Справа № 2/257/32/14
№257/2632/2012
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 травня 2014 року Київський районний
суд м. Донецька у складі:
судді Шликова
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
спадкове майно, розподіл майна,-
Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
майно та розподіл майна, мотивуючи свої
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько -
Позивач є спадкоємцем першої
черги після смерті свого батька, інших
спадкоємців першої черги не має.
Після смерті ОСОБА_3 залишилося
спадкове майно, яке складається з 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 вартістю 5025
грн.; 1/2 частини квартири АДРЕСА_2
АДРЕСА_3, вартістю 5000,00 грн.
При цьому, у позові вказано, що
вартість квартир зазначена за оцінкою
Крім того, як зазначає позивач у
своєму позові, інша 1/2 частина
вищевказаних квартир належить ОСОБА_2
на праві власності, та ОСОБА_2
перешкоджає позивачу у оформленні його
спадкових прав, а саме відмовляється
надати до нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини
правовстановлюючі документи на
Нотаріус, як вказано у позові, не
видає позивачу дублікати
правовстановлюючих документів,
оскільки дублікати видаються лише у
разі втрати оригіналів.
У зв'язку з чим, позивач, як він
посилається у своїй позовній заяві, не
може оформити свої спадкові права.
Відповідач не визнає право
позивача на спадкове майно,
добровільно розділити квартири не
бажає, тому позивач був вимушений
звернутися до суду з цим позовом.
На думку позивача, при розподілі
сумісного майна, а саме вищевказаних
квартир, права позивача та відповідача
на житло не будуть порушені.
Вважає, що йому повинні бути
виділені в натурі однокімнатні
квартири, розташовані за адресами:
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3, а відповідачу -
трикімнатна квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_2, в якій остання
Також, позивач зазначає, що
рішенням апеляційного суду Донецької
області від 18.05.2011 року, у задоволенні
його таких самих позовних вимог
відмовлено, оскільки він не звертався
до нотаріуса. На теперішній час,
позивач отримав відповідь нотаріуса
про неможливість видачі йому свідоцтв
про право на спадщину.

Просив суд визнати за ним право
власності на спадкове майно, яке
залишилося після смерті його батька
ОСОБА_3, а саме: 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1; 1/2 частини квартири АДРЕСА_2; 1/2
частини квартири АДРЕСА_3; розділити
майно, яке перебуває у спільній
частковій власності з ОСОБА_2,
виділивши позивачу в натурі квартиру
АДРЕСА_1 вартістю 5025 грн. та квартиру
АДРЕСА_3, вартістю 5000,00 грн., а
відповідачу - квартири АДРЕСА_2.

Позивач до судового засідання не
з'явився, про час, дату та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, надав до суду письмову
заяву з проханням розглянути справу за
його відсутністю, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив їх
задовольнити. (а.с. 208)

Представник позивача до судового
засідання не з'явився, про час, дату та
місце розгляду справи був належним
чином повідомлений, про причини неявки
суд не повідомив, заяви про розгляд
справи за його відсутністю на адресу
суду не надходило.

Відповідач до судового засідання
не з'явилася, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином (а.с. 205,206), про причини
неявки суд не повідомила, заяви про
розгляд справи за її відсутністю на
адресу суду не надходило. Відповідно до
раніше наданих суду письмових
заперечень, позовні вимоги позивача не
визнала у повному обсязі, посилаючись
на те, що ОСОБА_3 пропустив строки
звернення до суду з цим позовом, а
також, посилаючись на те, що рішенням
Апеляційного суду Донецької області у
2011 році у задоволенні таких самих
позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено
у зв'язку з тим, що останній не
звертався до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини. 09.07.2012 року
постановою державного нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_3 було
відмовлено, однак вказана постанова
останнім оскаржена не була. Просила суд
у задоволенні позовних вимог
відмовити. (а.с. 164)

На підставі ч. 2 ст. 224 ЦПК України суд,
враховуючи наявність достатніх даних
для вирішення спору, вважає можливим
постановити рішення при заочному
розгляді справи.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши надані докази, суд
вважає позов необґрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за заявою (скаргою) осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін, які беруть участь у
справі.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У судовому засіданні встановлено,
що позивач ОСОБА_3 звертався до
Київського районного суду м. Донецька з
позовом до ОСОБА_2, третя особа
Садівничий кооператив «Ювілейний»
Калінінського району м. Донецька про
визнання права власності на спадкове
майно та розподіл майна, що належить на
праві загальної часткової власності.

Рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 18.05.2011 року по
цивільній справі № 22ц-3201-2011 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Садівничий кооператив «Ювілейний»
Калінінського району м. Донецька про
визнання права власності на спадкове
майно та розподіл майна, що належить на
праві загальної часткової власності та
за зустрічним позовом ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_5 про встановлення факту
мешкання однією родиною більш п'яти
років, про зміну черговості отримання
права на спадщину, поділ спадкового
майна, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

При цьому, у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання права
власності на спадкове майно та
розподіл майна рішенням Апеляційного
суду Донецької області було
відмовлено, у зв'язку з тим, що судом
першої інстанції не було з'ясоване
питання, чи зверталися сторони по
справі до нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини, не
з'ясоване питання щодо відкриття
спадкової справи, у зв'язку з чим
сторони не позбавлені права оформити
свої права на спадкове майно у
встановленому законом порядку,
отримавши свідоцтво про право на
спадщину, а у разі відмови нотаріуса -
звернутися до суду за захистом свого
права.

Крім того, вищевказаним рішенням
Апеляційного суду Донецької області
від 18.05.2011 року було встановлено, що
позивач ОСОБА_1 є сином померлого
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
також підтверджується наданими суду
копією свідоцтва про народження
ОСОБА_1, де у графі батько вказаний
«Ломачинський Валерій Васильович» та
копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3.
(а.с. 76,6)

Також, рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 18.05.2011 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Садівничий
кооператив «Ювілейний» Калінінського
району м. Донецька про визнання права
власності на спадкове майно та
розподіл майна, що належить на праві
загальної часткової власності та за
зустрічним позовом ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_5 про встановлення факту мешкання
однією родиною більш п'яти років, про
зміну черговості отримання права на
спадщину, поділ спадкового майна
встановлено, що відповідно до копії
договору купівлі продажу квартири від
17.04.1997 року, посвідченого державним
нотаріусом Першої Донецької державної
нотаріальної контори Сусліною Н.В. та
зареєстрованого в реєстрі за № 3-1144,
ОСОБА_3 продав 1/2 частину квартири
АДРЕСА_3 ОСОБА_7; 12.09.2000 року відповідно
до договору купівлі - продажу ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 стали власниками у рівних
частках квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2; 28.04.2003 року згідно
договору купівлі - продажу ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 купили в рівних частках кожний,
квартиру №5, яка розташована у будинку
№ 163 «б» по вул. Артема у м. Донецьку.
(а.с. 134-137)

Право спільної часткової
власності на квартиру АДРЕСА_1;
квартиру АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_3 у
рівних частках, тобто по 1/2 частини
квартир померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
та ОСОБА_2 також підтверджується
наявними у матеріалах справи копіями
відповідних правовстановлюючих
документів, які також маються у
матеріалах спадкової справи № 444/2007 до
майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3,
копія якої долучена до матеріалів
цивільної справи. (а.с. 69, 86, 87,88,89)

Як встановлено у судовому
засіданні, ОСОБА_1 після смерті свого
батька ОСОБА_3, 11.09.2007 року звернувся до
Першої Донецькеої державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, що залишилася
після смерті його батька, у вказаній
заяві ОСОБА_1 було вказано спадкове
майно, яке залишилося після смерті
батька та до складу якого ввійшли
спірні квартири. Батьки померлого
ОСОБА_3 - ОСОБА_8 та ОСОБА_5 відмовилися
від своєї частки у спадковому майні на
користь ОСОБА_1. (а.с. 84, 70,97)

При цьому, з наданої суду копії
спадкової справи вбачається, що
державним нотаріусом Першої Донецької
державної нотаріальної контори були
видані ОСОБА_1 свідоцтва про право на
спадщину за законом на частину
спадкового майна, що залишилося після
смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.
(а.с. 121,124)

05 липня 2012 року ОСОБА_1 звернувся
до Першої Донецької державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, що залишилася
після смерті його батька та яка
складається з 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 вартістю 5025 грн.; 1/2 частини
квартири АДРЕСА_2 вартістю 13562 грн.; 1/2
частини квартири АДРЕСА_3, вартістю 5000,00
грн. (а.с. 133)

У відповідності до ст. 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Також, відповідно до ст.ст.
1216,1217,1218 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Частиною 2 ст. 1223 ЦК України
передбачено, у разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі не охоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» передбачено, що при
розгляді цих справ слід перевіряти
наявність або відсутність спадкової
справи стосовно спадкодавця у
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про нотаріат» нотаріус або
посадова особа, яка вчиняє нотаріальні
дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної
дії, якщо: не подано відомості
(інформацію) та документи, необхідні
для вчинення нотаріальної дії.

Частиною 1 статті 68 Закону України
«Про нотаріат» передбачено, що
нотаріус при видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом перевіряє
факт смерті спадкодавця, час і місце
відкриття спадщини, наявність підстав
для закликання до спадкоємства за
законом осіб, які подали заяву про
видачу свідоцтва, та склад спадкового
майна.

У відповідності до глави 13 п. 1
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року № 296/5,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 22 лютого 2012 року №
282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні
нотаріальної дії, якщо: не подано
відомості (інформацію) та документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії.

При цьому, відповідно до п.п. 1,2,3
глави 7 Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року № 296/5,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 22 лютого 2012 року №
282/20595, відповідно до статті 46 Закону
України «Про нотаріат» нотаріус має
право витребувати від фізичних та
юридичних осіб відомості та документи,
необхідні для вчинення нотаріальних
дій. Такі відомості та (або) документи
повинні бути подані в строк, визначений
нотаріусом. Цей строк не може
перевищувати одного місяця. Неподання
відомостей та документів на вимогу
нотаріуса є підставою для відкладення,
зупинення вчинення нотаріальної дії
або відмови у її вчиненні. Документи, на
підставі яких вчинено нотаріальну дію,
та документи або копії з них, необхідні
для вчинення нотаріальної дії,
обов'язково долучаються до примірника
правочину, свідоцтва тощо, які
залишаються у справах нотаріуса.

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 09.07.2012 року у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом ОСОБА_1 було відмовлено, у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують склад спадкового майна
та документів необхідних для вчинення
нотаріальної дії. (а.с. 132)

При цьому, з наданої суду копії
спадкової справи не вбачається, що
нотаріусом були вчинені усі необхідні
дії, як того вимагає ст.. 46 Закону
України «Про нотаріат» щодо
витребування від фізичних та юридичних
осіб відомостей та документів, які
необхідні для вчинення нотаріальних
дій, а також не є зрозумілим, які саме
документи повинні підтвердити склад
спадкового майна, що залишилося після
смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
(а.с. 69-138)

Відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» при вирішенні
спору про визнання права власності на
спадкове майно потрібно розмежовувати
час і підстави виникнення права
власності у спадкодавця, які
кваліфікуються відповідно до
законодавства України чинного на час
виникнення права власності та підстави
спадкування зазначеного майна, що
визначаються на час відкриття
спадщини.

Якщо право власності на житловий
будинок, споруду підтверджується
належними правовстановлюючими
документами на час виникнення права
власності на будівлі, споруди, органи
місцевого самоврядування зобов'язані
видати довідку про належність
житлового будинку на праві приватної
власності спадкодавцеві, а нотаріус
зобов'язаний прийняти таку довідку
разом із іншими правовстановлюючими
документами для видачі свідоцтва про
право на спадщину (п. 216 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України).

При дотриманні названих умов, у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину, особа може звернутися до
суду шляхом оскарження дій нотаріуса
за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Таким чином, у судовому засіданні
було встановлено, що ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, набув право власності на
спірне майно правомірно,
правовстановлюючі документи на
вказане спадкове майно є у матеріалах
спадкової справи до майна померлого,
також його право власності на спірне
майно встановлене вищевказаним
рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 18.05.2011 року, а тому суд
вважає, що постанова державного
нотаріуса Першої Донецької державної
нотаріальної контори про відмову у
вчиненні нотаріальних дій від 09.07.2012
року є необгрунтованою та не може бути
прийнята судом до уваги при розгляді
позовних вимог ОСОБА_1 про визнання
права власності, оскільки чнним
законодавством України передбачено, що
лише у разі якщо нотаріусом
обгрутовано відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину,
виникає цивільно - правовий спір.

Визнання права власності на
спадкове майно в судовому порядку є
винятковим способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

При цьому, згідно з ст. 41 Конституції
України право власності набувається в
порядку, визначеному законом. Право
набуття власності відноситься до
конституційних прав громадянина, що
у силу положень ст. 41 Конституції
України не можуть бути обмежені, крім
випадків, передбачених Конституцією
України.

У відповідності до роз'яснень Пленум
Верховного суду України № 9 від 01
листопада 1996 року "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя", в п.2 Конституція України
має найвищу юридичну силу, а її норми є
нормами прямої дії, суди при розгляді
конкретних справ повинні оцінювати
зміст будь-якого закону або іншого
нормативного акту з погляду його
відповідності Конституції і в усіх
необхідних випадках застосовувати
Конституцію, як норму прямої дії.

Відповідно до положень ст. 319
Цивільного Кодексу України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.2 ст. 328 Цивільного
Кодексу України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено,
що власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

У відповідності до положень ст. 355
ЦК України майно, що є у власності двох
або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно). Майно може
належати особам на праві спільної
часткової або на праві спільної
сумісної власності. Право спільної
власності виникає з підстав, не
заборонених законом. Спільна власність
вважається частковою, якщо договором
або законом не встановлена спільна
сумісна власність на майно.

Згідно зі ст.. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

У судовому засіданні було
встановлено, що у відповідності до
висновків будівельно - технічної
експертизи № 80/24 від 31.03.2014 року ринкова
вартість квартири АДРЕСА_3 складає 237310
грн.; квартири АДРЕСА_1 складає 230853 грн.;
квартири АДРЕСА_2 - 383327 грн. Різниця у
вартості двох однокімнатних квартир та
вартості трикімнатної квартири
складає 84836 грн., тобто власник двох
однокімнатних квартир повинен
компенсувати власнику трикімнатної
квартири 84836 грн. (а.с. 194-198)

Таким чином, у судовому засіданні
було встановлено, що позивач ОСОБА_1
дійсно є єдиним спадкоємцем першої
черги після смерті свого батька ОСОБА_3,
однак не є співвласником майна, яке він
просить розділити в натурі, виділивши
йому у власність квартиру АДРЕСА_1 та
квартиру АДРЕСА_3, та відповідачу
ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_2, а також у
суду відсутні відомості щодо надання
своєї згоди відповідачем ОСОБА_2, як
співвласником вищевказаного майна на
компенсацію вартості її часток у
однокімнатних квартирах, а тому суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, аналізуючи
вищевикладене та надані докази у їх
сукупності, суд вважає позовні вимоги
позивача ОСОБА_1 необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає
необхідним відмовити позивачу у
стягненні з відповідача на користь
позивача судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст..
41 Конституції України, ст..ст.
319,328,316,355,364, 1223, 1216,1217,1218 ЦК України,
ст..ст. 49,68 Закону України «Про
нотаріат», Порядком вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595, п. 2
Пленуму Верховного суду України № 9 від
01 листопада 1996 року "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя", листом Вищого
Спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
16.05.2013 року № 24/753/0/4/13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213, 214, 215,
218, 224,226, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області
шляхом подачі в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: