АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5844/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 20 січня 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
в особі структурного відокремленого
підрозділу «Автотранспорт» до ОСОБА_2
про відшкодування шкоди, завданої
внаслідок ДТП,

встановила:

Позивач ПАТ «Київенерго» звернувся до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі 51 216 грн. 55 коп., посилаючись на
те, що 12 березня 2013 року на бул. Шевченка
у м. Києві сталася ДТП за участю
автомобіля «Мерседес», д.н. НОМЕР_1, під
керуванням відповідача та автомобіля
«Тойота», д.н. НОМЕР_2, який належить
позивачу.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 20 січня 2014
року позов задоволено: стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Київенерго» в
особі структурного відокремленого
підрозділу «Автотранспорт»
матеріальну шкоду в розмірі 51 216 грн. 55
коп. та судові витрати на суму 512 грн. 20
коп.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 11 березня 2014 року у
задоволенні заяви відповідача про
скасування заочного рішення -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
відповідач ОСОБА_2 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Зазначав, що не зважаючи на
завчасно подане клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю прибути в судове
засідання з поважних причин
(перебування у відпустці за межами м.
Києва), справа була розглянута судом за
відсутності відповідача.

У зв'язку з цим суд не встановив
обставини, що мають істотне значення
для правильного вирішення справи, а
саме - наявність у відповідача договору
страхування цивільно-правової
відповідальності, укладеного між
відповідачем та ПрАТ «Міська страхова
компанія» на строк до 12.04.2013 року.
Про настання страхового випадку
відповідача вчасно 13.03.2013 року
повідомив МТСБУ, оскільки страхова
компанія за вказаною в полісі адресою
відсутня. Також суд позбавив
відповідача можливості подати заяву
про передачу йому деталей, замінених
під час ремонту автомобіля позивача
«Тойота», д.н. НОМЕР_2.

В судовому засіданні апелянт
підтримав апеляційну скаргу та просив
задовольнити.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, клопотання представника про
відкладення розгляду справи колегією
суддів відхилено, оскільки причини
неявки представника визнані
неповажними, та визнано за можливе
розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення апелянта, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
12 березня 2013 року на бул. Шевченка у м.
Києві сталася ДТП за участю автомобіля
«Мерседес», д.н. НОМЕР_1, під керуванням
відповідача та автомобіля «Тойота»,
д.н. НОМЕР_2, який належить позивачу.

Постановою Шевченківського
районного суду м. Києва від 27.03.2013 року
ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної
ДТП.

Відповідно до звіту № 1572/1 від 20.03.2013
року про оцінку автомобіля «Тойота»,
д.н. НОМЕР_2, розмір матеріального
збитку, завданого позивачу у зв'язку з
пошкодженням вказаного автомобіля,
складає 51 216 грн. 55 коп.

Задовольняючи позовні вимоги у
повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з положень ст. 1166 ЦК України,
відповідно до якої майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується у повному обсязі
особою, яка її завдала. При цьому суд
вважав, що ОСОБА_2 як винна в ДТП особа
повинен нести відповідальність у
повному розмірі заподіяних збитків.

Однак колегія суддів вважає
висновки суду першої інстанції такими,
що не у повному обсязі відповідають
обставинам справи, зроблені за
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, та з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати ( страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою ( страховим
відшкодуванням).

Відповідно до статті 21 Закону України
№ 1961-IV «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Як вбачається з полісу № АВ/5158947
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, 12 квітня 2012 року ОСОБА_2
застрахував цивільно-правову
відповідальність, яка може настати у
разі ДТП за участю забезпеченого
транспортного засобу - автомобіля
«Мерседес-Бенц», д.н. НОМЕР_1, у ПрАТ
«Міська страхова компанія» на строк до
12 квітня 2013 року включно.

Таким чином, поза увагою суду
першої інстанції залишилась та
обставина, що на момент ДТП 12 березня 2013
року відповідач ОСОБА_2 мав чинний
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, а тому обсяг його цивільної
відповідальності повинен визначатися
з урахуванням положень ст. 1192, 1194 ЦК
України та Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», оскільки
відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК України, питання
про відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України), повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка.

У разі відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

Між тим, як вбачається із копії
заяви ОСОБА_2 від 13 березня 2013 року,
відповідач у передбачений законом
строк повідомив про настання ДТП до
Моторного (транспортного) страхового
бюро України, посилаючись на те, що
ПрАТ «Міська страхова компанія» за
зазначеною у полісі адресою - відсутня.

З відповіді МТСБУ на заяву
ОСОБА_2 вбачається, що відповідно до ст.
41 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» МТСБУ
відшкодовує шкоду у разі
недостатності коштів та майна
страховика - учасника МТСБУ, що
визнаний банкрутом та/або
ліквідований, для виконання його
зобов'язань за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності. Проте на даний
період часу проведення такої виплати
МТСБУ неможливо, оскільки відсутня
інформація про ліквідацію вказаної
страхової компанії чи визнання її
банкрутом.

Посилання представника позивача
на те, що ПрАТ «Міська страхова
компанія» у 2012 році була виключена з
членства МТСБУ через заборгованість до
фондів МТСБУ, не може бути прийнято до
уваги колегією суддів як підстава для
покладення відповідальності у повному
обсязі на відповідача, який в
установленому законом порядку
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність.

Даних про ліквідацію чи банкрутство
страхової компанії матеріали справи не
містять, питання щодо її залучення до
участі у справі позивачем не ставилось
і судом не вирішувалось, тоді як запис у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців про
припинення вказаної юридичної особи -
відсутній.

Враховуючи вищевикладене та ті
обставини, що відповідач в
установленому порядку звертався із
заявою про настання ДТП, дані про
припинення страхової компанії на час
розгляду справи - відсутні, відповідач
у судовому засіданні не висловив своєї
згоди на здійснення відшкодування
матеріальної шкоди, колегія суддів
вважає необґрунтованими висновки суду
першої інстанції щодо задоволення
позовних вимог ПАТ «Київенерго» про
стягнення матеріальної шкоди у повному
обсязі з відповідача як винної особи.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з полісом № АВ/5158947 від 12.04.2012
року, ліміт відповідальності
страховика ПрАТ «Міська страхова
компанія» на одного потерпілого за
шкоду, завдану майну, складає 50 000 грн.,
при нульовій франшизі.

Як вбачається зі звіту № 1572/1 від
18.03.2013 року, складеного спеціалістом
ТОВ «Естімейт Плюс» Тюрменком Д.В., з
визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику колісного
транспортного засобу - автомобіля «Toyota
Camry», д.н. НОМЕР_2, належного ПАТ
«Київенерго», вартість матеріального
збитку, завданого позивачу складає 51 216
грн. 55 коп.

Зазначений розмір матеріального
збитку розрахований як сума вартості
відновлювального ремонту - 42 785 грн. 40
коп. та величини втрати товарної
вартості 8431 грн. 15 коп.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 22 ЦК України реальними збитками
є втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092,
вартість матеріального збитку (реальні
збитки) визначається як вартісне
значення витрат, яких зазнає власник у
разі пошкодження або
розукомплектування КТЗ, з урахуванням
фізичного зносу та витрат, яких зазнає
чи може зазнати власник для
відновлення свого порушеного права
користування КТЗ (втрати товарної
вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики
вартість матеріального збитку
визначається як сума вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням значення коефіцієнта
фізичного зносу складників КТЗ та
величини втрати товарної вартості.

Пунктом 1.6. Методики визначено, що
величина втрати товарної вартості - це
умовна величина зниження ринкової
вартості КТЗ, відновленого за
нормативними вимогами після
пошкодження, порівняно з ринковою
вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Отже, за змістом указаних положень
законодавства величина втрати
товарної вартості входить до
вартості матеріального збитку
(реальних збитків).

Однак, статтею 29 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

При цьому пунктом 32.1 ст. 32
вказаного Закону встановлено, що
страховик або МТСБУ не відшкодовує
шкоду, пов'язану із втратою
товарної вартості транспортного
засобу.

Враховуючи викладене, за
наявності законодавчих обмежень щодо
відшкодування шкоди страховиком,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що з відповідача ОСОБА_2 як винної у ДТП
особи підлягає стягненню на користь
позивача матеріальний збиток, що
полягає у втраті товарної вартості,
визначеної вищевказаним звітом у
розмірі 8431 грн. 15 коп.

Доводи апеляційної скарги
відповідача про необхідність передачі
йому пошкоджених деталей автомобіля,
що підлягають заміні, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки дійшла
висновку про відсутність підстав для
стягнення з відповідача матеріальної
шкоди, яка полягає у вартості
відновлювального ремонту
транспортного засобу, до якої входить
вартість замінних деталей.

За таких обставин, оскаржуване
рішення суду необхідно змінити,
зменшивши розмір матеріальної шкоди,
що підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, із суми 51 216 грн. 55
коп. до суми 8 431 грн. 15 коп.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України, судові витрати підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача пропорційно сумі задоволених
позовних вимог, а тому розмір судових
витрат також необхідно зменшити із
суми 512 грн. 20 коп. до суми 243 грн. 80 коп. (
мінімальної ставки за вимогами
майнового характеру).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317,
218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 20 січня 2014 року -
змінити в частині розміру матеріальної
шкоди, у зв'язку з чим викласти
резолютивну частину рішення в
наступній редакції:

Позов ПАТ «Київенерго» в особі
структурного відокремленого
підрозділу «Автотранспорт» до ОСОБА_2
про відшкодування шкоди, заподіяної в
ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» в особі структурного
відокремленого підрозділу
«Автотранспорт» відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 8431 грн. 15
коп. та витрати по сплаті судового
збору 243 грн. 60 коп., а всього стягнути -
8674 ( вісім тисяч шістсот сімдесят
чотири) грн. 75 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: