У х в а л а

іменем україни

29 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Миколаївобленерго» (далі - ПАТ
«Миколаївобленерго») про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 19 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що 26 вересня 2012 року вона
звернулась до відповідача із заявою
про розірвання договору
енергопостачання приміщення,
розташованого по АДРЕСА_1, укладеного 4
червня 2010 року між фізичною особою
підприємцем ОСОБА_4 та ПАТ
«Миколаївобленерго», та з проханням
укласти з 15 жовтня 2012 року з нею, як
фізичною особою договір постачання
електричної енергії вказаного
приміщення. Згідно з договором від 4
червня 2010 року розрахунковий засіб
обліку був розміщений у вказаному
приміщенні, проте за умовами нового
договору від 16 жовтня 2012 року,
відповідач вимагав перенести
розрахунковий засіб обліку на
підстанцію, тобто за межі приміщення.
Позивачка вважала, що вимога про
перенесення розрахункового засобу
обліку суперечить положенням ч. 2 та ч. 3
п. 3.7, ч. 2 п. 5.3 Правил користування
електричною енергією та унеможливлює
безперешкодний доступ споживача для
контрольного зняття показників, а ПАТ
«Миколаївобленерго» не може
забезпечити супровід свого
представника для кожного відвідування
споживачем власного засобу обліку.

У зв'язку з цим позивачка, уточнивши
позовні вимоги, просила суд визнати
неправомірними дії ПАТ
«Миколаївобленерго» щодо зміни місця
встановлення розрахункового засобу
обліку електроенергії і перенесення
його з приміщення до трансформаторної
підстанції; зобов'язати відповідача
укласти з нею договір на постачання
електроенергії на умовах проекту
договору від 16 жовтня 2012 року, але з
викладенням п.1 додатку до договору №8,
колонки №11 додатку №2, колонки №12
додатку №2, пункту 9.6 Договору у
редакції запропонованій позивачкою;
доповнити договір пунктом 9.11 в
редакції споживача ОСОБА_4, що місцем
встановлення розрахункового засобу
обліку електричної енергії є
приміщення споживача, та зобов'язати
відповідача відновити постачання
електроенергії до її приміщення.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 13 листопада 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано неправомірними дії ПАТ
«Миколаївобленерго» щодо спонукання
ОСОБА_4 на укладення договору про
постачання електричної енергії в
редакції проекту договору від 16 жовтня
2012 року. Зобов'язано ПАТ
«Миколаївобленерго» скласти новий
проект договору про постачання
електричної енергії відповідно
Типового договору (додаток № 3 до
Правил користування електричною
енергією, затверджених Постановою НКРЕ
№ 28 від 31 липня 1996 року), а саме:
Виключити з тексту договору п. 9.6,
згідно якого тривалість позовної
давності по договору становить п'ять
років; в колонці № 11 додатку № 2 місцем
установки лічильника вказати: «ВРУ-0,4кВ
споживача», а в колонці № 12 додатку № 2
тип та номер засобу обліку: «НІК2301АП2 №
0388091». У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 19 лютого 2014
року рішення районного суду в частині
вимог про визнання дій неправомірними
та зобов'язання укласти договір на
постачання електричної енергії
скасовано та в цій частині ухвалено
нове рішення про відмову у позові. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд на підставі ст.
212 ЦПК України дійшов до правильного
висновку про те, що позивачка
знаходиться з відповідачем у
договірних відносинах, відмовилась
підписати новий договір про постачання
електроенергії. Зобов'язання
відповідача підписати договір, порушує
вимоги ст. 4 ЦПК України, положення
ст.ст. 6, 16, 626, 628 ЦК України. Такий
правовий висновок міститься і в
постанові Верховного Суду України від
10 жовтня 2012 року № 6-110цс12, яка згідно із
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
всіх судів України.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги цих висновків не
спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 19 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта