року сплинув 30.11.2011 року; визнати
недійсними з моменту їх укладення -
кредитний договір від 13.02.2012 року,
договір поруки та угоду про
припинення зобов'язання за кредитним
договором від 13.02.2012 року; застосувати
наслідки недійсності нікчемного
правочину у вигляді односторонньої
реституції, а саме: зобов'язати ПАТ
«Універсал Банк» повернути їй сплачені
по кредитному договору від 13.02.2012 року
та угоді про припинення зобов'язання
кошти за кредитним договором.

Зустрічний позов обґрунтовувала тим,
що 29.12.2007 року між нею і Банком було
укладено кредитний договір, за яким
Банк відкрив кредитну лінію в межах
10 000доларів США. Свої зобов'язання за
цим договором по поверненню кредиту
вона виконувала добросовісно до того
часу, поки курс долара США не
збільшився майже в два рази. В 2011 році
з банку їй повідомили, що розмір її
заборгованості за кредитом становить
понад 30 000 доларів США. Посилалась на
те, що при укладенні договору від
29.12.2007 року порушено вимоги закону
щодо надання кредиту в грошовій
одиниці України - гривні, а тому
вказаний кредитний договір
суперечить закону і є недійсним, а з
ним втрачають своє правове значення
й інші правочини, укладені на
виконання недійсного договору.

Вважала, що перед укладення
кредитного договору від 29.12.2007 року
працівники Банку ввели її в оману,
порушили вимоги Закону України «Про
захист прав споживачів» щодо надання
достовірної інформації про умови
кредитування.

Просила врахувати, що кредитним
договором від 29.12.2007 року визначено
строк повернення кредиту до 30
листопада 2008 року, а поскільки Банк
вперше звернувся в суд 24 січня 2012
року, то сплив строк позовної
давності.

Посилалась також на те, що на
підтвердження укладення кредитного
договору від 13.02.2012 року Банк не
надав доказів перерахування на її
рахунок кредитних коштів в розмірі
173055,49грн., які вона не отримувала, а
також на те, що кредитний договір
від 13.02.2012 року укладено нею під
морально-психологічним тиском із
сторони представника Банку.

Рішенням Богуславського районного
суду Київської області від 21 січня 2014
року відмовлено в задоволенні позову
ПАТ «Універсал Банк».

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано, що 30 листопада 2011 року сплинув
строк позовної давності по виконанню
ОСОБА_2 умов кредитного договору №BL1291,
укладений 29.12.2007 року з ВАТ «Універсал
Банк».

Визнано кредитний договір № ВL1291/1,
укладений 13.02.2012 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2; договір
поруки № ВL1291/1-П1, укладений 13.02.2012 року
між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3;
угоду про припинення зобов'язань за
кредитним договором № ВL1291/1 від 13.02.2012
року, укладену 16.02.2012 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2, недійсними
з моменту їх укладення.

Застосовано наслідки недійсності
нікчемного правочину у вигляді
oднoстoрoнньої реституції щодо
кредитного договору № ВL1291/1,
укладеного 13.02.2012 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2 та угоди про
припинення зобов'язань за кредитним
договором № ВL1291/1 від 13.02.2012 року,
укладеної 16.02.2012 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2.

Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на
користь ОСОБА_2 отриману за недійсними
правочинами грошову суму в розмірі
14509,57 грн. та судові витрати по оплаті за
проведення експертизи 2900 грн., а всього
17409,57 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ПАТ «Універсал Банк» подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати та постановити нове рішення
по суті позовних вимог, посилаючись
на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального і процесуального
права.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
зазначено, що судом першої інстанції
було безпідставно застосовано строк
позовної давності до кредитного
договору від 29.12.2007 року, так як
заборгованість за даним кредитним
договором погашена в повному обсязі
після укладення сторонами кредитного
договору від 13 лютого 2012 року, коли
кошти за новим кредитним договором
були перераховані на погашення
кредиту від 29 грудня 2007 року.

Також апелянтом зазначається про те,
що ОСОБА_2 не доведено введення її
працівниками Банку в оману при
укладенні кредитного договору та
факти морально-психологічного тиску
на неї.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване
рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні первісного позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
Банк не надав належних і достовірних
доказів на підтвердження факту
перерахування кредитних коштів на
рахунок ОСОБА_2 за кредитними
договорами від 29.12.2007 року і від
13.02.2012 року.

Також суд зазначив, що ці вимоги не
можуть бути задоволені, так як 16.02.2012
року між Банком і ОСОБА_2 було
укладено Угоду про припинення
зобов'язання за кредитним договором
від 13.02.2012 року (прощення боргу з
відстрочкою платежів за графіком) і
після укладення цієї Угоди між Банком
і ОСОБА_3 договір поруки не
укладався.

Задовольняючи зустрічний позов, суд
виходив з того, що по вимогах
стягнення заборгованості за кредитним
договором від 29.12.2007 року Банком
пропущено без поважних причин строк
позовної давності.

Суд вважав доведеним, що ОСОБА_2 при
укладенні кредитного договору 13
лютого 2012 року була введена в оману
працівниками Банку та була вимушена
укласти новий кредитний договір.
Також висновками судових експертиз
встановлено, що Банк не надавав, а
ОСОБА_2 не отримувала кредит в сумі 173
055, 49грн.

Крім цього, суд вказав, що кредитний
договір від 13.02.2012 року суперечить
положенням п.23 ст.1, п.7 ч.13 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів
і він не може бути способом
забезпечення виконання зобов'язань,
передбачених умовами попереднього
кредитного договору.

Також судом вказано, що відповідно
до ст.216, ч.1 ст.236 та ч.2 ст.548 ЦК України
договір поруки від 13.02.2012 року та
угода про припинення зобов'язань за
кредитним договором від 13.02.2012 року
також підлягають визнанню
недійсними.

Проте погодитись із вказаними
висновками не можна, так як вони не
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено,
що 29.12.2007 року між ВАТ «Універсал Банк»
правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк» і ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір (кредитна
лінія) № ВL1291, за яким позивач надав
відповідачу кредитні кошти у розмірі 10
000 доларів США з кінцевою датою
повернення 30.11.2008 року зі сплатою за
користування кредитом процентів, які
становлять 22,5% річних.

Додатком №2 до вказаного кредитного
договору визначено, що 1. Банк з метою
обліку грошових зобов'язань
Позичальника відкриває наступні
рахунки:

- позичковий рахунокНОМЕР_1 - для
обліку заборгованості Позичальника за
наданим кредитом, за нарахованими
процентами за користування таким
кредитом і винагород Банку та сплати
Позичальником кредиту, нарахованих
процентів і винагород банку на цей
рахунок.

2. Банк надає Позичальнику кредит
шляхом списання коштів із
вищевказаного позичкового рахунку та
перерахування їх на поточний
рахунок Позичальника НОМЕР_2. (том 1
а.с.12).

13 лютого 2012 року між ПАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_4 було укладено новий
кредитний договір № ВL1291/1, згідно умов
якого позивач надав відповідачу
кредитні кошти в сумі 173 055,49 грн. з
цільовим використанням кредиту:
погашення заборгованості позичальника
перед банком за кредитним договором №
ВL1291 від 29.12.2007 року, з кінцевою датою
повернення 01.02.2015 року зі сплатою за
користування кредитом процентів у
розмірі, який передбачений договором.
(том 1 а.с.13-23).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
ВL1291/1 від 13.02.2012 року між ПАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір
поруки, згідно з яким остання
зобов'язалась солідарно відповідати
перед позивачем за виконання умов
вищевказаного кредитного договору, а
також можливих штрафних санкцій у
розмірах та у випадках, передбачених
договором. (том 1 а.с. 25-29).

16 лютого 2012 року між Банком та ОСОБА_2
було укладено угоду про припинення
зобов'язання за кредитним договором
від 13.02.2012 року (прощення боргу з
відстрочкою сплати платежів за
графіком).

Відповідно до п.1 вказаної Угоди
сторони визнали, що станом на 16
лютого 2012 року розмір заборгованості
Позичальника перед Кредитором за
Основним договором становить 173
156,44грн.

Пунктом 2.1 Угоди позичальник
зобов'язаний в період з 16 лютого 2012
року по 1 лютого 2015 року включно
сплатити Кредитору грошову суму в
розмірі 103 893, 86грн.

Пунктом 5 Угоди визначено, що ця Угода
набирає чинності 16 лютого 2012 року
лише за умови фактичного внесення
Позичальником на свій вищевказаний
поточний рахунок, відкритий у
Кредитора, суми першого платежу,
передбаченого пунктом 2.1 цієї Угоди,
та за умови фактичного зарахування
Кредитором такого платежу в рахунок
погашення зобов'язань Позичальника
за Основним договором. (том 1 а.с.70).

Висновком судово-економічної
експертизи від 28.11.2013 року
встановлено, що загальна сума
траншів, які видавались по кредитній
лінії ПАТ «Універсал-Банк»
позичальнику ОСОБА_2 за весь період
дії кредитного договору від 29.12.2007
року по 13.02.2012 року складає 69 181
доларів США. В межах наявних
документів видача кредитних коштів
ОСОБА_2 в сумі 172 055, 49грн. по
кредитному договору від 13.02.2012 року
документально не підтверджена. (том 2
а.с.206).

Взявши за основу висновки експертиз,
заперечення ОСОБА_2 на первісний
позов та доводи в обґрунтування
зустрічного позову, положення
кредитного договору, суд прийшов до
висновків, що оспорюваний кредитний
договір від 13.02.2012 року не є
кредитним договором, він не може
бути способом забезпечення
зобов'язання за попереднім кредитним
договором, волевиявлення ОСОБА_2 не
було вільним, вона діяла під впливом
обману із сторони Банку, а тому
відповідно до ст.ст.203, 216, 230, 236 ЦК
України кредитний договір є
недійсним.

Колегія суддів не погоджується із
висновками суду про те, що строк
позовної давності по виконанню умов
кредитного договору від 29.12.2007 року
сплинув 30 листопада 2011 року і позовна
заява подана із пропуском строку
позовної давності.

Відповідно до п.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Як вбачається із п.1.2.2 Кредитного
договору Банком встановлено
Позичальнику кредитну лінію на строк
12 місяців, при цьому Позичальник
повинен повернути всю суму кредиту,
надану в межах ліміту кредитної
лінії не пізніше 30 листопада 2008 року.

Проте пунктом 1.3.2 Договору
передбачено автоматичне продовження
ліміту кредитної лінії на наступні
12 місяців. (том 1 а.с.6).

З пояснень сторін встановлено, що
ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в
сумі 10 000 доларів США по кредитному
договору від 29.12.2007 року і тривалий
час виконувала взяті на себе
зобов'язання по погашенню кредиту.

Підтверджується, що ліміт кредитної
лінії після 30 листопада 2008 року
продовжувався на наступні 12 місяців.

Крім цього, відповідно до п.7.7
Договору він діє до повного
погашення суми грошових зобов'язань
Позичальника за цим Договором.

Колегія суддів вважає, що
закінченням строку дії кредитного
договору від 29.12.2007 року є 13 лютого
2012 року, коли сторони уклали
кредитний договір, за яким Банк надав
ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 173 055,
49грн. із цільовим призначенням:
погашення заборгованості
Позичальника перед Банком за
кредитним договором від 29 грудня 2007
року.

Не можна погодитись із висновками
суду про доведеність зустрічного
позову.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як вбачається із справи 29 грудня 2007
року сторони уклали кредитний
договір (кредитна лінія). З пояснень
сторін ОСОБА_2 отримала кредитні
кошти та виконувала взяті на себе
зобов'язання щодо погашення кредиту
та відсотків за користування ним в
строки, передбачені Договором.

13 лютого 2012 року сторони уклали
новий кредитний договір.

Відповідно до п.7.8 Договору
Позичальник, уклавши Договір,
підтверджує, що до укладення ним
цього Договору був ознайомлений з
інформацією щодо умов кредитування
та орієнтовної сукупної вартості
кредиту тощо, як це вимагає
законодавство про захист прав
споживачів, та отримав відповідні
документи від Банка і погоджується
із ними. (том 1 а.с.21).

Не відповідають обставинам справи і
вимогам закону висновки суду на те,
що ОСОБА_2 уклала кредитний договір
під впливом обману та
морально-психологічного тиску із
сторони працівників Банку.

Такі вимоги за зустрічним позовом
колегія суддів вважає відповідно до
ст.60 ЦПК України недоведеними.

Підписання оспорюваного кредитного
договору ОСОБА_2 свідчить про її
волевиявлення та ознайомлення із
змістом договору.

ОСОБА_2 не довела наявність умислу в
діях Банку і сам факт обману із
сторони працівників Банку.

Не можна погодитись із висновком
суду, щодо відсутності доказів
надання ОСОБА_2 Банком кредитних
коштів в сумі 173 055, 49грн.

Відповідно до Додатку№2 до кредитного
договору від 13.02.2012 року (том 1 а.с.24)
зазначено, що Банк надає Позичальнику
кредит шляхом перерахування коштів
на поточний рахунок Позичальника
№2433.

Згідно виписки по рахунку від
13.02.2012року вказано, що на погашення
кредитної лінії BL 1291 на рахунок
ОСОБА_2 перераховано кошти в сумі 172
191,29грн. (кредитним договором
передбачено надання кредиту в сумі
173 055,49грн.) (том 2 а.с.60).

Що стосується угоди про припинення
зобов'язань від 16 лютого 2012 року, то
вона втратила чинність відповідно до
п.5 Угоди, так як ОСОБА_2 не сплатила
Банку перший платіж в сумі
2885грн.94коп., що підтверджується
заявою на переказ готівки від 16.02.2012
року про сплату ОСОБА_2 Банку коштів
в сумі 2 845грн.32коп. (том 1 а.с.74).

Не відповідає вимогам закону і
рішення суду в частині визнання
недійсним договору поруки, оскільки
ОСОБА_2 не є стороною цього Договору
і її права оскаржуваним Договором не
порушені.

З врахуванням вказаних обставин,
встановлених при апеляційному
розгляді справи, оскільки висновки
суду не відповідають обставинам
справи, враховуючи недоведеність
обставин, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
неправильне застосування норм
матеріального права, відповідно до
ст.309 ЦПК України рішення суду
підлягає скасуванню із ухваленням
нового рішення, яким первісний позов
задовольнити, в задоволенні
зустрічного позову відмовити за
необґрунтованістю і недоведеністю
позовних вимог.

Встановлено і підтверджується
належними доказами, що 13 лютого 2012
року ПАТ «Універсал-банк» видав
ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 172
055грн.49коп.

ОСОБА_2 взяті на себе за Договором
(графік погашення в Додатку №1)
зобов'язання щодо щомісячного
погашення кредиту та відсотків за
користування ним належним чином не
виконувала і станом на 26.09.2012 року
має заборгованість перед банком в
сумі 167 488грн. 62 коп. Заборгованість
складається із заборгованості по
тілу кредиту - 164 389,94грн., в тому числі
прострочена заборгованість 24 070, 44грн.,
відсотки - 2 453,30грн., підвищені
відсотки - 645,38грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З врахуванням вимог ст.ст.526, 543, 1049, 1050,
1054 ЦК України підлягає стягненню на
користь Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк»
солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заборгованість за кредитним
договором в сумі 167 488грн.62коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_6
солідарно на користь ПАТ «Універсал
Банк» судові витрати в сумі
2142грн.33коп. по сплаті судового збору
та витрат, пов'язаних з публікацією в
пресі оголошення про виклик
відповідача.

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України
колегія суддів,-

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задовольнити.

Рішення Богуславського районного суду
Київської області від 21 січня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3
солідарно на користь Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» заборгованість за кредитним
договором в сумі 167 488грн.62коп. та
судові витрати в сумі 2142грн.33коп.

В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист
прав споживача та визнання правочинів
недійсними - в і д м о в и т и.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: