У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого
Гвоздика П.О., суддів:
Євтушенко О.І.,
Євграфової
Є.П., за участю представника
відповідача ПАТ АКБ «Київ»
Шевчук О.І., Журавель В.І.,
Завгородньої І.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_5 до публічного акціонерного
товариства «Акціонерного комерційного
банку «КИЇВ», Концерну
«Східно-Європейський будівельний
альянс», третя особа - Управління
капітального будівництва про
розірвання договору про участь у Фонді
фінансування будівництва, стягнення
коштів, процентів, інфляційних витрат
та відшкодування збитків за
касаційними скаргами публічного
акціонерного товариства «Акціонерного
комерційного банку «КИЇВ» та
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 25 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом, в обгрунтування
якого зазначив, що 13 червня 2008 року між
ним та АКБ «Київ» укладено договір №
283/4-15 про участь у фонді фінансування
будівництва (далі - ФФБ) виду «А» з метою
отримання у власність трикімнатної
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору дав згоду
на участь у фонді фінансування
будівництва та передав у довірче
управління відповідача кошти у розмірі
458 122 гривні 50 копійок з метою отримання
у власність об'єкту інвестування, а
відповідач мав прийняти кошти на
рахунок ФФБ у довірче управління для
фінансування спорудження зазначеного
у договорі об'єкта інвестування.
Запланований термін здачі об'єкта
будівництва в експлуатацію - січень
2009 року.

Посилаючись на те, що відповідач
належним чином не виконав умови
договору, а саме - не ввів в
експлуатацію об'єкт інвестування у
передбачений строк, просив суд, на
підставі ст. ст. 526, 610, 625, 653, 1043 ЦК
України, Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»,
розірвати договір про участь у фонді
фінансування будівництва та стягнути з
відповідача на його користь сплачені
за договором кошти у розмірі 458 122
гривні 50 копійок, проценти на суму
заборгованості у розмірі 64 855 гривень 48
копійок, інфляційні втрати за весь час
прострочення у розмірі 164 052 гривні 10
копійок та збитки, завдані порушенням
умов договору у розмірі 212 283 гривні 04
копійки.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 25 лютого 2014 року, позов задоволено
частково.

Договір № 283/4-15 про участь у Фонді
фінансування будівництва від 13
червня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та
АКБ «Київ» розірвано.

Стягнуто з ПАТ «АКБ «Київ» за рахунок
коштів Фонду фінансування будівництва
на користь ОСОБА_5 кошти, сплачені за
договором № 283/4-15 від 13
червня 2008 року в розмірі 458 122 гривні 50
копійок.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

В задоволенні позовних вимог про
стягнення процентів, інфляційних
витрат та відшкодування збитків
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «АКБ «Київ»
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
в частині задоволення позову і
ухвалити в цій частині нове про відмову
у задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду в частині відмови у
задоволенні позову і направити справу
в цій частині на новий розгляд до суду
першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника відповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга ПАТ «АКБ «Київ»
підлягає частковому задоволенню, а
касаційна скарга представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 - задоволенню, виходячи з
наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив з того, що
позивач, уклавши договір та
перерахувавши кошти до ФФБ у довірче
управління банку, розраховував
отримати житло у січні 2009 року, однак до
теперішнього часу позбавлений такого
права у зв'язку з порушенням строків
введення об'єкта будівництва в
експлуатацію, а тому на підставі ст. ст.
526, 530, 611, 651 ЦК України, дійшов висновку
про наявність підстав для розірвання
договору про участь у ФФБ та стягнення
з банку, як управителя, сплачений
коштів.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 13 червня 2008 року
між ПАТ «АКБ «Київ» укладено договір №
283/4-15, відповідно до умов якого позивач
взяв участь у фонді фінансування
будівництва з метою отримання у
власність трикімнатної квартири
АДРЕСА_1. З цією метою позивач передав
банку кошти у довірче управління, а
управитель прийняв кошти з подальшим
використанням коштів ФФБ у порядку,
визначеним правилами ФФБ виду А,
затверджених рішенням Правління № 34
від 4 вересня 2006 року (далі - Правила).

Підстави та порядок повернення коштів
довірителю визначено умовами договору
про участь у ФФБ, Правилами ФФБ та
Законом України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю».

Так, відповідно до Правил управитель
здійснює довірче управління майном,
зокрема, отримує кошти у довірителя та
перераховує їх на користь замовника -
ТОВ «Перша Українська
Індустріально-інвестиційна компанія»,
а замовник відповідно до пунктів 4.2, 4.11
Правил та п. 5.2 договору бере на себе
зобов'язання організувати спорудження
об'єкта будівництва, ввести його в
експлуатацію та передати об'єкт
інвестування довірителю у встановлені
договором строки.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю», на
підставі укладеного між управителем та
забудовником договору саме на
останнього покладається обов'язок
звести об'єкт будівництва, ввести його
в експлуатацію в установленому
законодавством порядку та передати
об'єкт інвестування установникам цього
фонду у строки та на умовах, визначених
цим Законом, Правилами фонду та
договором.

Виходячи з викладеного, саме на
забудовника покладено обов'язок ввести
об'єкт будівництва в експлуатацію.

Відповідно до п.п.7 п.2.1 договору про
участь у ФФБ управитель зобов'язаний
повернути довірителю, за його
письмовою вимогою кошти в сумі, що
відповідає вартості відповідної
кількості вимірних одиниць об'єкта
інвестування по ціні, яка вказана в
договорі про участь у ФФБ, на умовах
Правил ФФБ та договору про спорудження
об'єкту будівництва.

Пунктом 5.4. Правил передбачено, що
довіритель має право за власною
ініціативою до дати підписання
державною комісією акту введення
об'єкта будівництва в експлуатацію
достроково припинити управління
коштами, відмовившись від участі у ФФБ
шляхом розірвання договору про участь
у ФФБ та отримати з ФФБ суму коштів,
розраховану відповідно до п.5.4.4 Правил
ФФБ.

Відповідно до п.5.4.4. Правил ФФБ сума
коштів, що підлягає поверненню
довірителю, визначається управителем
виходячи з ціни вимірної одиниці цього
об'єкта інвестування, встановленої
замовником на день укладання договору
про участь у ФФБ.

Разом з цим, відповідно до ч. 7 ст. 20
Закону України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» сума коштів, яка підлягає
поверненню довірителю у випадках,
передбачених частинами четвертою -
шостою цієї статті, повертається
довірителю протягом п'яти днів після
здійснення управителем наступної
повної реалізації відповідного об'єкта
інвестування або після введення
об'єкта будівництва в експлуатацію.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» у
разі порушення забудовником строків
спорудження об'єкта будівництва або у
разі неналежного виконання
управителем своїх обов'язків,
передбачених частиною першою цієї
статті, довіритель має право вимагати
від управителя дострокового
розірвання договору та виплати йому
коштів. Управитель зобов'язаний
виплатити довірителю кошти у сумі, що
визначається відповідно до статті 20
цього Закону при відмові довірителя
від участі у ФФБ і не може бути меншою
за суму, внесену довірителем до ФФБ.
Довіритель не сплачує управителю
винагороду за виплату йому коштів у
разі, якщо довіритель відмовляється
від участі у ФФБ з підстав, визначених
цією частиною.

Крім того, згідно із ч. 4 ст. 17 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» для участі у фонді
фінансування будівництва виду «А»
виплата коштів довірителю не може
здійснюватися за рахунок іншого фонду
фінансування будівництва або власного
майна управителя. Також, з урахуванням
вимог ст. 3 Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» виплата коштів
проводиться банком після повернення
забудовником коштів в управління
управителю фонду фінансування
будівництва, які повертаються
довірителю після здійснення
управителем наступної реалізації
відповідного об'єкта інвестування або
після введення об'єкта в експлуатацію.

Встановивши, що на час розгляду справи
об'єкт будівництва в експлуатацію не
введений, суди не звернули увагу, що
обов'язок виплатити грошові кошти
довірителю в управителя виникає за
наявності декількох умов: заявленої
довірителем письмової вимоги про вихід
з ФФБ, повної реалізації відповідного
об'єкта інвестування та/або введення
об'єкта будівництва в експлуатацію та
наявності грошових коштів на рахунку
оперативного резерву та не з'ясували чи
достатньо коштів в оперативному
резерві ФФБ для повернення їх
довірителю у разі його виходу із ФФБ за
умови настання обставин, передбачених
ч.7 ст. 20 Закону та п. 5.4.3. Правил ФФБ, а
також залишили поза увагою, що
відповідно до п. 5.4.2. Правил ФФБ грошові
кошти повертаються забудовником на
рахунок ФФБ для подальшого повернення
довірителю.

Вказаний механізм (порядок) повернення
коштів відповідає положенням п. 3 ч.16 ст.
11 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю», в
якому зазначено, що управитель ФФБ при
здійсненні управління ФФБ не несе
відповідальності власним майном за
виплату коштів довірителю ФФБ в разі
його відмови від участі у ФФБ виду А.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 651
ЦК України договір може бути змінено
або розірвано за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 653 ЦК України
сторони не мають права вимагати
повернення того, що було виконане ними
за зобов'язанням до моменту зміни або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо договір змінений або розірваний у
зв'язку з істотним порушенням договору
однією із сторін, друга сторона може
вимагати відшкодування збитків,
завданих зміною або розірванням
договору.

Аналіз указаних норм матеріального
права дає підстави для висновку, що
виконане за договором до його зміни чи
розірвання поверненню не підлягає,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
перевірив наявність умов, сукупність
яких необхідна для розірвання договору
про участь у ФФБ, не з'ясував які
зобов'язання були порушені управителем
відповідно до умов договору та на що
розраховував позивач при укладенні
договору і чого саме значною мірою він
позбавився у зв'язку з цим.

Також судом залишено поза увагою, що
предметом сфери регулювання даних
відносин є не грошове зобов'язання
управителя перед довірителем, а
управління його майном (ст. ст. 1000-1005 ЦК
України).

Так, згідно із ст. 1000 ЦК України, за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України
«Про інвестиційну діяльність»
інвестування та фінансування
будівництва об'єктів житлового
будівництва з використанням
недержавних коштів, залучених від
фізичних та юридичних осіб, у тому
числі в управління, може здійснюватися
виключно через фонди фінансування
будівництва, тощо.

Положення ст. 16 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю», які
кореспондуються із нормами статей
1000-1005 ЦК України, які передбачають, що
відносини, що склались між сторонами є
відносинами управителя та довірителя у
фонді фінансування будівництва типу
«А».

Поряд з цим ст. 261 ЦК України визначено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Обгрунтовуючи вимоги щодо розірвання
договору про участь у ФФБ, позивач
посилався на те, що у свідоцтві про
участь у ФФБ передбачено запланована
дата введення об'єкта будівництва в
експлуатацію - січень 2009 року.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлена
тривалістю у три роки.

Встановивши, що позивач дізнався про
порушення своїх прав у лютому 2009 року,
суд першої інстанції, прийнявши до
уваги доводи позивача про наявність
об'єктивних причин, які перешкоджали
звернутись до суду з даним позовом у
строк до лютого 2012 року, не навів
мотивів відхилення заяви відповідача
про застосування строку позовної
давності та не вирішив питання про
поновлення строку.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції на вказані вимоги
закону уваги не звернув, а апеляційний
суд, перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, в порушення вимог ст. 303 ЦПК
України, помилково залишив рішення
суду першої інстанції без змін.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню, з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно з'ясувати характер спірних
правовідносин, права й обов'язки
сторін, фактичні обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин і
ухвалити у справі законне й
обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акціонерного
комерційного банку «КИЇВ»
задовольнити частково.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 25 лютого
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О.
Гвоздик

Судді:

О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня