Справа №473/5129/13-ц 28.05.2014 28.05.2014 28.05.2014
Провадження №22-ц/784/801/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/784/801/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого - Колосовського
С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Царюк
Л.М.,

із секретарем судового
засідання - Рудніком Є.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача -
ОСОБА_3,

представника відповідача -
Глущик Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Державного підприємства "Вознесенське
лісове господарство"

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 січня 2014 року,
ухвалене за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства "Вознесенське
лісове господарство" про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 пред'явив
зазначений позов, який в подальшому
уточнював та обґрунтовував наступним.

З січня 2009 року він перебував у
трудових відносинах з відповідачем,
обіймаючи посаду лісника, а з лютого 2011
року майстра лісу.

Наказом №148 від 21 серпня 2013 року
директором ДП "Вознесенське лісове
господарство" було прийнято рішення
про скорочення 2 посад майстрів лісу з 21
жовтня 2013 р.

Того ж дня його було попереджено про
майбутнє звільнення.

Наказом директора ДП "Вознесенське
лісове господарство" від 21 жовтня 2013
року №47-к його було звільнено з
займаної посади за пунктом 1 статті 40
КЗпП України.

Посилаючись на те, що звільнення було
проведено з порушенням положень
ст.ст.42, 49-2 КЗпП України, позивач просив
визнати незаконним наказ про його
звільнення, поновити його на роботі на
посаді майстра лісу майстерських
дільниць №№4,5 ДП "Вознесенське лісове
господарство", стягнути з відповідача
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду в
сумі 47 523 грн.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 січня 2014 р. з урахуванням
ухвал цього суду від 03 лютого 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано незаконним наказ №47-к
від 21.10.2013 р. про його звільнення.
Поновлено позивача на роботі на посаді
майстра лісу Прибузького лісництва ДП
«Вознесенське лісове господарство".
Стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_2 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 6711 грн. 83 коп.
та моральну шкоду в сумі 1300 грн.
Розподілено судові витрати. Допущено
негайне виконання рішення суду в
частині поновлення позивача на роботі.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
його трудові права були порушені, а
тому він підлягає поновленню на
займаній посаді зі стягненням на його
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у сумі 6 711 грн.83 коп.
та моральної шкоди у сумі 1300 грн.

Колегія суддів погоджується з
встановленими судом обставинами та
правовідносинами, однак вважає, що
стягнута сума середнього заробітку не
відповідає вимогам законодавства, з
огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути
розірваний власником або
уповноваженим ним органом у разі змін в
організації виробництва і праці, у тому
числі й у випадку скорочення
чисельності або штату працівників.

За правилами ч.1 ст.42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається працівникам,
зазначеним у ч.2 цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

При цьому вимогами ч.2 ст.40 та ст.49-2 КЗпП
України передбачено, що одночасно з
попередженням про звільнення власник
або уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі або
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Згідно зі ст.43 КЗпП України розірвання
трудового договору з зазначених
підстав може бути проведено лише за
попередньою згодою первинної
профспілкової організації, членом якої
є працівник.

Відповідно до роз'яснень, що надані в
п.19 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 6 листопада 1992 р. з
наступними змінами «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України,
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40
КЗпП провадиться з наданням гарантій,
пільг і компенсацій, передбачених
главою III-А КЗпП.

Стаття 235 КЗпП України регламентує, що у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 р. №100
(далі - Порядок) середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п.5 Порядку нарахування виплат
у всіх випадках збереження середньої
заробітної плати провадиться виходячи
з розміру середньоденної (годинної)
заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. У разі коли середня
місячна заробітна плата визначена
законодавством як розрахункова
величина для нарахування виплат і
допомоги, вона обчислюється шляхом
множення середньоденної заробітної
плати, розрахованої згідно з абзацом
першим цього пункту, на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (п.8 Порядку).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

З матеріалів справи вбачається та таке
встановлено судом, що ОСОБА_2 з січня 2009
року перебував у трудових відносинах з
відповідачем, працюючи на посаді
лісника, а з лютого 2011 року - на посаді
майстра лісу (а.с.7).

21 жовтня 2013 року за згодою
профспілкового комітету наказом
директора ДП «Вознесенське лісове
господарство» №47-к він був звільнений
з даної посади за п.1 ст.40 КЗпП України у
зв'язку зі скороченням штату (а.с.9).

Із протокола наради Держлісагентства
України №27 від 30.05.2013 р., протоколу
наради Держлісагентства України №32
від 27.06.2013 р., аналізу фінансової та
виробничої діяльності підприємства,
штатного розпису на 2013 рік, рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 18 грудня 2013 р. вбачається,
що в зв'язку зі зменшенням бюджетного
асигнування порівняно з 2012 роком на
суму 52 847,25 грн., у Вознесенському
лісовому господарстві відбулися зміни
в організації виробництва і праці, які
супроводжувалися скороченням
чисельності і штату працівників
(а.с.32-35, 38-40, 81-82, 91-95).

Наказом №148 від 21 серпня 2013 року
директором ДП "Вознесенське лісове
господарство" було прийнято рішення
про скорочення 2 посад майстрів лісу з 21
жовтня 2013 р.

Штатний розклад ДП "Вознесенське
лісове господарство" свідчить, що в
даному підприємстві до скорочення було
наявно 20 посад майстрів лісу, в тому
числі 10 таких посад у Прибузькому
лісництві.

Між тим, при визначенні переважності
права на залишення на роботі у зв'язку з
більш високою кваліфікацією і
продуктивністю праці відповідач брав
до уваги не всіх майстрів лісу, а тільки
трьох, що є порушенням ст.42 КЗпП України
(а.с.71-73).

З врахуванням викладеного, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що у 2013 році у відповідача
відбулися зміни в організації
виробництва і праці, які
супроводжувалися скороченням
чисельності і штату працівників.

Однак, при звільненні позивача були
порушені вимоги трудового
законодавства.

За такого, суд першої інстанції
обґрунтовано поновив ОСОБА_2 на роботі
на посаді майстра лісу Прибузького
лісництва ДП «Вознесенське лісове
господарство», стягнувши з відповідача
моральну шкоду у сумі 1300 грн.

Під час розгляду справи було
встановлено, що саме відповідачем було
порушено законне право позивача на
працю. Матеріали справи містять
достатньо доказів того, що позивач
морально страждав, оскільки не вперше
був незаконно звільнений відповідачем,
вимушений був докладати додаткових
зусиль для захисту свого порушеного
права, а тому його позовні вимоги про
стягнення моральної шкоди є
правомірними.

Суд першої інстанції при визначенні
компенсації позивачу моральної шкоди у
сумі 1300 грн. правомірно врахував
ступінь та глибину моральних страждань
позивача, характер протиправних дій
роботодавця, їх тривалість та обсяг
завданих страждань.

Стягнута судом сума відповідає
принципу розумності та справедливості.

Між тим, районний суд неправильно
визначив середній заробіток за час
вимушеного прогулу, який підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Середньоденний заробіток позивача
складає 93 грн.39 коп. (заробіток за два
останні місяці перед звільненням 3922
грн.41 коп. : 42 робочих дні). Вимушений
прогул становить 66 днів.

Отже, середній заробіток за час
вимушеного прогулу без утримання
прибуткового податку й інших
обов'язкових платежів складає 3972 грн.07
коп. (93грн.39 коп. х 66 днів = 6163 грн.74 коп. -
2191 грн.67 коп. (вихідна допомога, яку
позивач отримав при звільненні)).

Таким чином, рішення районного суду в
частині вирішення позовної вимоги
ОСОБА_2 про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
підлягає зміні.

Посилання апелянта на те, що поновлюючи
позивача на роботі на посаді майстра
лісу Прибузького лісництва замість
майстра лісу майстерських дільниць
№№4,5 Прибузького лісництва, як того
вимагав позивач, суд вийшов за межі
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає безпідставним.

Дії суду є правомірними, оскільки саме
з посади майстра лісу Прибузького
лісництва був звільнений позивач.

Оскільки рішення суду частково
змінене, то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК
України підлягає зміні розподіл
судового збору.

З відповідача на користь держави
підлягає стягненню 458 грн.80 коп.
судового збору.

Інші доводи відповідача, викладені у
апеляційній скарзі, також висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу державного
підприємства "Вознесенське лісове
господарство" задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від
22 січня 2014 року в частині вирішення
позовних вимог ОСОБА_2 до ДП
"Вознесенське лісове господарство" про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, а також розподілу
судових витрат змінити.

Стягнути з державного підприємства
"Вознесенське лісове господарство" на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі 3972 грн. 07
коп.

Стягнути з державного підприємства
"Вознесенське лісове господарство" на
користь держави судовий збір у сумі 458
грн.80 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: