АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-714/11
Номер провадження 22-ц/786/13/14
Головуючий у 1-й інстанції Рябішин А.О.
Доповідач Карнаух П. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Карнауха П.М.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 29 вересня 2011
року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» в особі
Кременчуцької філії ПАТ
«Кредитпромбанк» (правонаступник -
Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк») до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ПАТ «Кредитпромбанк»
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1,
в якому, з урахуванням уточнень, просив
стягнути із відповідача
заборгованість за кредитним договором
№20/02/08-Склв. від 23 січня 2008 року в сумі 278
123,44 грн., з яких: 180 672,72 грн. поточна
заборгованість за кредитом, 65 832 55 грн. -
прострочена заборгованість за
кредитом, 5 356,87 грн. - прострочена
заборгованість по відсоткам, 26 261,30 грн.
- пеня.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23
січня 2008 року банк надав ОСОБА_1 кредит
у сумі 290 250,00 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 13,45%
річних з кінцевим терміном повернення
до 22 січня 2015 року, але відповідач
зобов'язання за вказаним договором не
виконав, заборгованість по тілу
кредиту не повернув, відсотки за
користування кредитом - не сплатив.
Тому банк просив стягнути суму
заборгованості у судовому порядку.

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 29 вересня 2011
року позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» заборгованість по
кредитному договору №20/02/08-Склв. від 23
січня 2008 року у сумі 278 123,44 грн., з яких:
180 672,72 - поточна заборгованість за
кредитом, 65 832,55 грн. - прострочена
заборгованість за кредитом, 5 356,87 грн. -
прострочена заборгованість по
відсоткам, 26 261,30 грн. - пеня.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржив відповідач ОСОБА_1, який,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм процесуального
права, просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
банку.

Не погоджується із розрахунком,
наданим банком у підтвердження своїх
вимог. Вказує, що позивач не надав
обґрунтованих доводів для
застосування до нього штрафних санкцій
та нарахування заборгованості по
конкретним платежам.

Зазначав, що суд першої інстанції
безпідставно стягнув із нього штрафні
санкції за межами річного строку
позовної давності.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, заслухавши пояснення осіб,
які беруть участь у справі, приходить
до висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 23
січня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк»
та ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір №20/02/08-Склв, за яким
відповідачеві було відкрито
відновлювальну кредитну лінію на
споживчі цілі з максимальним обсягом
заборгованості 290 250,00 грн. з процентною
ставкою 13,45% річних на строк до 22 січня
2015 року /Т.1 а.с.8-10/.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Сторони визнали, що банк свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав, а відповідач скористався на
даними йому кредитними коштами.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.п.2.2.,2.3. частини 2
кредитного договору кредити мають бути
погашені позичальником не пізніше
терміну повного погашення
заборгованості за кредитами, наданими
згідно з кредитним договором.
Погашення заборгованості за кредитами
здійснюється позичальником у строки,
визначені позичальником, але не
пізніше терміну повного погашення
заборгованості за кредитами, наданими
згідно з кредитним договором. Проценти
за користування кредитами позичальник
має сплачувати щомісяця в термін
щомісячної сплати за користування
кредитами, визначений п.2 ч.1 цього
договору.

Згідно п.5.1 частини 2 кредитного
договору проценти за користування
кредитом нараховуються в останній
робочій день місяця та у терміни
щомісячної сплати процентів за
користування кредитами кожного
календарного місяця на фактичну суму
заборгованості за кредитами і за
фактичний час користування кредитами,
починаючи з дня видачі кредитів, та
сплачуються позичальником щомісячно
відповідно до умов цього договору, якщо
інше не передбачено умовами цього
договору.

Пунктами 3.3.1.,3.3.2.,3.3.3. частини 2
кредитного договору передбачено, що
позичальник зобов'язаний забезпечити
погашення отриманих кредитів на
умовах, визначених цим договором.
Забезпечити повне повернення
отриманих кредитів згідно з умовами
цього договору не пізніше повного
погашення заборгованості за кредитами.
Щомісячно сплачувати банку проценти,
нараховані за користування кредитом у
терміни щомісячної сплати процентів,
зазначений у п.2 частини 1 цього
договору.

Пунктом 6.1 визначено, що за невиконання
або неналежне виконання прийнятих на
себе зобов'язань за цим договором
позичальник несе відповідальність у
порядку та на умовах, визначених цим
договором, а саме:

- за порушення прийнятих на себе
зобов'язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами у
визначені цим договором строки
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню в розмірі подвійної
процентної ставки по кредиту за кожний
календарний день прострочки, від суми
простроченого платежу. Зазначена пеня
сплачується додатково до прострочених
сум;

- за невиконання чи неналежне
виконання умов цього договору, в тому
числі за ненадання банку у встановлені
цим договором строки будь-яких
документів, обов'язковість надання
яких передбачена цим договором -
сплачувати банку штраф у розмірі 3
процента. Сплата штрафу не звільняє
позичальника від виконання порушених
умов договору.

Встановлено, що відповідач належним
чином не виконав обов'язків щодо
повернення кредитних ресурсів та
сплати відсотків.

З наданого банком розрахунку
вбачається, що станом на 27 вересня 2011
року ОСОБА_1 мав заборгованість перед
банком у загальному розмірі 278 123,44 грн.,
з яких:

- поточна заборгованість за кредитом 180
672,72 грн.;

- прострочена заборгованість за
кредитом 65 832,55 грн.;

- нараховані відсотки за кредитом
- 0,00 грн.;

- прострочена заборгованість по
відсоткам - 5 356,87 грн.;

- пеня - 26 261,30 грн. /Т.1 а.с.224/.

На письмові нагадування позивача про
необхідність сплати коштів по
кредитному договору та вимоги
дострокового повернення кредиту
відповідач не вживав необхідних дій /Т.1
а.с.15/.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК
України - договір є обов'язковим до
виконання; порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання; боржник вважається таким,
що прострочив, якщо не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором та
не звільняється від відповідальності
за неможливості виконання ним
грошового зобов'язання.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору у
встановлений договором строк, як
закріплено нормами статей 526, 530 ЦК
України.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому.

Відповідно до п.3.2.9. частини 2 договору у
разі недотримання позичальником умов
цього договору, а також у разі
погіршення фінансового стану
позичальника, банк має право вимагати
дострокового повернення кредиту,
сплати нарахованих процентів,
відшкодування збитків заподіяних
банком внаслідок невиконання або
неналежного виконання позичальником
цього договору.

З урахуванням цитованих норм права та
встановлених обставин, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що позивач
обґрунтовано вимагає повернення суми
кредиту, а також сплати процентів у
примусовому порядку.

Разом з тим, нормою ч.1 ст.256 ЦК України
передбачено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.5 ст.261 ЦК за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання (п. 3 ч.1 ст.611 ЦК
України).

Згідно ч.2 ст.258 ЦК України встановлена
спеціальна позовна давність в один рік
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені).

Таким чином, в разі пропущення річного
строку неустойка може бути обрахована
за останній рік невиконання основного
зобовязання, в межах строку позовної
давності за основним зобов'язанням.

Отже суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, необґрунтовано не врахував, що
початком перебігу строку позовної
давності є день, коли боржник повинен
був сплатити черговий платіж, і тому
помилково не застосував до вимог про
стягнення неустойки позовну давність
за заявою відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що на
користь бнку пілягає стягненню пеня за
прострочення строків сплати кредиту та
відсотків на суму 20 207,75 грн. станом на 27
вересня 2011 року

Окрім того, встановлено, що після
ухвалення оскаржуваного рішення
відповідач частково погасив кредитну
заборгованість.

Згідно п.2.9 частини 2 кредитного
договору при надходженні до банку
коштів для погашення заборгованості за
кредитом банк направляє ці кошти на
погашення такої заборгованості у
наступній черговості:

- погашення простроченої
заборгованості за процентами за
користування кредитом;

- погашення простроченої
заборгованості за кредитом;

- погашення строкової заборгованості
за нарахованими процентами;

- погашення строкової заборгованості
за кредитом;

- погашення заборгованості за пенею, а
також штрафами, передбаченими цим
договором.

Згідно висновку №28 від 23 лютого2014 року,
проведеної по справі судової
економічної експертизи, станом на 01
березня 2014 року документально
підтверджується заборгованість ОСОБА_1
по кредитному договору №20/02/08-Склв. від
23 січня 2008 року: 147 200,86 грн. - поточна
заборгованість по кредиту, 61 519,63 грн. -
прострочена заборгованість за
кредитом, 19 877,39 - заборгованість по
відсоткам за користування кредитними
коштами.

При цьому, колегія суддів приходить до
висновку, що визначений експертизою
розмір пені за період з 01 березня 2013
року по 01 березня 2014 року не може бути
присуджений до стягнення та включений
до складу загального боргу, оскільки
лежить за межами позовних вимог.
Враховуючи черговість погашення
заборгованості та виходячи із
сукупного аналізу матеріалів справи,
колегія суддів вважає за необхідне
присудити на користь кредитора пеню,
нараховану станом на 27 вересня 2011 року
за період одного року невиконання
основного зобов'язання до часу
звернення банку до суду із позовом.

Також встановлено, що 26 червня 2013 року
між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ
«Дельта Банк» укладено договір
купівлі-продажу прав вимог за
зобов'язанням, яке виникло на підставі
договору №20/02/08-Склв від 23 січня 2008
року, у зв'язку з чим відбулася заміна
кредитора у зобов'язанні, що є
підставою для процесуального
правонаступництва у даній справі.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за
кредитним договором на користь ПАТ
«ДельтаБанк».

Керуючись ст.ст.303,304,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.314,316,317 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 29 вересня 2011
року - скасувати та ухвалити нове
рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором №20/02/08-Склв. від 23
січня 2008 року в сумі 248 805,63грн., з яких:
147 200,86 грн. поточна заборгованість за
кредитом, 61 519,63 грн. - прострочена
заборгованість за кредитом та 19 877,39
грн. - прострочена заборгованість по
відсоткам станом на 01 березня 2014 року; а
також 20 207,75 грн. - пеня за несвоєчасну
оплату кредиту та відсотків період з 27
вересня 2010 року по 27 вересня 2011 року.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
П.М. Карнаух

СУДДІ: /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/
Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Карнаух П.М.