Номер провадження: 22-ц/785/4942/14
Головуючий у першій інстанції Шепітко
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Вадовської Л.М.,

суддів -
Ващенко Л.Г.,

Плавич
Н.Д.,

при секретарі -
Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 19 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись в особі
представника 26 листопада 2013 року до
суду з вищеназваним позовом, вказав, що
є власником 3/20 часток домоволодіння, що
в цілому складається з двох житлових
будинків з надвірними будівлями та
спорудами, розташованих по АДРЕСА_1.
Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 членами
його сім'ї не являються, вселились
тимчасово без реєстрації, договір
найму житла з ними не укладався. 20
жовтня 2013 року відповідачі були
повідомлені про необхідність
звільнення будинку, однак добровільно
не виселились. Посилаючись на вказані
обставини, перешкоди у користуванні
власністю, позивач просив виселити
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з будинку по
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позов не
визнали.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 19 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено (а.с.39).

В апеляційній скарзі представник в
інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Неправильність рішення суду апелянт
мотивувала порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції зазначив, що ОСОБА_3, набувши
на підставі судового рішення у
власність 3/20 часток домоволодіння по
АДРЕСА_1, право власності на нерухоме
майно в установленому законом порядку
не зареєстрував. Суд зі слів ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 вважав встановленим, що останні
вселилися в

будинок зі згоди ОСОБА_3, проживали з
ним однією сім'єю. Відмовляючи в позові,
суд виходив з недоведеності вимог про
виселення відповідачів як тимчасових
мешканців.

Висновки суду не відповідають
обставинам справи, вказують на
неправильне застосування норм
матеріального права, що згідно п.п.3,4 ч.1
ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими
такі факти та відповідні ним
правовідносини.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 10 жовтня 2013 року за ОСОБА_3 в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано право власності
на 3/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1,
набутих ОСОБА_7 на підставі договорів
купівлі-продажу від 13 вересня 1961 року
та 26 березня 1963 року. Державна
реєстрація права власності ОСОБА_3 на
нерухоме майно проведена 9 квітня 2014
року (а.с.66, 67).

Згідно виготовленого 25 березня 2013 року
бюро технічної інвентаризації
технічного паспорту по АДРЕСА_1
знаходиться домоволодіння, що
складається з житлових будинків літ.
«А», «Б», загальною площею 156,6 кв. м,
житловою площею 101,8 кв. м, сараїв літ.
«Г», «К», «Л», «Є», вбиральні літ. «Ж»,
«З», погребу літ. «И», огорожі, мостіння
(а.с.67, 68-71).

В приміщеннях житлового будинку літ.
«А» домоволодіння АДРЕСА_1, що
перебували у володінні та користуванні
співвласника з часткою 3/20 ОСОБА_7
успадкованою ОСОБА_3, постійно була
зареєстрована ОСОБА_7 з 4
вересня 1961 року по день смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 та постійно
зареєстрований її син ОСОБА_3 з 25
листопада 1985 року (а.с.9).

Згідно складених комісією КП «ЖКС
«Пересипський» актів від 30 вересня 2013
року, від 4 листопада 2013 року в житлі
ОСОБА_3 проживають без реєстрації
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.7,8).

Місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстровано в житловому будинку
АДРЕСА_2. Відомості про реєстрацію
місця проживання ОСОБА_6 у відділі
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Одеській області відсутні
(а.с.12, 13).

Позов в інтересах ОСОБА_3, який відбуває
покарання в колонії, пред'явлено
представником ОСОБА_4, діючою на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності. ОСОБА_3 пред'явлені в його
інтересах вимоги про виселення ОСОБА_5
та ОСОБА_6 з належного йому житла в
домоволодінні по АДРЕСА_1 підтримав, що
підтверджено його власноручними
поясненнями та заявою (а.с.33. 34).

Договір найму житла, що знаходиться в
домоволодінні по АДРЕСА_1, ОСОБА_3 з
ОСОБА_5, ОСОБА_6, іншими особами у
письмовій формі не укладався, відтак,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наймачами житла не
являються та, відповідно, не
користуються визначеними главою 59 ЦК
України правами осіб, які проживають по
найму в жилих приміщеннях об'єкту права
приватної власності.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 не є ні родичами, ні
членами сім'ї ОСОБА_3 чи попереднього
власника ОСОБА_7, відтак, закріплене в
статті 405 ЦК України право користування
чужим майном, в даному випадку житлом,
на них не поширюється.

ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5 не перебував. Проживання ОСОБА_5
як жінки та ОСОБА_3 як чоловіка однією
сім'єю при тому, що ОСОБА_3 заперечує
проживання однією сім'єю, підлягає
встановленню судовим рішенням за
вимогами особи, яка на це посилається,
обґрунтовуючи певне право. Вимоги про
встановлення факту проживання однією
сім'єю не пред'явлено, відтак,
процесуальні підстави з'ясовувати ці
обставини відсутні, тому самі по собі
доводи ОСОБА_5 про її проживання з
ОСОБА_3 однією сім'єю та, відповідно,
вселення та користування житлом як
дружини, є лише запереченнями на позов,
що не підтверджені належними та
допустимими доказами.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 користуються належним
ОСОБА_3 житлом як тимчасові мешканці,
оскільки іншого їх права користування
житлом ними не доведено та, відповідно,
судом не встановлено. У сенсі положень
частини 3 статті 818 ЦК України, статті 98

ЖК України, які підлягають
застосуванню як норми матеріального
права, що регулюють сходні
правовідносини, тимчасові мешканці на
вимогу власника житла повинні
звільнити житло не пізніше семи днів
від дня пред'явлення вимоги про
звільнення помешкання, а у разі відмови
підлягають виселенню в судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Таким чином, на вимогу власника житла
ОСОБА_3 відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6
підлягають виселенню з приміщень, що
перебувають у володінні та
користуванні ОСОБА_3 як співвласника 3/20
частин домоволодіння, та знаходяться в
житловому будинку літ. «А»
домоволодіння АДРЕСА_1, без надання
іншого жилого приміщення.

Відповідно до положень частини 1 статті
88 ЦПК України витрати по сплаті
судового збору за подання позовної
заяви та апеляційної скарги в
загальній сумі 239,00 грн. (115,00 грн.+124,00
грн. = 239,00 грн.) підлягають присудженню
на користь позивача з відповідачів по
129,50 грн. з кожного.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1
ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 19 березня 2014 року -
скасувати.

Позов ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення -
задовольнити.

Виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6 з житлового
будинку літ. «А» домоволодіння АДРЕСА_1,
без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судові
витрати з ОСОБА_5 в сумі 129 грн. 50 коп., з
ОСОБА_6 в сумі 129 грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Л.М.Вадовська

Судді
Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич