У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року м.
Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Колодійчук В.М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 20 лютого 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 17 квітня 2013 року в справі за позовом
дочірнього підприємства
«Електромотор-побут» публічного
акціонерного товариства
«Електромотор» до ОСОБА_2 про втрату
права користування житловим
приміщенням,

в с т а н о в и в :

Дочірнє підприємство
«Електромотор-побут» публічного
акціонерного товариства
«Електромотор» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про втрату права
користування житловим приміщенням,
посилаючись на те, що дочірнє
підприємство «Електромотор-побут»
публічного акціонерного товариства
«Електромотор» є балансоутримувачем і
здійснює утримання та обслуговування
гуртожитку за адресою АДРЕСА_1. Згідно
положення про порядок надання житлової
площі в гуртожитку публічного
акціонерного товариства
«Електромотор», гуртожиток за адресою
АДРЕСА_1 призначений для тимчасового
проживання робітників підприємства в
період їх праці на публічному
акціонерному товаристві
«Електромотор». Згідно п. 2.1. Положення
визначено, що житлова площа в
гуртожитку надається громадянам у
зв'язку з роботою їх на вищезазначеному
підприємстві по спільному рішенню
адміністрації та профспілкового
комітету публічного акціонерного
товариства «Електромотор». Постановою
сумісного засідання правління та
виділення житла в гуртожитку від 05
червня 2008 року постановлено виділити
ОСОБА_2, налагоджувальнику МСЦ,
тримісну кімнату АДРЕСА_1 на склад сім'ї
з трьох осіб у тимчасове користування,
переселивши з кімнати № 319. Згідно
заяви ОСОБА_2 від 11 червня 2008 року
просив надати тримісну кімнату
АДРЕСА_1 на період роботі на публічного
акціонерного товариства
«Електромотор», а також зобов'язався у
разі звільнення з публічного
акціонерного товариства
«Електромотор» в місячний строк
звільнити надану йому житлову площу та
знятися з реєстрації. На даний час в
кімнаті АДРЕСА_1 проживає та
зареєстрований лише ОСОБА_2 14 травня 2013
року згідно наказу публічного
акціонерного товариства
«Електромотор» № 59 ОСОБА_2 звільнений з
публічного акціонерного товариства
«Електромотор» за власним бажанням.
Згідно п. 6.1. Положення особи,
які припинили трудові стосунки з
публічним акціонерним товариством
«Електромотор» та звільнені за власним
бажанням без поважних причин
підлягають виселенню з гуртожитку.
Просив суд, визнати ОСОБА_2, громадянина
України, який зареєстрований в АДРЕСА_1
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, а саме кімнатою
АДРЕСА_1, висилити його, та стягнути
судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 20 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 17 квітня 2013 року, позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2, громадянина України,
який зареєстрований в АДРЕСА_1
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, а саме кімнатою
АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_2, громадянина України, з
кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами обох інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження у
справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що даних які б свідчили про
проживання відповідача з дитиною в
кімнаті АДРЕСА_1 і перебування на
утриманні відповідача надано не було.

Враховуючи, що відповідач отримував
житло, як працівник позивача, на даний
час припинив трудові відносини за
власним бажанням, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі і виселення останнього із
службового приміщення без надання
іншого.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами першої
та апеляційної інстанцій при
розгляді справи допущено порушення
норм процесуального права чи
неправильне застосування норм
матеріального права, які передбачені
ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування судових
рішень.

На підставі наведеного та керуючись ст.
328 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

ОСОБА_2 у відкритті касаційного
провадження в справі за позовом
дочірнього підприємства
«Електромотор-побут» публічного
акціонерного товариства
«Електромотор» до ОСОБА_2 про втрату
права користування житловим
приміщенням відмовити.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
В.М. Колодійчук