Справа №591/6226/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шершак М. І.Номер
провадження 22-ц/788/980/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 34
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І., Маслова В.
О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 15 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО»

про відшкодування майнової та
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О
В И Л А:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06
травня 2013 року відповідач ОСОБА_3 о 19
год. 30 хв. по вул. Паризької Комуни в
м.Суми, керуючи автомобілем Рeugeot -3008,
державний номер НОМЕР_1, під час зміни
напрямку руху не впевнився, що це буде
небезпечним, в результаті чого
допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ
21099, державний номер НОМЕР_2 під його
керуванням. В результаті ДТП він
отримав тілесні ушкодження, проходив
лікування, а автомобілі - механічні
пошкодження. Постановою Зарічного
районного суду м.Суми від 03 липня 2013
року ОСОБА_3 був притягнутий до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп.
Вважає відповідача винним у
спричиненні збитків та, вточнивши
позовні вимоги, просив стягнути на свою
користь 31910 грн.77 коп. майнової шкоди,
яка включає в себе вартість
пошкодженого автомобіля - 29478,6 грн.,
вартість лікування - 1061,23 грн., витрати
на транспортування транспортного
засобу - 950 грн., вартість проведеної
експертизи - 420,94 грн., а також моральну
шкоду в розмірі 20 000 грн., понесені ним
судові витрати у справі.

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 15 квітня 2014 року позов
задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
заподіяну матеріальну шкоду у розмірі
33 697 грн. 65 коп., моральну шкоду в розмірі
3 000 грн., а також суму понесених судових
витрат в розмірі 1 700 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, про відмову
ОСОБА_4 в задоволенні його позовних
вимог повністю. Зокрема зазначає, що на
момент ДТП його цивільно-правова
відповідальність була застрахована в
ПрАТ СК «ВУСО». Його представник був
присутнім при огляді транспортного
засобу позивача. Зважаючи на те, що його
цивільно-правова відповідальність
застрахана та сума заявленого позову
повністю покривається лімітом
відповідальності страховика, а тому,
вважає себе неналежним відповідачем.
Крім того, не погоджується з висновком
суду про те, що він є єдиним винуватцем
ДТП, оскільки на момент його вчинення
цивільно-правова відповідальність
позивача всупереч ст.21.1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» застрахованою не була і
останній не мав права керувати
транспортним засобом, що позбавляє
останнього права на відшкодування
збитків навіть за наявності вини
позивача. Зазначає, що з наданого ним
страхового полісу вбачається, що
розмір завданої шкоди значно менший
ліміту страховика. А тому, навіть при
його несвоєчасному зверненні
страховик не мав права відмовляти
позивачу у виплаті страхового
відшкодування, бо в розумінні закону
страхування було здійснене на користь
останнього, а суд першої інстанції на
дану обставину уваги не звернув. Крім
того, він після пригоди хворів, а тому,
причина несвоєчасного звернення до
страхової компанії є поважною. Вважає,
що суд повинен був критично
поставитись до Звіту про оцінку
спричинених збитків, оскільки
необхідність проведення тих чи інших
видів ремонтних робіт є явно завищеною
та не відповідає зафіксованим
пошкодженням автомобіля на момент його
огляду співробітниками ДАІ. Спеціаліст
у Звіті не надав відповіді на питання
щодо вартості спірного транспортного
засобу після ДТП, хоча таке питання
ставилося на дослідження. Крім того,
вважає, що висновок спеціаліста,
наданий позивачем, не може вважатися
актом судової експертизи, оскільки
особа набуває прав та несе обов'язки
судового експерта лише після
одержання нею ухвали суду про
призначення експертизи. Не
погоджується з розміром стягнутої на
користь позивача моральної шкоди,
оскільки він жодним чином не
обґрунтований. Вважає, що позивач не
надав належних доказів сплати
вартості експертизи та витрат,
пов'язаних з евакуацією пошкодженого
транспортного засобу. Вартість ліків,
вважає, також не може бути
відшкодованою, оскільки серед чеків є
благодійні внески, а решта ліків,
найменування яких вказані у чеках, не
відповідають призначенням лікаря та
проведеному лікуванню, а тому, не мають
причинного зв'язку з ДТП. Суд
безпідставно стягнув лікарняні, від
стягнення яких позивач відмовився в
ході розгляду справи та які були йому
виплачені за місцем роботи. Судом
невірно стягнутий судовий збір.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3, який апеляційну скаргу
підтримує з мотивів у ній викладених,
пояснення ОСОБА_4, який проти скарги
заперечує, вивчивши матеріали справи,
перевіривши рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
- зміні, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 у
частині відшкодування майнової шкоди,
місцевий суд дійшов висновку, що
позивачем надано достатньо доказів на
підтвердження заподіяння майнової
шкоди і її розміру -33697грн.65 коп.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд
виходив зі ступеня моральних страждань
позивача, їх тривалості, негативних
наслідків та визначив до стягнення на
відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

Але з таким висновком суду першої
інстанції погодитися в повному обсязі
неможливо.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України
шкода завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода , завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.Згідно
до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки відшкодовується
за наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків в результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. До збитків,
зокрема, відносяться витрати, яких
особа зазнала у зв'язку із знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі.

Згідно з ст. 23 ЦК України моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншими ушкодженнями здоров'я, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала в зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку зі знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому

законодавством, включаючи витрати
на усунення пошкоджень, зроблених
навмисно з метою порятунку
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того

власника чи законного користувача
транспортного засобу, який керував
транспортним засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин,
помістити на

стоянку, до розміру шкоди додаються
також витрати на евакуацію
транспортного засобу до стоянки та
плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п.п.33.1.1,33.1.4 п.33.1 ст.33 зазначеного
Закону у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування, водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
дотримуватися передбачених правилами
дорожнього руху обов'язків водія,
причетного до дорожньо-транспортної
пригоди, невідкладно, але не пізніше
трьох робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

У разі неповідомлення Страховик після
виплати страхового відшкодування
згідно абзацу «г» п.п.38.1.1. п. 38.1. ст. 38
Закону має право подати регресний
позов до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду.

Згідно ч.1 ст.990 ЦК України страховик
здійснює страхову виплату відповідно
до умов договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката).

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.991 ЦК України
страховик має право відмовитися від
здійснення страхової виплати у разі
несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового випадку
або створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків.

Рішення страховика про відмову
здійснити страхову виплату
повідомляється страхувальникові у
письмовій формі з обґрунтуванням
причин відмови(ч.3 ст.991 ЦК України).

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 26 Закону
України «Про страхування», який
регулює відносини у сфері страхування
(крім державного соціального
страхування, як зазачено в преамбулі
Закону), підставою для відмови
страховика у здійсненні страхових
виплат або страхового відшкодування є
несвоєчасне повідомлення
страхувальником про настання
страхового випадку без поважних на
це причин або створення страховикові
перешкод у визначенні обставин,
характеру та розміру збитків.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
06 травня 2013 року о 19 год. 30 хв. по вул.
Паризької Комуни у м.Суми у районі
будинку №5 ОСОБА_3 керував автомобілем
Рeugeot -3008 державний номер НОМЕР_1, при
русі в напрямку вул.Харківської при
виконанні маневру обгону, виїхав на
зустрічну смугу руху, в результаті чого
допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ
21099, державний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_4, який рухався у
зустрічному напрямку з боку
вул.Харківської, чим порушив п.п.2.1а, 10.1
Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.10.1 Правил
дорожнього руху, перед початком руху,
перестроюванням та будь-якою зміною
напрямку руху водій повинен
переконатися, що це буде безпечним і не
створить перешкод або небезпеки іншим
учасникам руху.

На момент ДТП відповідач ОСОБА_3 не мав
при собі посвідчення водія, чим

порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху,
відповідно до якого водій механічного
транспортного засобу повинен мати при
собі посвідчення водія на право
керування транспортним засобом
відповідної категорії;

Його цивільна відповідальність була
застрахована у страховій компанії
«ВУСО». Згідно поліса №АВ/9925126
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 03 жовтня 2012 року, виданого
ПрАТ СК «ВУСО» ліміт
відповідальності на одного
потерпілого складає: за шкоду,
заподіяну життю і здоров'ю - 100 000 грн.; за
шкоду, заподіяну майну- 50 000 грн. Розмір
франшизи-0 (а.с.78).

10 червня 2013 року за результатами
розгляду матеріалів за фактом
дорожньо-транспортної пригоди на
підставі ст.110, п.2 ч.1 ст.284 КПК України
винесено постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи у
зв'язку з відсутністю в діях учасників
ДТП складу кримінального
правопорушення, передбаченого ст.286 КК
України (а.с.5,6).

Постановою Зарічного районного суду
м.Суми від 03 липня 2013 року ОСОБА_3, був
притягнутий до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
сумі 340 грн. 00 коп.(а.с.7).

Під час дорожньо-транспортної пригоди
ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та
знаходився на лікуванні у
лікаря-хірурга з 17 травня 2013 року по 29
травня 2013 року з діагнозом: ЗТГК, забій
правої половини грудної клітини,
забійна рана ділянки правого колінного
сугорба, підборіддя, а з 06 червня 2013
року по 08 липня 2013 року - на лікуванні у
лікаря-отоларинголога з діагнозом:
Посттравматична дистонія, що
підтверджується довідкою Комунальної
Установи «Сумська міська клінічна
лікарня №5» вбачається, що (а.с.38).

Згідно Звіту про визначення вартості
матеріальних збитків, завданих
власнику КТЗ ВАЗ 21099 ЗНГ, державний
реєстраційний № НОМЕР_4 внаслідок
пошкодження у ДТП від 02 липня 2013 року,
складеного ФОП ОСОБА_6, вартість
матеріальних збитків, завданих
власнику автомобіля ВАЗ 21099 ЗНГ,
дорівнює його ринковій вартості та
складає 29 478 грн. 60 коп. Тобто,
автомобіль позивача фізично
знищений.Вартість робіт по визначенню
оцінки автомобіля у розмірі 420 грн. 94
коп. сплачена позивачем. (а.с.8-27)..

Згідно Акту №5/2013 здачі-прийняття робіт
(надання послуг) від 11 травня 2013 року
виданим ФОП ОСОБА_7, вартість наданих
послуг автокрана-маніпулятора складає
950 грн. 00 коп.(а.с.33).

Позивачем надані квитанції та чеки на
підтвердження придбання медикаментів
для лікування на суму 921 грн.23 коп.(а.с28-30
).

Тобто, матеріалами справи
підтверджений розмір заподіяної
майнової шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що в
передбачений Законом триденний строк
відповідач не повідомив страховика про
настання страхового випадку. Його
доводи про те, що він у день
дорожньо-транспортної пригоди
повідомляв страхову компанію у
телефонному режимі, не знайшли свого
підтвердження. Будь-яких доказів на
підтвердження цієї обставини він суду
не надав.

Допитаний у суді апеляційної інстанції
в якості свідка представник страхової
компанії «ВУСО» аварійний комісар
ОСОБА_8 суду пояснив, що якби страхова
компанія була повідомлена навіть не у
письмовому вигляді, як це передбачено
Законом, а усно, по телефону, він би
обов'язково виїхав на місце пригоди для
з'ясування обставин ДТП, встановлення
розміру заподіяної шкоди. Але
повідомлення про настання страхового
випадку до страхової компанії не
надходило. Про дорожньо-транспортну
пригоду йому стало відомо набагато
пізніше, 21 червня 2013 року, коли ОСОБА_4
запросив його для участі в оцінці
пошкодженого транспортного засобу. При
огляді автомобіля були виявлені
чисельні механічні пошкодження,
автомобіль був дуже розбитий, всі
виявлені пошкодження були включені в
акт огляду транспортного засобу, під
яким він також поставив свій підпис.
Нічого зайвого в перелік включено не
було.

Згідно повідомлення (а.с.101) страхова
компанія «ВУСО» відмовила ОСОБА_4 у
задоволенні його заяви від 03 червня 2013
року про виплату страхового
відшкодування на підставі ст. 991,ч.1 п.5
ЦК України, ст.26,ч.1 п.5 Закону України
«Про страхування».

Допитаний у суді апеляційної інстанції
в якості спеціаліста фізична особа -
підприємець ОСОБА_6 суду пояснив, що
коли він із ОСОБА_4 та відповідачем
ОСОБА_3 направлялись на автомобілі для
проведення оцінки пошкодженого
транспортного засобу ОСОБА_4, ОСОБА_3
попросив призупинити автомобіль і
покинув його, не бажаючи участі у
проведенні оцінки. При огляді
пошкодженого автомобіля був присутнім
також представник страхової компанії
«ВУСО», за участю якого складався акт
огляду транспортного засобу, із
зазначенням у ньому всіх пошкоджень та
їх характер. Зайвого нічого в акт не
вносилось. Можливо навіть не всі
пошкодження були занесені. Автомобіль
настільки був розбитий, що неможливо
було добратись до деяких його частин.
За висновком спеціаліста автомобіль
фізично знищений, оскільки вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу без врахування
коефіцієнту фізичного зносу складає
31875 грн.23 коп. та є більшою від його
ринкової вартості - 29478 грн. 60 коп..

Висновок спеціаліста у суду не
викликає сумнів. Вартість автомобіля
на момент ДТП згідно звіту про оцінку
транспортного засобу становить 29478
грн. 60 коп. З урахуванням марки
автомобіля - ВАЗ 21099, його року випуску
- 1996, знаходження на момент ДТП у
задовільному стані, який дозволяв
власнику його використовування за
призначенням, колегія суддів вважає, що
з визначеною вартістю можливо
погодитись. Відповідач не наполягав у
суді апеляційної інстанції на
проведенні експертизи у справі. Як
пояснив у судовому засіданні ОСОБА_4
автомобіля у нього не має, він його
продав за 3000 грн. й останній не
заперечував зменшити матеріальну
шкоду, визначену спеціалістом, на 3000
грн. Будь-яких доказів на
підтвердження продажу автомобіля
позивач суду не надав, як і не надав
суду будь - яких спростувань
відповідач з приводу вартості проданих
лишків від автомобіля. Спеціаліст і
свідок ОСОБА_8 суду пояснили, що
автомобіль був настільки розбитий, що
його можливо було здати як металобрухт,
отримати за нього трохи більше 1000 грн.,
виходячи із загальної ваги автомобіля
980 кг. Вони допускають можливість
продажу за 3000 грн., якщо автомобіль
продавався на запчастини.

При обрахуванні майнової шкоди суд
вважає, що до її складу необхідно
включити вартість автомобіля за
вирахуванням 3000 грн., отриманих
позивачем за продаж пошкодженого
автомобіля, вартість ліків, витрачених
на лікування потерпілого ОСОБА_4- 921 грн.
23 коп.(ОСОБА_3 у суді апеляційної
інстанції погодився з кількістю та
переліком ліків), вартість проведеної
оцінки транспортного засобу - 420 грн. 94
коп., вартість евакуатора - 950 грн.,
всього - 28770 грн.77 коп.

Заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про безпідставне
включення судом у суму заподіяної
майнової шкоди 140 грн. добровільних
пожертвувань на користь Сумської
обласної громадської організації
«Медицина майбутнього нова», які у
розумінні Закону не є шкодою (а.с.29) та
1786 грн. 88 коп. лікарняних, від стягнення
яких під час слухання справи у суді
першої інстанції відмовився позивач,
уточнюючи свої позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
покладення обов'язку по сплаті
заподіяної позивачеві шкоди на ОСОБА_3,
про доведеність факту заподіяння
моральної шкоди та її розмір.
Заподіяння позивачеві моральної шкоди
є очевидним, а визначений судом розмір
у 3000 грн. є виваженим, розумним та
справедливим. Рішення суду в частині
стягненні моральної шкоди не
спростовується доводами апеляційної
скарги.

Стягуючи заподіяну шкоду з ОСОБА_3 та
відмовляючи у її стягненні зі
страхової компанії, колегія суддів
виходить з того, що у порушення
положень вищезазначених Законів
ОСОБА_3 у триденний строк не повідомив
страхову компанію про настання
страхового випадку, а тому, має
відповідати особисто .

ОСОБА_3 у апеляційній скарзі зазначає
про те, що після пригоди він хворів, а
тому, причина несвоєчасного звернення
до страхової компанії є поважною.
Натомість, суду він не надав будь-яких
доказів на підтвердження хвороби. За
його поясненнями, він стаціонарно не
лікувався, в без свідомому стані у не
перебував. Із пошкодженою внаслідок
ДТП рукою він знаходився вдома, але це
не перешкоджало йому повідомити
страхову компанію про настання
страхового випадку.

Апелянт не довів, що Звіт про оцінку
спричинених збитків не відповідає
зафіксованим пошкодженням автомобіля
на момент його огляду співробітниками
ДАІ, що він включає явно завищені
показники необхідності проведення тих
чи інших видів ремонтних робіт,
пошкоджень автомобіля ОСОБА_4

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 не
мав права керувати транспортним
засобом, так як він не застрахував свою
цивільну відповідальність, що
позбавляє останнього права на
відшкодування збитків, оскільки до
матеріалів цивільної справи долучена
копія страхового полісу
страхувальника ОСОБА_4 зі строком дії з
04 вересня 2012 року по 03 вересня 2013 року
(а.с.215), а дорожньо-транспортна пригода
сталася 06 травня 2013 року.

Не можливо погодитись з доводи
апеляційної скарги про невірність
визначення майнової шкоди у зв'язку з
відсутності оцінки транспортного
засобу після ДТП.

Згідно ст. 30 Закону України ««Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим. Ремонт
вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені

згідно з аварійним сертифікатом
(рапортом), звітом (актом) чи висновком
про оцінку, виконаним аварійним
комісаром, оцінювачем або експертом
відповідно до законодавства,
витрати на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб
вважається знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати на евакуацію
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної

пригоди.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 15
Постанови Пленуму Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільний і кримінальних справ за № 4
від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» «якщо
пошкоджений транспортний засіб не може
бути відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, регламентовано
статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі
статтею 8 ЦК (аналогія закону) може
застосовуватись не лише страховиком, а
й іншими особами, які здійснюють
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, та відповідають за завдану
шкоду. Тобто транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим, а власник
транспортного засобу згоден із
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного
засобу не згоден із визнанням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати з евакуації
транспортного засобу з місця цієї
пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам з евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди».

З урахуванням вищенаведеного та
обставин справи, які свідчать про
фізичне знищення належного позивачеві
автомобіля, колегія суддів вважає, що
підлягає стягненню на користь позивача
вартість автомобіля до ДТП за
вирахуванням ціни, за яку продані його
залишки, про що заявляє та не заперечує
власник - позивач у справі.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч.1
ст.307, ст. 309 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
змінює рішення суду.

Судом першої інстанції невірно
проведений розподіл судових витрат. В
цій частині рішення також підлягає
зміні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

При подачі позову підлягав сплаті
судовий збір у розмірі 451 грн. 68 коп. (336
грн. 98 коп. - за вимогами майнового
характеру і 114 грн. 70 коп.-за вимогою про
стягнення моральної шкоди). Позивачем
при подачі позову сплачено 536 грн. 98
коп., що підтверджується нечіткою
квитанцією (а.с.2) та її копією, наданою
апеляційному суду. ОСОБА_3 сплатив
судовий збір за апеляційне оскарження
у сумі 290 грн. 28 коп. (168 грн. 48 коп. за
вимогами майнового характеру і 121 грн. 80
коп. за оскарження рішення в частині
стягнення моральної шкоди а.с.187,214).

За результатами апеляційного
перегляду сума майнової шкоди
зменшена з 33697 грн. 65 коп. до 28770 грн. 77
коп. Позовні вимоги задоволені на 86%, у
зв'язку з чим на користь ОСОБА_3
підлягає поверненню судовий збір у
розмірі, що становить 23 грн. 59 коп.(14 %
від сплаченого). Шляхом взаємозаліку, з
відповідача на користь ОСОБА_4 підлягає
стягненню судовий збір у розмірі 428 грн.
09 коп.(451 грн. 68 коп. -23 грн. 59 коп ).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309, ч.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Змінити рішення Зарічного районного
суду м.Суми від 15 квітня 2014 року.

Викласти резолютивну частину рішення в
наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на
відшкодування майнової шкоди - 28770грн. 77
коп., на відшкодування моральної шкоди -
3 000 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати в розмірі 428 грн. 09 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
проголошення.

Головуючий :

Судді: