РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 р. Московський райсуд
м.Харкова у складі головуючого судді
Оксененко В.А., з участю секретаря
Дмитрієвої Є.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
добросовісним набувачем квартири,
визнання втратившими право
користування жилим приміщенням,
виселення та скасування реєстрації, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Московського
суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання добросовісним
набувачем квартири, визнання
втратившими право користування жилим
приміщенням, виселення та скасування
реєстрації.

В ході судового розгляду позовні
вимоги були уточнені, в обґрунтування
вказане наступне.

18.03.2011 р. ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу реєстровий номер №646
набула право власності на квартиру
АДРЕСА_1. При укладанні Договору з боку
продавця за довіреністю від власника
квартири ОСОБА_2 діяв ОСОБА_4; право
власності у встановленому порядку було
зареєстровано в міськБТІ м.Харкова. Цей
правочин був здійснений у
відповідності до положень ЦК України,
тому, позивачка є добросовісним
набувачем майна, що і просять визнати
судом. Разом з тим, ОСОБА_2, ОСОБА_3
залишаються зареєстрованими в цієї
квартири, чим порушуються права
позивачки як власника майна, вона не
може користуватись своєю власністю;
отже, просять визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням, виселити з квартири
осіб, які втратили право власності та
право користування нею та зняти їх з
реєстрації.

Представник відповідача позов не
визнав, вказавши, що Договір
купівли-продажу квартири укладений з
порушенням чинного законодавства
України, у зв*язку з чим, був оскаржений
в суді; відповідачі були зареєстровані
та проживають в квартири на законних
підставах.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
надані письмові докази, приходить до
наступного.

18.03.2011 р. ОСОБА_2, від імені якої діяв на
підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом ОСОБА_5 05.02.2011 р. та
зареєстрованої в реєстрі №464- ОСОБА_4
продала, а ОСОБА_1 придбала у власність
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т.1,
аркш.8).

Власність зареєстрована в міськБТІ
м.Харкова за ОСОБА_1, що підтверджується
листом БТІ від 10.06.2011 р. (т.1, аркш.19)

Відповідно до ст.328 ЦК України «право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема з
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом».

Дійсно, Договір купівли- продажу від
18.03.2011 р. був оскаржений в Московському
суді м. Харкова ОСОБА_6 (спадкоємцем
померлої ОСОБА_2.) та рішенням цього
суду від 19.09.2013 р. визнаний недійсним.

Але, рішенням апеляційного суду
Харківської області від 24.12.2013 р. в
задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_1 про визнання
довіреності і договору купівли-продажу
квартири недійсними та повернення
майна з чужого незаконного володіння
відмовлено.

Рішення суду на час розгляду справи
набуло чинності та відповідно до ст.14
ЦПК України є обов*язковим для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян, підлягає
виконанню на всій території України.

Беручи до уваги вище приведене та той
факт, що право власності на майно
засвідчується відповідними
правовстановлюючими документами, в
позові про визнання позивачки
добросовісним набувачем майна суд
відмовляє, оскільки, цей факт прямо
впливає з Закону, є презумпцією
правомірності правочинів та
протилежного в суді не було доведено.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (т.1, аркш.232).

Тому, в позовних вимогах до ОСОБА_2 про
визнання її такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
виселення та зняття

з реєстрації суд відмовляє, оскільки,
ці правовідносини не допускають
правонаступництва.

Відповідно до ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право
користування житлом у разі відсутності
члена сім'ї без поважних причин понад
року, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла.

Як вбачається з матеріалів справи в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_3
в якості племінниці (дочка брата).

Позивачка просила визнати ОСОБА_3
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, зняти її з
реєстрації, стверджуючи, що остання там
не проживає, своїх речей не має, не є
членом її сім*ї; зберігання реєстрації
відповідачки за цією адресою порушує
її права власника.

Згідно ст. 60 ЦПК України «кожна сторона
зобов*язана довесті ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях».

Доводів позивачки наявними в справі
письмовими доказами не спростовані;
ОСОБА_3 не є членом сім*ї ОСОБА_1, тому,
суд має підстави для задоволення
позову в цієї частині.

Одночасно, доказів того, хто фактично
проживає в квартирі суду не надано,
внаслідок чого, позов в частині
виселення теж не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 212-215, 169 ЦПК України,ст.
16, 328, 391, 405 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування жилою площею в
квартирі АДРЕСА_1 та зняти її з
реєстрації.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в апеляційний суд Харківської
області через районний суд протягом 10
днів.

СУДДЯ: В.А. ОКСЕНЕНКО.