АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/6625/2014
інстанції: Катющенко В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Осауленко О.А.

розглянувши в судовому засіданні
справу за заявою ОСОБА_1 про скасування
рішення постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
від 25 вересня 2013 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Дніпровського районного суду міста
Києва від 19 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду із указаною заявою, посилаючись
на те, що 25 вересня 2013 року постійно
діючим Третейським судом при Асоціації
українських банків ухвалене рішення у
справі за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ПАТ "Укрсоцбанк" суму заборгованості за
кредитним договором в розмірі 962156 грн.
03 коп. та третейський збір в сумі 10021
грн. 56 коп. Вважає, що дана справа не
підвідомча третейському суду, оскільки
спірні правовідносини регулюються
Законом України "Про захист прав
споживачів". Також посилаючись на ту
обставину, що третейський суд вирішив
питання про її права і обов'язки за її
відсутності, просила скасувати вказане
рішення третейського суду з наведених
підстав.

Ухвалою Дніпровського районного суду
міста Києва від 19 грудня 2013 року у
задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу суду першої
інстанції і постановити нову ухвалу
про скасування рішення третейського
суду.

Представник ПАТ "Укрсоцбанк" - Матвіїв
І.А. заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, вважала, що ухвала
судом першої інстанції постановлена з
додержанням вимог закону.

ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не
з'явилася, про час і місце розгляду
справи повідомлена належним чином. З
урахуванням положень ст. 305 ЦПК України
її неявка не перешкоджає розглядові
справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленої ухвали в цій частині,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 25 вересня 2013 року
постійно діючим Третейським судом при
Асоціації українських банків ухвалене
рішення у справі за позовом ПАТ
"Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, за яким стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" суму
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 962156 грн. 03 коп. та третейський
збір в сумі 10021 грн. 56 коп.

Установлено, що рішення третейського
суду ухвалене на підставі укладеного
між Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк",
правонаступником якого є ПАТ
"Укрсоцбанк", та ОСОБА_1 договору
кредиту № 770/9-704 від 7 серпня 2008 року,
відповідно до якого банк надав
позичальнику кредит у сумі 90000 доларів
США зі сплатою 14 % процентів річних та
комісій, в розмірі та порядку,
визначеними Тарифами на послуги по
наданню кредитів, які містяться в
Додатку 1 до цього договору, що є
невід'ємною частиною цього договору та
порядком повернення кредиту рівними
частинами, щомісячно - до 20 числа
кожного місяця, в сумі 750 доларів США, з
кінцевим терміном погашення
заборгованості за кредитом не пізніше 6
серпня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
скасування рішення третейського суду,
суд першої інстанції виходив із
безпідставності вимог поданої заяви.

Такий висновок є правильним.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
третейські суди" рішення третейського
суду може бути оскаржене та скасоване
лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону;

2) рішення третейського суду прийнято у
спорі, не передбаченому третейською
угодою, або цим рішенням вирішені
питання, які виходять за межі
третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною
компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким
прийнято рішення, не відповідав
вимогам статей 16-19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі.

Зазначений перелік підстав для
скасування рішення третейського суду є
вичерпним і закон не передбачає його
розширеного тлумачення.

Статтею 389-5 ЦПК України також
визначений вичерпний перелік підстав
для скасування рішення третейського
суду, зокрема, рішення третейського
суду може бути скасоване у разі якщо
справа, в якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону; склад третейського суду, яким
прийняте рішення, не відповідав
вимогам закону; третейський суд
вирішив питання про права і обов'язки
осіб, які не брали участі у справі (п.п. 1,
4, 5 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України).

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону
України "Про третейські суди"
третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ у спорах щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки).

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про
третейські суди" юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про
третейські суди" передбачено, що
третейська угода може бути укладена у
вигляді третейського застереження в
договорі, контракті або у вигляді
окремої письмової угоди.

Так, згідно п. 6.2 договору кредиту від 7
серпня 2008 року у випадку неможливості
вирішення спору шляхом переговорів,
сторони, керуючись ст. 5 Закону України
"Про третейські суди", домовилися про
те, що спір розглядається одноособово
третейським суддею Ярошовцем Василем
Миколайовичем постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків. У випадку
неможливості розгляду справи вказаним
третейським суддею спір розглядається
третейським суддею Мороз Оленою
Анатоліївною або Білоконем
ЮріємМиколайовичем у порядку
черговості, вказаному у даному пункті.
У разі, якщо спір не може бути
розглянутий визначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
головою постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
відповідно до чинного регламенту
постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України
"Про захист прав споживачів" споживачем
є фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує, або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язку
найманого працівника.

Пленум Верховного Суду України в пп. 1, 6
постанови від 12 квітня 1996 року № 5 "Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів"
роз'яснив, що споживачем, права якого
захищаються на підставі Закону, є лише
громадянин (фізична особа), котрий
придбає, замовляє, використовує або має
намір придбати чи замовити товари
(роботи, послуги) для власних побутових
потреб. Заява про захист прав споживача
має повністю відповідати вимогам щодо
форми й змісту позовної заяви, зокрема,
мiстити відомості: про те, яке право
споживача порушено; коли і в чому це
виявилося; про способи захисту, які
належить вжити суду; про розмір сум,
щодо яких заявлено вимоги, з
вiдповiдними розрахунками і
обґрунтуванням; про докази, що
підтверджують позов.

Отже, Пленум Верховного Суду України
звертає увагу на те, що позовна заява
про захист прав споживача подається
саме споживачем, у разі порушення його
прав, передбачених ст. ст. 4-15 Закону
України "Про захист прав споживачів".

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року по справі №
1-26/2011, яке є обов'язковим для
застосування на всій території
України, підтверджено, що саме споживач
має звертатися до суду як під час
укладення кредитного договору, так і
під час виконання договору.

Також преюдиційною є постанова
Верховного Суду України від 6 червня 2012
року (6-50цс12), прийнята за наслідком
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, якою визнано
законним посилання на п. 14 ст. 6 Закону
України "Про третейські суди" щодо
підвідомчості справ третейському суду.

Таким чином, ПАТ "Укрсоцбанк" у
розумінні Закону України "Про захист
прав споживачів" не є споживачем і
позовна заява про стягнення
заборгованості за кредитним договором
була подана банком до постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків на підставі
відповідного третейського
застереження, що міститься в пункті 6.2
кредитного договору, і в суді
вирішувалось лише питання про
стягнення цих коштів.

Щодо доводів заявника про те, що
третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі, слід зазначити, що
заявником помилково ототожнюються
поняття: "права і обов'язки осіб, які не
були залучені до участі у справі" та
"права і обов'язки осіб, які не приймали
участі в судовому засіданні", оскільки
в п. 5 ч. 3 ст. 51 Закону України "Про
третейські суди", на який посилається
заявник, законодавець, як підставу для
скасування рішення третейського суду,
визначив саме вирішення третейським
судом питання про права і обов'язки
осіб, які не були залучені до участі у
справі, а не які не приймали участі в
судовому засіданні, як помилково
вважає заявник.

Ураховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що заявником не доведено
наявність правових підстав для
скасування рішення третейського суду й
обґрунтовано відмовив у задоволенні
поданої ОСОБА_1 заяви.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи не відносяться до тих підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування
оскаржуваної ухвали.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону, тому апеляційну скаргу
слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду
міста Києва від 19 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач