Справа № 127/2-1376/07
Провадження 2-п/127/8/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2014 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

за участі заявника ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.04.2007 року,-

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2007 року Ленінським районним судом м. Вінниці було винесене заочне рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яким позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача на утримання дитини аліменти в розмірі ? частки від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 12.02.2007 року, а також судові витрати.

09 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд зазначеного заочного рішення.

В судовому засідання заявник заяву підтримав на підставах, викладених в ній, просив її задовольнити. Додатково пояснив, що за адресою 2-провулок Юності, 51 в м. Вінниці мешкає його сестра, він там не проживав, про розгляд справи йому не було відомо. Крім того, зазначив, що у нього є сумніви щодо його батьківства.

Позивач та її представник заяву вважають необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просили в її задоволенні відмовити.

Вивчивши заяву та матеріали цивільної справи № 2-1376/07, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної норми випливає, що скасування заочного рішення судом, який виніс рішення, можливе у випадку встановлення одночасно двох обставин: 1) відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин; 2) докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, повістка про виклик в судове засідання, яке відбулося 07 березня 2007 року була направлена судом за адресою, зазначеною позивачем - 2-провулок Юності, 51в м. Вінниці, та вручена відповідачу відповідно до положень ст.76 ЦПК (а.с.9). Повістка направлена за цією ж адресою на 28 березня 2007 року, повернута до суду із зазначенням, що особа за вказаною адресою не проживає.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Виклик в судове засідання на 20.04.2007 року був здійснений через засоби масової інформації (а.с.17), як-то визначено положеннями ст.74 ЦПК України.

Таким чином, відповідач був належним чином повідомленим про дату, час, місце розгляду справи.

Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1 щодо недотримання судом вимог ч.3 ст.122 ЦПК України, оскільки діюча на той час редакція ст.122 ЦПК України не передбачала отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання фізичної особи, а судові виклики сторін здійснювалися відповідно до гл.7 ЦПК України.

Окрім того, заявник не зазначив та не надав жодних доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Посилання відповідача на ту обставину, що на час ухвалення рішення на його утриманні перебували члени нової родини: дитина та дружина, не може бути взяте до уваги, оскільки, крім власного пояснення про утримання вказаних осіб, дане твердження ніяким доказом не доводиться. При цьому, суд звертає увагу, що судом ухвалено рішення з врахуванням положення ст.182 СК України. Крім того, як вбачається з даних копії паспорта заявника, заявником з ОСОБА_4 шлюб був укладений в жовтні 2007 року, в той час, як рішення ухвалювалося в квітні 2007 року. Інших доказів заявник не зазначив.

Щодо сумнівів заявника в його батьківстві, то дані твердження, крім його пояснень, також ніякими доказами не доводяться, тому не можуть бути взяті до уваги. При цьому, суд звертає увагу, що заявник не позбавлений права оспорити своє батьківство і відповідно в подальшому реалізувати свої процесуальні права.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на відсутність двох підстав для скасування заочного рішення, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 230-232 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.04.2007 року - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя :