Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №288/777/13-ц
Доповідач Забродський М. І.
13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
головуючого судді:
суддів: Шевчук А.М.,
судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_2
на рішення Попільнянського районного
суду Житомирської області від 17 червня
по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
припинення права на частку у спільному
майні за вимогою інших співвласників
та визнання права власності на 6/100
частин житлового будинку за кожним
У червні 2013 року позивачі звернулися до
суду з позовом в якому просили
припинити право на 18/100 частин
житлового будинку (11,28 кв.м.) з
надвірними спорудами ОСОБА_2 у
житловому будинку за адресою по
АДРЕСА_2, визнати право власності на 6/100
частин житлового будинку (3,76 кв.м.) за
кожним співвласником, а також
повернути з депозитного рахунку
Попільнянського районного суду ОСОБА_2
кошти за частку в майні.
В обґрунтування позову зазначали, що
вони разом з відповідачам по справі є
співвласниками спірного житлового
будинку з господарськими будівлями.
У зв'язку з відсутністю домовленості
про порядок та спосіб користування
спільною власністю у них з
відповідачем виникають суперечки.
Крім того, згоди щодо володіння та
користування належним їм майном між
сторонами не досягнуто. Тому просили
задовольнити їх позовні вимоги.
Рішенням Попільнянського районного
суду Житомирської області від 17 червня
2014 року позов задоволено.

Припинено право власності на 18/100
частин житлового будинку (11,28 кв.м.) з
надвірними спорудами ОСОБА_2 у
житловому будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано право власності на 6/100 частин
житлового будинку (3,76 кв.м. за ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Вирішено виплатити ОСОБА_2 з
депозитного рахунку Попільнянського
районного суду грошові кошти внесені
представниками позивачів вартості 18/100
частин житлового будинку (11,28 кв.м.) з
надвірними спорудами у житловому
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 в загальній сумі 12 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачів
440 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що судове рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального права при неповному
встановленні обставин справи.

Зокрема, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що позивачі не
надали суду жодних доказів на
підтвердження обставин, викладених у
позовній заяві стосовно неможливості
спільного володіння і користування
спірним будинком.

Крім того, позивачі не довели
наявність конфлікту з ним, а рішення
Попільнянського районного суду від 20
червня 2013 року, яким відмовлено
відповідачу у позові не є
підтвердженням того, що спільне
проживання і користування будинком є
неможливим.

Районний суд не прийняв до уваги
той факт, що позивачі, які є
співвласниками будинку тривалий час не
приїжджають в смт. Корнин, а позивачка
ОСОБА_6 взагалі проживає за кордоном і
приїздить раз на п'ять років, будинком
ніхто з них не цікавиться. Його частка у
спірному будинку є рівна часткам
позивачів.

Останні з ним не зустрічалися і
ніколи не мали розмови про
встановлення порядку володіння та
користування спірним будинком. Тому їх
твердження про те, що відповідач не
надавав згоди на володіння та
користування будинком є надуманим .

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинено за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:

частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

Пленум Верховного Суду України в п.6
постанови №7 від 04.10.1991 року, з
послідуючими змінами, «Про судову
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок» роз'яснив, що виділ в
натурі частки житлового будинку, що є
спільною частковою власністю можливий,
якщо кожній зі сторін може бути
виділено відокремлену частину будинку
із самостійним виходом. В окремих
випадках суд, враховуючи конкретні
обставини справ, може й за відсутності
згоди власника, що виокремлюється,
зобов'язати решту учасників спільної
власності сплатити йому грошову
компенсацію за належну частку з
обов'язковим наведенням відповідних
мотивів. Зокрема, це може мати місце,
якщо частка у спільній власності є
незначною й не може бути виділена в
натурі чи за особливими обставинами
сумісне користування ним не можливе, а
власник будинку не проживає і
забезпечений іншою жилою площею.

Верховний Суд України у постанові
від15 травня 2013 року зазначив, що для
припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1-3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї та попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитних рахунок суду.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першоі інстанції
позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є
відповідно власниками 6/30 та 18/100 частин
спірного будинку по АДРЕСА_2.

Відповідач у цьому будинку має 18/100
частин його.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 25
грудня 2013 року визначено, що розділити
в натурі спірну частину житлового
будинку АДРЕСА_2, на чотирьох
співвласників з виділенням кожному із
них ізольованої частини будинку
відповідно до розміру ідеальної частки
кожного співвласника є не
можливим(а.с.72-89).

Тому суд першої інстанції
правильно вважав, що з урахуванням
часток позивачів, частка відповідача є
не значною та не може бути виділена
всім співлваникам.

Сторони у справі не проживають у
спірному будинку, між ними виникали
непорозуміння з приводу користування
будинком, що підтверджується
рішенням районного суду від 25 липня 2012
року(а.с.14-16) та від 20 червня 2013
року(а.с.58-59).

Відтак суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що спільне
володіння і користування будинку є
неможливим.

Колегія суддів вважає, що
припинення права власності
відповідача на частку в спірному
будинку не завдасть йому та членам
сім'ї істотної шкоди виходячи з
наступного.

ОСОБА_7 зареєстрований в АДРЕСА_1 з
14 червня 1990 року. З пояснень його
представника в суді апеляційної
інстанції встановлено, що в цій
квартирі він проживав разом з батьками.
В даний час він проживає у квартирі
своєї дружини.

Отже, відповідач не позбавлений
права користуватися квартирою за
місцем реєстрації, а дружина, з якою він
проживає, також має своє житло.

Доводи апеляційної скарги про те,
що частку відповідача у будинку
можливо виділити є безпідставні,
оскільки в даному випадку слід
виходити з того чи можливо виділити
всім чотирьом співвласникам
відокремлену частину спірного будинку.
Проте її виділ є не можливим, що
стверджується висновком судової
будівельної-технічної експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
правильність рішення не впливають.

Виходячи з наведеного підстави для
скасування судового рішення та
ухвалення нового відсутні.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,308,313-315
ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Попільнянського районного
суду Житомирської області від 17 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: