АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5159/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бабаніна В. А. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 52
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 16
квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа:
орган опіки та піклування
Нікопольської міської ради про
позбавлення батьківських прав; за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: орган опіки
та піклування Нікопольської міської
ради про відібрання малолітньої
дитини, -

В С Т А Н О
В И Л А:

06.08.2013 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулись
до суду із вказаним позовом, за яким
просили суд позбавити ОСОБА_2
батьківських прав по відношенню до
його малолітньої доньки ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову
посилалися на те, що їх донька ОСОБА_6 18
жовтня 2003 року уклала шлюб з
відповідачем по справі ОСОБА_2, який
після реєстрації шлюбу змінив своє
прізвище на «ОСОБА_2». ІНФОРМАЦІЯ_1 року
в них народилася донька - ОСОБА_5. Після
народження ОСОБА_5 донька разом з
онучкою проживали у них. Деякий час
відповідач ОСОБА_2 проживав теж разом з
дружиною в їх будинку, при цьому
періодично влаштовував сварки та
зловживав спиртними напоями. Приблизно
в жовтні 2005 року відповідач пішов з
дому проживати до іншої жінки. 03
березня 2008 року рішенням Нікопольского
міськрайонного суду Дніпропетрjвської
області шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було
розірвано. З позовом про розірвання
шлюбу по даній справі звертався ОСОБА_2
Після припинення спільного проживання
з ОСОБА_6, та після розірвання шлюбу
відповідач життям своєї дочки не
цікавився. Він жодного разу навіть не
навідався до дитячого садка, який
відвідувала ОСОБА_5, а саме: КДНЗ
(ясла-садок) «Оленка» в період з 05.06.2006
року по 01.08.2011 року. Вона перебувала в
логопедичній групі з діагнозом ЗНМ 2
ступеня заїкання. Позивачі регулярно
приводили та забирали дитину, брали
участь в навчально-виховному процесі,
загальних та батьківських зборах,
інших заходах, передбачених планом
роботи дошкільного закладу. Фактично з
народження дитини доглядом та
вихованням малолітньої ОСОБА_5
займалися вони - бабуся та дідусь. Це
було обумовлено тим, що мати дитини
ОСОБА_6 була інвалідом дитинства 1
групи, а згодом 2 групи і була обмежена в
можливості повноцінного виховання
дитини. Позивачі забезпечували дитину
всім необхідним: одягом, харчуванням,
ліками, дошкільним та шкільним
приладдям. З серпня 2008 року по червень
2010 року ОСОБА_5 проходила курс
корекційно-розвиваючих занять з
психологом центру «Синтез», за
допомогою до якого вони зверталися.
Навчання в центрі «Синтез» дало
позитивні результати і дозволило
приблизити розвиток дитини до вікової
норми. З 01.09.2011 року ОСОБА_5 навчається в
КЗ «Нікопольська середня
загальноосвітня школа». ІНФОРМАЦІЯ_2
року мати дитини, а донька позивачів
ОСОБА_6 померла. Після смерті матері
ОСОБА_5 і надалі залишилась проживати
разом з позивачами. Вони пропонували
відповідачу ОСОБА_2 приходити до них,
спілкуватись з дитиною, щоб вона звикла
до нього, пропонували його дружині, щоб
вони разом приходили до них. Зважаючи
на свій вік вони хвилюються за майбутнє
онуки, однак дружина відповідача
заявила, що для них багато честі, щоб
вона з ними чаї розпивала. Вони
зрозуміли, що в сім`ї батька ОСОБА_5 не
потрібна. Не спілкуються з онукою і
батьки ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_2 одразу
ж після смерті колишньої дружини
звернувся до ВДВС Нікопольського
міськрайонного управління юстиції з
заявою про припинення стягнення з
нього аліментів на утримання ОСОБА_5 та
закриття виконавчого провадження. З
тих пір ніякої матеріальної допомоги
на утримання дитини він не надавав. На
даний час гостро стоїть питання
оформлення ОСОБА_5 пенсії у зв'язку з
втратою годувальника. Вони мають
можливість вивезти онуку для лікування
в Німеччину, але для цього потрібні
кошти. Відповідно до вимог Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
особами, які можуть звернутися до
управління Пенсійного фонду за
призначенням даної пенсії може бути
один з батьків або опікуни. Зважаючи на
те, що вони поки що не є опікунами
малолітньої онучки ОСОБА_5, батько
дитини намагається використати цю
ситуацію на свою користь. В даному
випадку згідно вимог Закону
отримувачем пенсії буде ОСОБА_2, з яким
донька не проживає. Оформити пенсію і
передати їм банківську картку
відповідач відмовився. Він бажає
контролювати пенсійний рахунок доньки
і використовувати гроші на власний
розсуд, що звісно ж суперечить
інтересам малолітньої дитини, для якої
передбачено державою відповідну
пенсію. Цими коштами відповідач планує
поправити своє скрутне матеріальне
становище, розрахуватися з банками по
кредитним зобов'язанням. ОСОБА_2
ухиляється від виховання та
матеріального утримання дитини.
Контролю з боку батька ніякого немає,
він не відвідує школу, не займається
розвитком дитини. На підставі
обстеження матеріально-побутових умов,
комісія КЗ «НСЗШ № 21» дійшла висновку
про необхідність позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав та встановлення
опіки над ОСОБА_5 бабусі ОСОБА_3 та
дідуся ОСОБА_4. Нікопольським
міськрайонним судом Дніпропетровської
області розглядалася справа про
визначення місця проживання ОСОБА_5 і
рішенням суду від 07.05.2013 року було
визначено місце проживання
малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за їх постійним місцем
проживання. Під час розгляду даної
цивільної справи ОСОБА_5 була опитана в
судовому засіданні в присутності
педагога, психолога та представника
служби в справах дітей. ОСОБА_5 пояснила
суду, що все своє життя вона проживає
разом з дідом та бабою в їх будинку.
Вони доглядають її, виховують, створили
їй гарні умови для розвитку, обладнали
її кімнату всім необхідним. Вона дуже
любить діда та бабу і хоче жити саме з
ними, її ніхто там не ображає. З батьком
жити не бажає, оскільки боїться його.
Коли була жива її мама, а вона була
маленькою, батько ображав маму в її
присутності. Позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав буде відповідати
інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав і 20
березня 2014 року він звернувся із
вказаною зустрічною позовною заявою, в
якій просив суд відібрати у ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 його доньку ОСОБА_5 та
зобов'язати їх передати малолітню
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 йому. Посилався на
те, що позивачі агресивно відносяться
до нього, не дають йому можливості
спілкуватися з донькою, виховувати і
утримувати її, насаджують дитині
негативне відношення до нього. Він
створив сім'ю з ОСОБА_9. У 2013 році у них
народився син ОСОБА_10. Вони разом
мешкають у двокімнатній квартирі. З
ними проживає донька дружини - ОСОБА_12,
2004 року народження. Квартира належить
на праві приватної власності рідній
сестрі його дружини. Він не вживає
алкоголю, має постійну роботу. Він хоче
щоб його діти жили в одній сім'ї і може
створити умови для їх повноцінного
життя духовного і фізичного розвитку.
Він неодноразово звертався до
Управління пенсійного фонду щодо
призначення пенсії по втраті
годувальника для ОСОБА_5, однак кожен
раз йому пояснювали, що потрібен пакет
документів в оригіналах, яких у нього
немає. 21.02.2014 року він звернувся
письмово і отримав офіційну відповідь,
де вказаний перелік документів
необхідний для оформлення пенсії. Всі
оригінали документів знаходяться у
позивачів, які відмовляються їх надати.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 квітня 2014 року ухвалено:
позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити;
позбавити ОСОБА_2 батьківських прав
щодо малолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судові витрати 114,70
гривень; в задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відібрання
малолітньої дитини, відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, і постановити
нове рішення, яким відібрати його
малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
від ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які утримують її,
зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передати
йому його малолітню доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просять відхилити
апеляційну скаргу та залишити без змін
рішення суду, посилаючись на те, що
доводи апеляційної скарги є надуманими
та безпідставними.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
мати дитини - ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В жовтні 2012 року
батько дитини - ОСОБА_2 останній раз
сплатив аліменти на утримання доньки
ОСОБА_5 і з тих пір ніякої матеріальної
допомоги доньці, яка проживає з дідом і
бабою не надає. Цього не заперечує сам
ОСОБА_2, підтверджується довідкою з
місця його роботи, підтверджують
позивачі. 21.03.2014 року ОСОБА_2 вперше
надіслав ОСОБА_4 переказ на 400 гривень
після того, як 20.03.2014 року подав
зустрічний позов про відібрання
дитини. Однак з лютого місяця 2014 року
він сплачує аліменти на утримання сина
ОСОБА_10 від другого шлюбу в розмірі 14
частки від заробітку на користь своєї
дружини. В судовому засіданні ОСОБА_2
пояснив, що вони з дружиною проживають
однією сім'єю, але аліменти стягнено
для того, щоб його син не знаходився в
гіршому становищі, коли він буде
сплачувати аліменти на утримання
доньки ОСОБА_5. Це підтверджує те, що
ніхто не жде ОСОБА_5 в сім'ї батька. В 2012
році ОСОБА_2 вперше з'явився в школі,
дівчинка не знала, що це її батько, вона
його боялась і не хотіла з ним
спілкуватись. Потім він приходив зі
своїм адвокатом, у зв'язку з чим вчителя
з дівчинкою покликали до директора
школи, але дівчинка не хотіла йти до
батька і розмовляти з ним. Він приходив
до школи ще два рази, приносив солодкий
подарунок та ляльку. З 2013 року батька
дитини в школі не бачили. Представник
органу опіки і піклування Канчук І.І.
суду пояснив, що неодноразово
намагався допомогти сторонам вирішити
питання з пенсією для дитини, але
ОСОБА_2 хоче пенсію отримувати сам, з
чим не згоден ОСОБА_4, тому вони не
можуть домовитись. Орган опіки і
піклування вважає, що ОСОБА_2 слід
позбавити батьківських прав, про що
виклав у своєму висновку.

Задовольняючи позовні вимоги за
первісним позовом та відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову,
міськрайонний суд обґрунтовано
виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється
від виховання своєї дитини і його слід
позбавити батьківських прав щодо неї.
Він не піклується про здоров'я дочки, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Те, що дочка знаходиться на
вихованні у діда і баби не звільняє
його від обов'язку батьківського
піклування за неї. ОСОБА_2 після смерті
своєї дочки - матері ОСОБА_5, перші
зв'язались з батьком дитини, турбуючись
про її майбутнє, відповідач це
підтвердив. Однак, ОСОБА_2 почав не з
того, щоб спілкуватись з дочкою, а на
першому місці поставив матеріальні
питання: припинив платити аліменти і
надавати матеріальну допомогу, виник
спір хто буде отримувати пенсію дитини
і виникає таке враження, що він вважає:
якщо не він то і не позивачі, а те що
при цьому в першу чергу порушені
інтереси дитини, яка потребує
матеріальних витрат на лікування,
навчання, харчування, одяг та інше, його
не хвилювали. Щодо зустрічного позову,
то він не підлягає задоволенню, так як
рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 07.05.2013 року суд
визначив місце проживання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за їх
місцем проживання.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами у справі щодо позбавлення
батька дитини батьківських прав та
відібрання дитини від бабусі та дідуся
і передати її батькові.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, на
яку посилаються позивачі у позовній
заяві, підставами для позбавлення
батьківських прав батьків є ухилення
батьків (мати, батька) від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15,
16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно їх
утримують та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Судова колегія встановила та це
підтверджено матеріалами справи та
сторонами у справі, що малолітня дитина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зі свого
народження проживає з позивачами за
первісним позовом - її бабусею та
дідусем, які її виховують та утримують.
Відповідач пішов з сім`ї, коли дитині
було три роки. З того часу дитину не
виховує, оскільки самоусунувся від
батьківського обов'язку по вихованню
дитини. В судовому засіданні
апеляційної інстанції батько дитини
підтвердив, що останній час бачив свою
дочку в 2012 році та вона його
звинувачувала у поганому відношенні до
її матері. Свідки в судовому засіданні
суду першої інстанції надали показання
про те, що в 2012 році дитина не впізнала
свого батька та боялась його. Не
заперечував відповідач ОСОБА_2, що у
дитини не має до нього прихильності.
Він не знає якими хворобами страждає
його дитина, який її внутрішній світ,
чим займається його донька, чим
цікавиться. Доказами у справі не
встановлено, що батько дитини
піклувався про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя, що
він хоча би намагався налагодити з
дитиною відносини. Відповідач не
приходив до доньки ані на свято 1
вересня, не привітав її жодного разу на
інші свята, зокрема, і в день
народження. Встановлено, що всупереч
інтересам малолітньої дитини її
спілкування з батьком, оскільки після
вказаної зустрічі у неї загострилися
її захворювання. За рішенням суду від
07.05.2013 року було визначено місце
проживання малолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за їх
постійним місцем проживання. Під час
розгляду даної цивільної справи ОСОБА_5
була опитана в судовому засіданні в
присутності педагога, психолога та
представника служби в справах дітей та
пояснила суду, що з батьком жити не
бажає, оскільки боїться його. Коли була
жива її мама, а вона була маленькою,
батько ображав маму в її присутності.
Доказами у справі встановлено, що
заходи впливу на батька дитини щодо
виконання ним обов'язку по вихованню
дитини здійснювались службою у справах
дітей, а саме: роз'яснювальна робота
щодо необхідності належного виконання
своїх батьківських обов'язків, бесіди,
консультації, однак позитивних
результатів це не дало. Відповідач
ОСОБА_2 не довів суду, що відібрання
дитини від бабусі та дідуся та
проживання дочки з ним, є в інтересах
дитини.

Згідно висновку органу опіки та
піклування № 1016 від 27.11.2013 року
виконавчого комітету Нікопольської
міської ради доцільно позбавлення
батьківських прав громадянина ОСОБА_2
по відношенню до його дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.70-71).

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 07.05.2013 року суд
визначив місце проживання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за їх
місцем проживання та відмовив у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
про визначення місця проживання дитини
з ним.

Рішення суду набрало законної сили
18.05.2013 року (а.с.15-19).

При вирішенні цього спору суд виходив з
інтересів дитини, керуючись при цьому
п.1 ч.3 ст. 161 СК України, де передбачено,
що у разі того, якщо орган опіки та
піклування або суд визнав, що жоден із
батьків не може створити дитині
належних умов для виховання та
розвитку, на вимогу баби, діда або інших
родичів, залучених до участі у справі,
дитина може бути передана комусь із
них.

Судом визнано, що дитина не може
проживати з батьком і в інтересах
дитини надана перевага дідусеві і
бабусі у вихованні дитини, при цьому
суд також керувався принципами 2, 5
Декларації прав дитини.

Вказане рішення суду є преюдиціальним
для вирішення цього спору.

Перевіряючи справу в апеляційному
порядку, судова колегія дійшла
висновку, що матеріалами справи
встановлено ухилення відповідача
ОСОБА_2 від виконання батьківських
обов'язків по відношенню до його дитини
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим
підстав для скасування рішення в цій
частині не має.

Оскільки судом правомірно прийнято
рішення про позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав відносно його
доньки, то його зустрічний позов про
відібрання дитини задоволенню не
підлягає.

Спір судом розглянутий в інтересах
дитини.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, -
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні наявних у
справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позбавлення батьківських прав є
виключною мірою щодо нього, судова
колегія вважає безпідставними,
оскільки також із апеляційної скарги
не вбачається, що ОСОБА_2 турбується за
дитину та його вимоги обґрунтовані
інтересами дитини, а також не
спростовано належними та допустимими
доказами його ухилення від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що рішення суду
постановлено у відповідності з
вимогами закону та не має підстав для
його скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді