Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2014 р. Суворовський районний
суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Пепеляшкова
О.С.

при секретарі Лапчинській
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 18 у місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи
ОСОБА_5, приватний нотаріус Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання договору дарування
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулись ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, які вказали, що є інвалідами з
дитинства по слуху та малограмотними
людьми похилого віку, під час
підписання договору дарування були
упевнені,що вони дають згоду на
прописку онуків у свою квартиру,
сурдоперекладача під час підписання
договору не було, а тому, посилаючись на
положення ст. 56, 243 ЦК України редакції
від 1963р., ст.ст. 215, 232 ЦК України від 2003р.
(так як взимку 2013р. зі слів матері
відповідачів вони дізналися, що
останні мають намір продати квартиру),
позивачі просили визнати договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
05.07.2002 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5
і ОСОБА_3, ОСОБА_4 і посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстраційним номером 5133 -
недійсним.

В судовому засіданні представник
позивачів вимоги позову підтримала та
просила їх задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на викладені в
позовній заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з
заявою про визнання позову та розгляд
справи у її відсутність, проте
зазначила про пропуск строку позовної
давності та про те, що зі слів матері
позивачі через декілька років постійно
говорили матері, що вони мають сумніви
щодо цього договору і вони б хотіли
подарувати цю квартиру своїй доньці
ОСОБА_5; що окрім позивачів договір
дарування підписувала ОСОБА_5, яка не
страждає вадами слуху і мови, розуміє
українську мову та володіє технікою
спілкування с позивачами - отже під час
підписання договору ОСОБА_5 і її батьки
усвідомлювали, що вони підписують саме
договір дарування, а наміру продати
квартиру відповідачі ніколи не мали
(а.с. 93).

ОСОБА_4 до суду не з'явився,
повідомлявся про час та місце розгляду
справи через оголошення у пресі,
причини неявки суду повідомлені не
були.

Приватний нотаріус ОСОБА_6 звернулась
до суду з заявою про розгляд справи у
зв'язку з завантаженістю на роботі у її
відсутність (а.с. 81).

Третя особа ОСОБА_5 звернулась до суду з
заявою про розгляд справи у її
відсутність та про те, що вимоги позову
вона вважає обґрунтованими (а.с.115).

Вислухавши пояснення представник
позивачів, дослідивши матеріали
справи, суд встановив наступне.

Квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності на житло від
11.06.2002р. належала ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5
в рівних частках (а.с. 51).

Позивачі ОСОБА_1 й ОСОБА_2 є інвалідами
дитинства по слуху (а.с. 7-9, 19, 20).

05.07.2002р. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5
подарували, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 (що діяли
зі згоди матері ОСОБА_9) прийняли в дар
АДРЕСА_1 (а.с. 48).

ОСОБА_5 внаслідок одруження змінила
прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 105).

Угода, укладена внаслідок помилки, що
має істотне значення, відповідно до ст.
56 ЦК України в редакції 1963р., що регулює
спірні правовідносини, може бути
визнана недійсною за позовом сторони,
яка діяла під впливом помилки.

Загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється
статтею 71 цього Кодексу в три роки та
застосовується незалежно від заяви
сторін - ст.75 Кодексу.

Як зазначає в своїй Постанові ВСУ від
12.06.2009р. № 2 „Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції" в п. 26 причини
пропуску позовної давності є предметом
доказуванн.

Проте позивачами жодного доказу
поважності причини пропуску строку
позовної давності не зазначено.

Разом з тим, як роз'яснює пленум ВСУ в
абз.3 п.11 своєї постанови від 18.12.2009р. за N
14 „Про судове рішення у цивільній
справі" встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Суд зазначає, що сторонами у справі є
позивач та відповідач.

Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України
рішення у справі може постановлюватися
лише щодо сторін.

Згідно положень ст. 11 ЦПК України право
визначення предмета та підстав позову
належить виключно позивачеві.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлено
вимоги про визнання договору дарування
недійсним до третьої особи ОСОБА_5, яка
також є належними відповідачем по
справі як сторона договору дарування, а
заявлення вимог до не повного кола
відповідачів є також підставою для
відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного суд дійшов до
висновку про те, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання договору дарування
недійсним має бути залишений без
задоволення в повному обсязі.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215,
218, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору дарування недійсним
- залишити без задоволення в повному
обсязі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через Суворовський
районний суд м.Одеси. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя