Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2014 року Пролетарський районний суд
м. Донецька у складі: головуючого -
судді Пивоварової Ю.О., при секретарі
Ситнюк Я.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного навчального закладу
«Донецький центр професійно-технічної
освіти», Донецького міського центру
зайнятості про стягнення матеріальної
та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із вказаним
позовом до відповідачів, зазначивши, що
період 2006 року та 2013 року вона була
направлена центром зайнятості на
навчання до центру професійно -
технічної освіти для отримання
спеціальності перукар та майстер
манікюру. Під час навчання
адміністрація закладу вимусила її
придбати інструменти для роботи за
власний рахунок на загальну суму 4500
грн. Однак ці інструменти виявилися
неякісними. Крім того, під час навчання
адміністрація Центру не надала їй
можливість пройти виробничу практику,
а навпаки зауважували, що місце
практики вона повинна знайти собі сама,
на що нею також були витрачені
додаткові кошти. Після закінчення
навчання Центр не надав їй місця
роботи, внаслідок чого кошти були
витрачені зайво. У 2013 році під час її
навчання у Центрі на манікюршу
ситуація із придбанням інструментів
знову повторилась, через що нею було
витрачено значний час на переїзди до
Пролетарського району м. Донецька,
придбання інструментів, самостійне
підшукування місця практики та
клієнтів, що спричинило моральну шкоду
у розмірі 100000 грн., яку і просила
стягнути з відповідачів разом із
вартістю зайво придбаного майна.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача - Державного
навчального закладу «Донецький центр
професійно-технічної освіти» Коротич
В.В. позовні вимоги не визнала та
пояснила, що у 2006 році у їх Центрі
навчалась ОСОБА_1 за направленням
Центру зайнятості, після навчання вона
отримала кваліфікацію «перукар» та
направлення на працевлаштування, однак
з невідомих причин роботу не розпочала.
У 2013 році ОСОБА_1 знову проходила
навчання у Центрі за спеціальністю
«майстер манікюру», однак виробничу
практику не пройшла з невідомих причин.
Після визначення їй місця практики у
навчальній майстерні ОСОБА_1 не
відвідувала майстерню та навичок
роботи із клієнтами не здобула, тому
було прийнято рішення про відрахування
її зі складу слухачів. За час навчання
Центр сприяє у проходженні практики
слухачам, дає найменування
підприємств, які готові взяти майстра
на практику, однак ОСОБА_1 цим не
скористалась. Відповідно до умов
договору Центр не забезпечує слухачів
інструментом для роботи, інструмент
придбають слухачі самостійно. Оскільки
Центр працює досить давно, то майстер
навчальної практики може
запропонувати слухачу придбати
інструмент в оптового постачальника,
який працює з ними, однак ніяких
документів з приводу які саме та на яку
суму замовляла інструменти ОСОБА_1 у
них не збереглося.

Представник співвідповідача -
Донецького міського центру зайнятості
- у судове засідання не з»явився, про
час та місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача, свідка,
дослідивши матеріали справи вважає, що
позовна заява задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що у
2006 році ОСОБА_1 була направлена на
навчання до Донецького професійного
ліцею за професією «перукар», після
проходження якого їй було присвоєно
кваліфікацію «перукар» та видано
направлення на працевлаштування до ПП
«Форт» за набутою професією. Однак до
місця роботи ОСОБА_1 не з»явилась та на
роботу прийнята не було. Зазначений
факт не оспорювали сторjни у судовому
засіданні.

24.04.2013 року Донецький міський центр
зайнятості направив ОСОБА_1 до
Державного навчального закладу
«Донецький центр професійно-технічної
освіти», що підтверджується копією
договору на навчання від 24.04.2013 року.

Наказом від 25.04.2013 року ОСОБА_1 була
зарахована до складу слухачів у групу
для професійного навчання безробітних
за професією «Манікюрник», що
підтверджується копією наказу.

01.07.2013 року ОСОБА_1 була видана копія
договору про надання робочих або
навчально-виробничих ділянок для
проходження слухачами виробничого
навчання та виробничої практики, однак
ОСОБА_1 не знайшла собі місця для
проходження практики, внаслідок чого
її було залишено для проходження
виробничої практики в учнівській
майстерні, що підтверджується копією
наказу від 15.07.2013 року.

Згідно доповідної записки ОСОБА_1 з
11.07.2013 року до 22.07.2013 року до виробничої
практики не приступила, 25.07.2013 року
прибула для проходження виробничої
практики о 11.45 годин тобто із
запізненням більше трьох родин.

26.07.2013 року було прийнято рішення про
відрахування ОСОБА_1 зі складу
слухачів, що підтверджується копією
відповідного наказу.

Допитана у судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_3 пояснила, що у 2013 році
вона вела групу слухачів за професією
«манікюрник», до складу якої входила і
ОСОБА_1 Після проведення теоретичних
занять усі слухачі пішли на виробнику
практику. Місця практики надавалися на
вибір слухачам, які самі не могли
знайти собі місце. Однак ОСОБА_1 до неї
за допомогою не зверталась. Після
закріплення за ОСОБА_1 місця практики у
навчальній майстерні, останнz
з»явилась лише один раз із тривалим
запізненням та повідомила, що шукати
клієнтів для себе не буде, про що була
повідомлена адміністрація Центру.
Згідно умов договору забезпечення
слухачів інструментами та матеріалом
для роботи не передбачено. Усе приладдя
закуповується слухачем за власний
рахунок. ОСОБА_1 було запропоновано
придбати інструмент в оптового
постачальника, який співпрацює із
Центром, на що вона погодилась. Однак
Центр ніякого відношення до якості,
асортименту цих інструментів не має.

Відповідно до ст.. 35 Закону України «Про
зайнятість населення» професійне
навчання зареєстрованих безробітних -
професійна підготовка, перепідготовка
та підвищення кваліфікації, спрямовані
на здобуття та удосконалення
професійних знань, умінь та навичок,
підвищення конкурентоспроможності на
ринку праці, що здійснюються за рахунок
коштів Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття. Порядок
професійної підготовки,
перепідготовки та підвищення
кваліфікації зареєстрованих
безробітних затверджується
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, разом з центральним органом
виконавчої влади у сфері освіти і
науки, молоді та спорту та за
погодженням з репрезентативними
всеукраїнськими об'єднаннями
організацій роботодавців відповідно
до законодавства про соціальний
діалог. Організація професійного
навчання безробітних здійснюється
територіальними органами центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, на
договірних засадах з безробітними,
роботодавцями, навчальними закладами в
порядку, затвердженому центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції.

Відповідно до п. 6.1. наказу Міністерства
соціальної політики України від 31.05.2013
року «Про затвердження Порядку
професійної підготовки,
перепідготовки та підвищення
кваліфікації зареєстрованих
безробітних» професійне навчання
безробітних організовується на
договірних засадах з безробітними,
роботодавцями, навчальними закладами.
Для організації професійного навчання
безробітних територіальними органами
укладаються у письмовій формі договори
з:

навчальним закладом (договір про
професійне навчання безробітних у
навчальному закладі);

безробітним (договір про професійне
навчання безробітного);

роботодавцем (договір про організацію
професійного навчання безробітних на
замовлення роботодавця);

безробітним і роботодавцем (договір
про професійне навчання безробітного у
роботодавця).

Предметом договору про професійне
навчання безробітних у навчальному
закладі є забезпечення професійного
навчання безробітних за професією
(спеціальністю, напрямом або галуззю
знань) із зазначенням виду та строку
професійного навчання та у разі
потреби забезпечення проживання
безробітних у період навчання
відповідно до списків осіб, що
додаються до договору.

Навчальний заклад має право отримувати
суму витрат на професійне навчання,
проживання безробітних, передбачених
кошторисами витрат, складеними
відповідно до пункту 2.8 розділу ІІ
цього Порядку; зобов'язаний
забезпечити проведення
навчально-виробничого процесу, умови
для проживання та своєчасне надання
точної, достовірної інформації та
документації для фінансових
розрахунків, інформувати
територіальний орган, який направив на
професійне навчання безробітного, про
відвідування занять слухачами,
припинення занять без поважних причин
для вирішення питання щодо
відрахування безробітного.

Таким чином, аналіз діючого
законодавства з питання професійного
навчання безробітного говорить про те,
що на навчальний заклад не покладено
обов»язок щодо надання інструментів та
матеріалів для роботи, такий обов»язок
відсутній і в договорі, укладеному із
Центром зайнятості та безпосередньо із
ОСОБА_1

Оскільки позивачем не було надано суду
доказів щодо ціни придбаних нею
інструментів та матеріалів, обов»язок
надати які суду передбачено ст.. 60 ЦПК
України, а також враховуючи той факт, що
ані діючим законодавством, ані
положеннями договору на навчання не
передбачена можливість відшкодування
вартості інструментів та матеріалів у
разі не працевлаштування слухача після
навчання, суд приходить до висновку про
те, що підстав для стягнення суми
матеріальної шкоди немає.

Позовні вимоги в частині стягнення
моральної шкоди також задоволенню не
підлягають, оскільки згідно до п. 2
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 4 від 31.03.95 року «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної шкоди» спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної (немайнової)
шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7,
440-1 Цивільного кодексу Української РСР
та іншим законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди (наприклад,
ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44
Закону "Про авторське право і суміжні
права" ;

- при порушенні зобов'язань, які
підпадають під дію Закону "Про захист
прав споживачів" чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Таким чином, діюче законодавство
не передбачає право особи на
відшкодування моральної шкоди
внаслідок неотримання кваліфікації
після професійного навчання. Крім
того, у судовому засіданні не знайшов
свого підтвердження факт порушення
умов договору ДНЗ «Донецький Центр
професійно-технічного навчання» щодо
професійного навчання ОСОБА_1, не
закінчення навчання та нездобутті
кваліфікації в даному випадку було
обумовлено відмовою ОСОБА_1 виконувати
умови навчання та виробничої практики.

На підставі викладеного,
Цивільного Кодексу України, Закону
України «Про занятість населення»,
керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Державного навчального
закладу «Донецький центр
професійно-технічної освіти»,
Донецького міського центру зайнятості
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Пролетарський районний суд м. Донецька.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається у письмовій формі протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Ю.О.Пивоварова