Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1496/14р.
Головуючий у 1 інстанції Марченко Н.В.
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 травня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.

суддів: Воробйової І.А.

Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 07 лютого 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю
третьої особи орган опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Заводському районі про позбавлення
батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом, який в процесі розгляду
справи доповнила, до ОСОБА_3, за участю
третьої особи орган опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Заводському районі про позбавлення
батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що перебувала у шлюбі,
зареєстрованому в Орджонікідзевському
відділі реєстрації актів цивільного
стану Запорізького міського
управління юстиції, актовий запис №
174356.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 26
червня 2012 року шлюб між сторонами було
розірвано.

Фактично шлюбні стосунки і сумісне
проживання було припинено з серпня 2011
року, дитина проживає з позивачем. Весь
час відповідач життям доньки не
цікавився, не телефонував, не виявляв
бажання спілкуватись з дитиною та
приймати участь у її вихованні.
Відповідно до рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя, відповідачу присуджені
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки з січня 2013 року. Проте аліменти
виплачуються нерегулярно,
заборгованість по аліментам на січень
2013 року складає 11109, 83 грн.

На підставі викладеного, позивач
просила суд, позбавити ОСОБА_3
батьківських прав.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 07 лютого 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 у
відношення малолітньої доньки ОСОБА_5

В апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

ОСОБА_3, а також його представник ОСОБА_6
повідомлені про час і місце судового
засідання, в судове засідання не
з'явились.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України,
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд
повинен розглядати справу протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції має бути розглянута
протягом двох місяців з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до розгляду.

Крім того, відповідно до ст. 6 Конвенції
"Про захист прав людини і
основоположних свобод" кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку.

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, згідно вимог ч. 2 ст.305 ЦПК
України, не перешкоджає розглядові
справи.

Оскільки визначений ст.303-1 ЦПК України
строк закінчився, та враховуючи
повторну неявку ОСОБА_3, належне
повідомлення за вказаною ним в
апеляційній скарзі адресою та за
зазначеним ним особисто номером
телефону про час та місце проведення
судового засідання по розгляду його
апеляційної скарги, колегія суддів
визнала, що процесуальних перешкод для
здійснення перевірки рішення суду
першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за відсутності
апелянта не має.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що відповідач
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків щодо дочки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не піклується про
неї, не бере участі у її вихованні та
матеріальному забезпеченні, з дитиною
взагалі не спілкується з серпня 2011
року, не виявляє до неї батьківської
турботи та уваги, не турбується про її
фізичний і духовний розвиток, що
відповідно до вимог ст.164 СК України є
підставами для позбавлення його
батьківських прав відносно
малолітньої доньки.

Вказані висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи та
узгоджуються з нормами матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав жодного доказу, які
мав надати у відповідності до вимог
ст.ст.10,11,60 ЦПК України, на
підтвердження факту створення йому
перешкод у спілкуванні з дитиною.

Судом встановлено, що після розлучення
сторони проживають окремо, з 2011 року
ОСОБА_3 не бачиться з дитиною і не
спілкується з нею, тривалий час взагалі
не проявляє інтересу до життя дочки і
не надавав матеріальної допомоги на її
утримання.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права
дитини, ст.8 Закону України "Про охорону
дитинства", ст.180 СК України батьки
несуть відповідальність за створення
умов, необхідних для всебічного
розвитку дитини, і зобов'язані
утримувати дитину до повноліття.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 13
березня 2012 року з ОСОБА_3 на утримання
дитини були стягнуті аліменти. Проте
відповідач не виконував обов'язки по
утриманню дитини, аліменти не
сплачував та станом на 01.12.2013 року має
заборгованість у розмірі 21851 грн.

Звернення відповідача до органів опіки
та піклування про перешкоджання
позивачкою його спілкуванні з дитино,
суд першої інстанції правильно оцінив
критично та як спосіб захисту від
даного позову.

Так, органи опіки та піклування
повідомили суд, що ОСОБА_3 ніяких дій
щодо встановлення графіку спілкування
з донькою не проведено, натомість ним
подано позов до Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя про
оспорювання батьківства щодо дитини
ОСОБА_5.

Суд апеляційної інстанції приймає до
уваги повторний висновок районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Заводському району від 28
травня 2014 року про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3
Вказаним висновком підтверджені факти
систематичного невиконання
відповідачем обов'язків по вихованню
дитини та відповідность інтересам
дитини позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав.

При розгляді справи не встановлені
обставини, існування яких могло стати
перешкодою у здійсненні батьківських
обов'язків, що виключало б винну
поведінку відповідача в ухиленні від
виховання дитини.

ОСОБА_3 не прагне бачитись з дитиною,
після ухвалення судового рішення
ставлення до дитини та відношення до
виконання батьківських обов'язків не
змінилося. Апеляційний суд відкладав
розгляд справи і надавав можливість
відповідачу прийняти заходи для
відновлення стосунків з дитиною та
звернутися до органу опіки та
піклування для сприяння в цьому
питанні та визначення можливих умов
участі його у вихованні дитини. Проте
відповідач таких заходів не прийняв та
перестав з'являтися в судові засідання.

Повно та об'єктивно встановивши в
судовому процесі всі обставини справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
обґрунтовано визнав, що ОСОБА_3 свідомо
самоусунувся від виконання
батьківських обов'язків і позбавлення
батьківських прав вимагають інтереси
малолітньої дитини.

Суд першої інстанції обґрунтував свої
висновки щодо наявності правових
підстав для позбавлення відповідача
батьківських прав з урахуванням
ст.ст.150, 164, 171СК України, п.15, 16 постанови
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення батьківських прав" від 30
березня 2007 року №3.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права і порушення
норм процесуального права, не
спростовують висновків суду,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення, та зводяться лише до
переоцінки доказів, яким надана
належна оцінка судом в ході розгляду
справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 07 лютого 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: