Справа № 523/6430/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в
складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі - Шиміній М.Т.,

за участю:

заявника - ОСОБА_1,

представника позивача - Шкути Р.І.,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в м.Одесі заяву
ОСОБА_1 про скасування заочного
рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаною заявою та просила скасувати
заочне рішення Суворовського
районного суду м.Одеси від 6 листопада
2013 року посилаючись на те, що вона не
була повідомлена про розгляд справи,
копію рішення отримала 29 квітня 2014
року. Рішення прийнято після першої
неявки, що не відповідає вимогам ЦПК
України. Крім того, банком кредит
наданий в іноземній валюті, тоді як
валютою України є гривня, тому і
розрахунки повинні проводитися в
гривні, безпідставно підвищено
процентну ставку без її повідомлення,
тому вважає, що умови договору є
несправедливими і порушені його права
як споживача.

В судовому засіданні ОСОБА_1
повністю підтримала заяву та просила
її задовольнити. Також зазначила, що
справа була розглянута в перше
засідання, що обмежило її право доступу
до суду та можливість висловити свої
заперечення проти позову.

Представник позивача заперечував
проти задоволення заяви, вважає її
безпідставною, відповідачі були
повідомлені належним чином, про
причини неявки не повідомили, вважає
заочне рішення законним, тому воно не
може бути переглянуте. Відповідачі
своїх зобов'язань не виконують до
теперішнього часу.

Відповідач ОСОБА_3 підтримав
заяву ОСОБА_1.

Вислухавши учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

6 листопада 2013 року по справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за договором про надання споживчого
кредиту Суворовським районним судом
м.Одеси було прийнято рішення, позов
задоволено, стягнуто в солідарному
порядку суму заборгованості та в
рівних частинах судовий збір.

Відповідно до вимог ч.1 ст.232 ЦПК
України заочне рішення підлягає
скасуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з'явився
у судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Як видно із змісту вказаної норми
для скасування заочного рішення
необхідні дві умови, а саме неявка та
неповідомлення про її причини з
поважних причин і докази на які особа
посилається мають істотне значення
для розгляду справи.

Згідно з нормами ч.5 ст.74 ЦПК України у
разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
адреси, судова повістка надсилається
фізичним особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку.

У разі відсутності осіб, які
беруть участь у справі, за такою
адресою, вважається, що судовий виклик
або судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Нормами ст.76 ЦПК України визначено
порядок вручення судових повісток і в
ч.3 передбачено, що якщо особу, якій
адресовано судову повістку, не
виявлено в місці проживання, повістку
під розписку вручають будь-кому з
повнолітніх членів сім'ї, які
проживають разом з нею, а за їх
відсутності - відповідній
житлово-експлуатаційній організації
або виконавчому органу місцевого
самоврядування.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про зміну свого місця
проживання (перебування, знаходження)
або місцезнаходження під час
провадження справи. У разі відсутності
заяви про зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про причини неявки у
судове засідання. У разі
неповідомлення суду про причини неявки
вважається, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, не з'явилися
в судове засідання без поважних причин.

Із поштового повідомлення видно, що
поштарем вручалися судові повістки
відповідачам (а.с.32,33) про виклик в
судове засідання, однак в засідання
вони не прибули, про причини неявки суд
не повідомляли, що більше вказує на
неповагу до суду.

Під час розгляду справи судом було
здійснено усі необхідні дії по
належному сповіщенню відповідачів,
відповідно до вимог ст.74 ЦПК України за
зареєстрованими адресами АДРЕСА_1.

При цьому суд, звертає увагу і на те, що
і після зняття з реєстрації, яке
відбулося 4 грудня 2013 року заочне
рішення, яке також направлялося на ту ж
адресу, також було отримано
відповідачем ОСОБА_1, підтвердженням
чого є поштовий конверт з копією
листа суду про направлення копії
рішення, які були додані раніше ОСОБА_3
до його заяви про перегляд заочного
рішення (а.с.55,56) і проти чого не
заперечувала сама ОСОБА_1 при розгляді
вказаної заяви ОСОБА_3.

Отже, суд приходить до висновку, що
таким чином заявник ОСОБА_1
намагається ввести суд в оману щодо
неотримання копії заочного рішення.

Таким чином, враховуючи вказане судом
було забезпечено доступ до правосуддя,
особа викликалася в засідання,їй
направлялися на зареєстровану адресу
копія позову та додатки, відповідачка
була повідомлена належним чином, з
письмовими запереченнями проти позову
не зверталася.

ОСОБА_1 заявляючи про наявність доказів
для перегляду рішення посилалася на те,
що банком кредит наданий в іноземній
валюті, тоді як валютою України є
гривня, тому і розрахунки повинні
проводитися в гривні, було
безпідставно підвищено процентну
ставку без її повідомлення, тому
вважає, що умови договору є
несправедливими і порушені його права
як споживача, розрахунки позивача не
відповідають дійсності, а перестали
сплачувати кредит через розбіжності з
банком .

Необхідно зазначити, що при прийняті
рішення судом перевірялися як підстави
для звернення до суду так і законність
заявлених вимог.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Основний
Закон не встановлює обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом. Тобто відповідно
до законодавства гривня має статус
універсального платіжного засобу, який
без обмежень приймається на всій
території України, однак обіг
іноземної валюти обумовлений вимогами
спеціального законодавства України.

Як було встановлено Суворовським
районним судом м.Одеси під час
прийняття ухвали від 26 червня 2013 року
по розгляду заяви ОСОБА_3, останній
повідомив, що він просив надати йому
кредит у доларах США, отримав 200000
доларів США, підписував як договір про
надання споживчого кредиту від 15
лютого 2008 року так і додаткову угоду №1
від 15 лютого 2008 року, відповідно до якої
погодився на доповнення п.5.2 про
підняття процентної ставки в разі
порушення умов договору. Дані
обставини не підлягають доказуванню
відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України,
оскільки визнані були сторонами.

У той же день 15 лютого 2008 року одночасно
було укладено з ОСОБА_1 і договір
поруки, із змісту якого видно, що
поручитель ознайомлена з умовами
основного договору, тобто про умови
підвищення процентної ставки вона
відразу була ознайомлена, підписавши
договір погодилася з усіма умовами в
тому числі щодо наслідків невиконання
зобов'язань ОСОБА_3. Після підписання
вказаних договорів будь-яких інших не
укладалося, і в односторонньому
порядку процентна ставка не
підвищувалася.

Згідно вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже, заборгованість станом на 9
вересня 2013 року виникла у відповідачів
у зв'язку із неналежним виконанням
взятих на себе зобов'язань за кредитом.

Посилання лише на те, що розрахунки
заборгованості є завищеними, суд не
приймає до уваги як доказ. При цьому суд
звертає також увагу на те, що жодних
доказів стосовно невідповідності
проведених розрахунків по
заборгованості та будь-яких квитанцій,
які б могли спростувати висновки суду,
викладені в рішенні, відповідачем не
надано, як при зверненні з заявою, так і
під час проведення судового засідання
по розгляду даної заяви.

Враховуючи встановлені судом
обставини, суд приходить до висновку
про відсутність підстав для скасування
заочного рішення, оскільки не наведено
поважності причин неявки та
неповідомлення про її причини і не
надано доказів які мають істотне
значення для розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 231, 209, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування
заочного рішення Суворовського
районного суду м.Одеси від 6 листопада
2013 року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту залишити
без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду через Суворовський районний суд
м.Одеси в десятиденний строк з дня
проголошення ухвали.

Суддя :