АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача
СтрижеусаА.М.,

суддів:
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при
секретарі: Луцькій І.С.

за участю: позивача
ОСОБА_2

представника відповідача Сазонової
С.В.

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до прокуратури
Київської області про встановлення
факту, -

Справа №757/2048/2014 № апеляційного
провадження:22-ц-796/7686/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Кирилюк
І.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. В С Т А Н О В И
Л А:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду із
позовом до Прокуратури Київської
області, в якому просить визнати
спричинення йому каліцтва у вигляді
пошкодження серцево-судинної системи,
нервової системи, пошкодження м'яких та
кісткових тканин внутрішньочерепних
полостей, що призвело до звільнення в
2002 році з посади старшого слідчого
відділу прокуратури Київської області,
пов'язаним з виконанням службових
обов'язків під час роботи в органах
прокуратури Київської області.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилався на те, що у 1998-1999
роках він працював в органах
прокуратури Білоцерківського району
Київської області на посаді помічника
прокурора. В період з 12 жовтня 2000 року
по 19.04.2002 року він працював на посаді
старшого слідчого відділу прокуратури
Київської області та мав відношення до
розслідування кримінальних справ,
порушених у зв'язку із вбивством
прокурора Білоцерківського району
Київської області ОСОБА_5 В жовтні 2001
року позивачеві було проведено в
Харківській міській клінічній лікарні
швидкої та невідкладної медичної
допомоги імені професора Мєщанінова
радикальну гайморотомію.

В квітні 2002 року позивач звільнився з
займаної посади та органів прокуратури
у зв'язку із головними болями. У 2013 році
позивач дізнався, що гайморотомія була
здійснена з порушенням кісткових
тканин головного мозку, що відноситься
до тяжких тілесних пошкоджень. Позивач
вважає, що такі ушкодження є каліцтвом,
яке було пов'язано з виконанням
службових обов'язків в органах
прокуратури Київської області.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року в позові
ОСОБА_2 до Прокуратури Київської
області про встановлення факту
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну
скаргу, в якій він просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги,
посилаючись на те, що рішення суду є
необґрунтованим та незаконним
внаслідок неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник прокуратури Київської
області Сазонова С.В. проти доводів
апеляційної скарги заперечувала,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
обґрунтованість та законність
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивач ОСОБА_2 з 12
жовтня 2000 року по 19 квітня 2002 року
працював на посаді старшого слідчого
відділу Прокуратури Київської області.

В жовтні 2001 року позивачеві було
проведено в Харківській міській
клінічній лікарні швидкої та
невідкладної медичної допомоги імені
професора Мєщанінова радикальну
гайморотомію.

Після проведення гайморотомії стан
здоров'я ОСОБА_2 почав погіршуватись.

В подальшому під час обстеження у
ОСОБА_2 в шостому зубі зліва на верхній
челюсті в пломбовому матеріалі було
виявлено два рентгено-контрасних
елементи, ймовірно метал, в тому числі,
можливо радіоактивний.

ОСОБА_2 вважає, що вказані інородні тіла
призвели до погіршення стану його
здоров'я та були введені йому навмисно
у зв'язку із виконанням його службових
обов'язків в прокуратурі, що в
подальшому призвело до звільнення його
з прокуратури.

Як убачається з матеріалів справи, 12
квітня 2002 року ОСОБА_2 написав рапорт
про звільнення його з займаної посади
та органів прокуратури з 19 квітня 2002
року у зв'язку із переїздом на постійне
місце проживання до м. Харкова.

Наказом Прокуратури Київської області
від 12 квітня 2002 року №226 ОСОБА_2 було
звільнено з посади старшого слідчого
відділу прокуратури Київської області
з 19 квітня 2002 року за власним бажанням.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову,
судом першої інстанції надано вірну
оцінку обставинам справи, оскільки
позивачем не надано жодного доказу про
причинно-наслідковий зв'язок між
захворюванням позивача та роботою в
органах прокуратури, які б мали
підтвердити викладені обставини,
оскільки, відповідно до ст. 59 ЦПК
України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Виходячи з наявних у матеріалах
справи та досліджених судом першої
інстанції письмових доказів, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими при вирішенні справи,
доведені.

Висновки суду щодо наявності
підстав для відмови в задоволенні
позовних вимог відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин, застосовані
правильно.

Порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість постановленого по
даній справі рішення та відсутність
підстав для його скасування та
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: