Справа № 523/3738/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2014 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у
складі:

головуючої одноособово судді - Середи
І.В.,

при секретарі - Максименко В.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

адвоката позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Фінчука
Б.Р., Соловйова К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в м.Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» про визнання
незаконним та скасування наказу,
поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, зобов'язання не чинити
перешкод у доступі до приміщень та
робочого кабінету, та стягнення
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» про визнання
незаконним та скасування наказу від 26
грудня 2013 року №180-ОС, поновлення на
посаді, яку він займав на момент
звільнення відповідно до наказу голови
правління товариства від 3 липня 2012
року №150 о/с з 1 травня 2013 року,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, зобов'язання
посадових осіб не чинити перешкод у
доступі до приміщень та робочого
кабінету, а також стягнення моральної
шкоди у розмірі 25000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
наказом №180-ОС від 30 квітня 2013 року
позивача було звільнено з посади
виконуючого обов'язки директора
Одеської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське
МППЗТ» за власним бажанням, згідно
рішення суду від 16 жовтня 2013 року. З
наказом про звільнення його
ознайомлено 25 лютого 2014 року. Вважає
наказ прийнято необґрунтовано та
всупереч вимогам трудового
законодавства, з перевищенням обсягу
службових повноважень. У липні 2012 року
головою правління його було
представлено як директора філії, однак
наказу не надано з посиланням на його
узгодження. У серпні 2012 року під тиском
адміністрації підприємства,
викликаним надуманими підставами, він
був змушений написати заяву, та
відповідно перебувати у відпустці з 10
вересня 2012 року по 18 листопада 2012 року.
30 вересня 2012 року перебуваючи у
відпустці позивач звернувся до голови
правління, в якій просив розглянути
питання про звільнення Фінчука Б.Р. з
посади заступника директора з
економічних питань, як такого, що не
пройшов випробувальний термін, а також
була написана заява про відкликання з
відпустки, однак відповіді не
дочекався. Під час перебування у
відпустці 4 жовтня 2012 року до нього
додому приїхала начальник відділу
кадрів ОСОБА_3 та посилаючись на
позицію керівництва повідомила, що він
повинен написати заяву про надання
йому відпустки з подальшим
звільненням, в іншому випадку не
проведуть виплату вихідної допомоги та
порушать кримінальні справи за
сприяння транспортної прокуратури
м.Одеси. З огляду на скрутне
матеріальне становище, викликане
перебуванням на його утриманні двох
дітей - інвалідів третьої групи, сліпої
матері дружини, він змушений був
погодитися. Термін попередньої
відпустки закінчувався лише у грудні
2012 року, а написання заяви про
звільнення та інші заяви були складені
під тиском та викликані погрозами. 18
листопада 2012 року його було викликано
заступником голови правління до філії
і там його змусили звільнити кабінет
директора від особистих речей. З 28
листопада 2012 року по 28 грудня 2012 року
він повинен був перебувати у
відпустці, однак в цей період, а саме з 30
листопада 2012 року по 29 березня 2013 року
йому проведено операцію з подальшою
реабілітацією, під час яких він
знаходився на лікарняному, у зв'язку з
чим не був звільненим 28 грудня 2012 року,
так як це було неможливим у зв'язку з
продовженням терміну відпустки тому.
Після виходу з лікарняного 1 квітня 2013
року позивач не зміг приступити до
виконання своїх обов'язків так як його
кабінет займав Фінчук Б.Р., за
розпорядженням якого було заборонено
позивачу у доступі на територію філії.
Того ж дня заступник директора Фінчук
Б.Р. повідомив його про звільнення,
однак з наказом не ознайомив, лише 25
лютого 2014 року надана можливість
ознайомитися, оскільки 24 лютого 2014 року
на його вимогу було надано наказ без
підпису керівництва. Його звільнення є
винятковою компетенцією голови
правління, до того ж з нього не було
знято виконання обов'язків директора
філії. Оскільки після написання заяви
про звільнення пройшло більше 2-х
тижнів і після їх спливу позивач вийшов
на роботу та приступив до виконання
обов'язків, роботодавець не мав права
його звільняти за заявою написаною 14
березня 2013 року, а враховуючи, що його
звільнення 1 квітня 2013 року є
неправомірним і по сьогоднішній день
жодних заяв про звільнення за власним
бажанням не писав, тому підстав для
його звільнення з посади виконуючого
обов'язки директора філії взагалі не
було. Внаслідок вказаних обставин
позивачу принижена його гідність, він
переживав моральні страждання,
відчував сильний емоційний стрес,
наслідками якого стала повна втрата
сну на тривалий час, постійні головні
болі, страх безробіття, підвищена
нервозність. Внаслідок стану
роздратованості порушилися стосунки з
оточуючими людьми, порушилися
нормальні життєві зв'язки через
неможливість продовження активного
громадського життя. У зв'язку з цим, він
був змушений постійно звертатися до
лікарів, за цей період йому було
проведено дві операції. Внаслідок
пережитих моральних страждань та
нервових розладів, період реабілітації
значно подовжився, тому просив
стягнути і моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач заявлені
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Представники відповідача пред'явлені
позовні вимоги не визнали та зазначили,
що ОСОБА_1 був прийнятий на посаду
заступника директора, а також
виконував обов'язки виконуючого
директора, після виходу у відпустку
повноваження виконуючого обов'язки
були покладені на заступника Фінчука
Б.Р., позивач знаходився на лікарняних,
а 11 грудня 2012 року видано наказ про його
звільнення на підставі заяви від 11
грудня 2012 року у зв'язку з виходом на
пенсію вперше. У зв'язку з отриманням
останнього лікарняного листка 1 квітня
2013 року видано наказ №45-ОС про
повторну зміну наказу №229-ОС і
встановлено було рахувати звільнення
ОСОБА_1 наступний день після виходу з
лікарняного. Починаючи з 10 вересня 2012
року своїх посадових обов'язків
позивач не виконував, не табелювався та
на робочому місці не знаходився. У
жовтні 2013 року позивач вже звертався
до суду та вимоги відновити його на
посаді не заявляв, рішенням суду було
змінено дату його звільнення з 1 квітня
на 30 квітня 2013 року та стягнуто грошову
допомогу у зв'язку зі звільненням.
Посилання на тиск є безпідставними,
вважають, що товариство у
встановленому законом порядку
звільнило ОСОБА_1 із займаної посади.
Крім того, позивачем було пропущено
строк для звернення до суду з даним
позовом, і на теперішній час він працює
на цьому ж підприємстві на іншій
посаді.

Заслухавши учасників процесу, свідка,
вивчивши матеріли справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що наказом голови
правління товариства від 03.07.2012р. №150о/с
ОСОБА_1 заступник директора філії був
призначений на посаду в.о. директора
Одеської філії «Київ-Дніпровське
МППЗТ».На підставі заяви від 30.08.2012р.,
згідно наказу №715 від 31.08.2012р. в.о.
голови правління ПАТ «Київ-Дніпровське
МППЗТ», ОСОБА_1 було надано щорічну
відпустку на 70 календарних днів з 10.09.
2012 р. по 18.11.2012р., а виконання обов'язків
директора Одеської філії з 10.09.2012 року
покладено на заступника директора
філії Фінчука Б.Р. В наступному, за
особистою заявою ОСОБА_1, на підставі
наказу по товариству №162 від 08.10.2012р.,
позивачу було надано щорічну основну
та додаткову відпустку з 19.11.2012р. по
28.12.2012р.

11.12.2012р. ОСОБА_1 звернувся із письмовою
заявою до директора Одеської філії, в
якій просив звільнити його із займаної
посади заступника директора Одеської
філії за власним бажанням в зв'язку з
виходом на пенсію вперше. Датою
звільнення просив вважати останній
день його відпустки 28.12.2012р.

Наказом №229-ос від 11.12.2012р. ОСОБА_1 було
звільнено з 28.12.2012р. із займаної посади
заступника директора філії за власним
бажанням за ст.38 КЗпП України, в зв'язку
з виходом на пенсію вперше.

В зв'язку з перебуванням ОСОБА_1 на
лікарняному з 30.11.2012 р. по 29.03.2013р., в
наказ №229-ос від 11.12.2012р., наказом № 242-ос
від 28.12.2012р. були внесені зміни, а саме
була скасована дата звільнення ОСОБА_1
з 28.12.2012р. та зазначено, що датою
звільнення ОСОБА_1 вважати перший
наступний день після виходу з
лікарняного листа.

Наказом №45-ос від 01.04.2013р., після виходу
ОСОБА_1 з лікарняного листа, його було
звільнено з займаної посади з 01.04.2013р.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Одеси від 16 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_1 до приватного акціонерного
товариства «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» - про зміну
дати звільнення, стягнення грошової
допомоги, моральної шкоди, задоволено
частково зобов'язано ПрАТ
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» змінити дату
звільнення ОСОБА_1, а саме з 01.04.2013р. на
30.04.2013р. та стягнуто з ПрАТ на користь
ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при
звільненні у зв'язку з виходом на
пенсію вперше в розмірі 27306,40 гривень.

На підставі вказаного рішення
виконуючим обов'язки директора філії
Фінчуком Б.Р. було прийнято 26 грудня 2013
року наказ №180-ОС про звільнення 30.04.2013
р. ОСОБА_1 виконуючого обов'язки
директора за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію вперше,
згідно ст.38 КЗпП України.

Наказом №65 від 26.02.2014 р. до наказу №
180-ОС було внесено зміни і слова
«виконуючий обов'язки директора»
замінено словами «заступник
директора».

На теперішній час позивач працює у
відповідача на посаді старшого
інспектора кадрів.

Суд вважає, що товариство неправомірно
звільнило ОСОБА_1 із займаної посади з
наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1,2 ст.38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Якщо працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Враховуючи те, що після закінчення
строку невикористаної відпустки
можливо було звільнення позивача, як
було встановлено раніше судом, з 30.04.2013
р., однак він не залишив роботи та не
вимагав розірвання трудового договору,
підприємство не вправі було його
звільняти за раніше поданою заявою.

Згідно з нормами частин 1,2,5 ст.235 КЗпП
України у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_3 зазначала про те, що з 2005
року вона працювала на підприємстві
начальником відділу кадрів і їй було
відомо, що з боку керівництва
здійснювався тиск на ОСОБА_1 на протязі
тривалого часу обговорювалося питання
про його звільнення, її відправили для
відібрання заяви до позивача додому, і
саме за усним розпорядженням Фінчука
Б.Р. на територію підприємства ОСОБА_1
не допускали.

Суд звертає увагу на те, що наказом від
31.08.2012 р. №715 під час надання
виконуючому обов'язки директора
Одеської філії ОСОБА_1 щорічної
відпустки, тобто лише на час відпустки,
виконання обов'язків директора було
покладено на Фінчука Б.Р..

Отже, враховуючи встановлені судом
обставини та вказану норму, ОСОБА_1
підлягає поновленню на посаді
заступника директора з покладенням
обов'язків виконуючого обов'язки
директора Одеської філії приватного
акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» з 1 травня 2013
року.

Згідно п.2 Постанови КМУ від 8 лютого 1995
р. № 100 «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати» середня заробітна плата і
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Відповідно до довідки від 15.04.2014 р. за
липень 2012 року позивачу було
нараховано 11691,10 грн., а за серпень 2012
року - 12512,96 грн., тому середня заробітна
плата складає 12102,03 грн.(11691,10 +12512,96 /2) .

У зв'язку з чим необхідно стягнути з
приватного акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу починаючи з 1
травня 2013 року по 1 червня 2014 року у
розмірі 157326,39 грн..

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача моральної шкоди то такі
вимоги підлягають лише частковому
задоволенню, оскільки у позивача на
утриманні знаходяться двоє дітей -
інвалідів третьої групи, сліпа матір
дружини, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_1 отримав моральні страждання,
хвилюючись за подальшу можливість їх
матеріального забезпечення, однак
виходячи із вимог розумності та
справедливості, суд вважає достатньою
сумою компенсації - 300 грн. (ст.237-1 КЗпП
України).

Як видно із копії наказу №180-ОС від
26.12.2013 р. ОСОБА_1 було ознайомлено з його
змістом 25.02.2014 р., а до суду з даним
позовом він звернувся 17.03.2014 р., тобто до
закінчення місячного строку, тому ним
не було пропущено строку для звернення
до суду, визначеного ст.233 КЗпП України.
Крім того, суд звертає увагу, що з
наказом №65 від 26.02.2014 р., яким було
внесено зміни до наказу № 180-ОС і який є
його невід'ємною частиною, позивача не
було взагалі ознайомлено.

З огляду на вказане та враховуючи
зазначені норми, суд не приймає до
уваги заперечення представника
відповідача, оскільки вони не
ґрунтуються на законі та
спростовуються фактами встановленими
судом.

Згідно до вимог ст.88 ЦПК України з
відповідача також підлягає стягненню
на користь держави судовий збір у
розмірі 1816,86 грн. з яких 1573,26 грн. по
вимогам матеріального характеру, а 243,60
грн. по вимогам про стягнення моральної
шкоди .

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60,64,88, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ
Одеської філії приватного
акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» від 26 грудня
2013 року №180-ОС.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника
директора з покладенням обов'язків
виконуючого обов'язки директора
Одеської філії приватного
акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» з 1 травня 2013
року.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу починаючи з 1
травня 2013 року по 1 червня 2014 року у
розмірі 157326,39 грн..

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 грн..

Зобов'язати приватне акціонерне
товариство «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» не чинити
перешкод в доступі до приміщень
Одеської філії приватного
акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» та робочого
кабінету.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» на користь
держави судовий збір у розмірі 1816,86
грн..

В іншій частині заявлених вимог ОСОБА_1
відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі
підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Суворовський районний суд м.Одеси
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: