Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Медведєва Л.П.
Справа № 412/2130/14-ц
Провадження № 22ц/782/2277/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

Головуючого - судді
Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей
Р.С., Пащенко Л.В.

при секретарі - Арутюнян
Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в місті Луганську
справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Краснодонвугілля» про відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров`я, третя особа - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Краснодоні
Луганської області,за апеляційними
скаргами ОСОБА_2 в особі представника -
ОСОБА_3 та Публічного акціонерного
товариства „Краснодонвугілля" на
рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 05 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_2 подано до суду вказаний позов.

У викладенні обставин, якими
представник позивача обгрунтовувала
позовні вимоги, вона зазначила, що в
період з 1986 року по 29.10.2010 року позивач
працював у вугільній промисловості,
останній час на шахті імені Баракова
ПАТ „Краснодонвугілля", звільнений за
станом здоров`я за п.2 ст.40 КЗпП України .
Згідно Медичного висновку
лікарської-експертної комісії від 2010
року позивачу первинно було
встановлено професійне захворювання, а
саме: хронічне обструктивне
захворювання легенів. Вдруге
підтвердилося у 2013 році. Відповідно
довідки та виписки МСЕК 738143 позивачу
було встановлено третю групу
інвалідності,40% втрати працездатності
по професійному захворюванню. У зв`язку
з ушкодженням здоров`я позивач
змушений додавати додаткових зусиль в
організації свого життя, тому що він
часто лікується,втрата працездатності
призвела до порушення звичайного ритму
життя. Представник позивача просила
стягнути на користь останнього з
відповідача відшкодування моральної
шкоди у розмірі 40 000 гривень.

Рішенням Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 05 травня 2014 року позов
задоволено частково, внаслідок чого
стягнуто з Публічного акціонерного
товариства „Краснодонвугілля" на
користь ОСОБА_2.в рахунок компенсації
моральної шкоди 9000,00 гривень,на користь
держави судовий збір у розмірі 243,60
гривень.

Звернувшись з апеляційною скаргою,
представник позивача посилається на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права та ставить
питання про зміну рішення, збільшивши
розмір стягненої з відповідача на
користь позивача суми відшкодування
моральної шкоди до 40000 гривень.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач також посилається на
порушення норм матеріального і
процесуального права та ставить
питання про скасування рішення і
ухвалення нового, яким у задоволенні
позову відмовити за необгрунтованістю
і у зв`язку з пропуском строків
звернення до суду.

Позивач, його представник та
представник третьої особи в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
останнього їх повідомлено належним
чином і в установленому законом
порядку.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача підтримав, з доводами
апеляційної скарги позивача не згоден.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача,вислухавши пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи,обговоривши доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

За результатами розгляду справи судом
першої інстанції встановлені наступні
обставини.

Так, судом встановлено, що позивач з 1983
року по 29.10.2010 року працював на
підприємствах вугільної промисловості
на підземних роботах, що
підтверджується копією трудової
книжки, звільнений за п.2 ст.40 КЗпП
України у зв`язку з невідповідністю
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров`я.

Згідно довідки МСЕК №053726 від 23.12.2010
року позивачу з 03.12.2010 року первинно
встановлено стійку втрату професійної
працездатності у розмірі 25%
безстроково внаслідок професійного
захворювання та рекомендоване
медикаментозне лікування.

За наслідками додаткового медичного
огляду позивач з 13.07.2011 року був
визнаний інвалідом третьої групи та
йому встановлено 40% втрати професійної
працездатності з 13.07.2011 року до 01.08.2013
року.

Спір судом вирішено на підставі ст.23 ЦК
України, ст.ст.153,237-1 КЗпП України, при
ухваленні рішення суд керувався
постановою Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року « Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної /немайнової/ шкоди»,
ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України.

Задовольняючи частково позов та
визначаючи розмір моральної шкоди, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача,суд виходив з того, що
позивач зазнав моральних страждань у
зв`язку з погіршенням стану здоров`я і
виходив із засад
розумностіёвиваженості та
справедливості.

За наслідками розгляду апеляційних
скарг,колегія суддів визнала, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи і ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, тому підстави
для задоволення апеляційних скарг -
відсутні.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43 (частина
четверта), 46 (частина перша) Конституції
України ( 254к/96-ВР ), Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість діяльності якої
визначають права і свободи людини та
їх гарантії, проголосила право
громадян на належні, безпечні і
здорові умови праці, соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Кодексу законів
про працю України (далі КЗпП України)
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв`язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із відповідними змінами)п.13
передбачено право на отримання
моральної шкоди працівником за умови
порушення його прав у сфері трудових
відносин, зокрема у небезпечних для
життя і здоров`я умовах, яке призвело до
його моральних страждань.

З встановлених обставин та відповідно
до норм матеріального права суд дійшов
правильного висновку, що позивач має
право на відшкодування моральної шкоди
у зв'язку з ушкодженням здоров`я, яке є
наслідком незабезпечення відповідачем
як роботодавцем належних умов праці і
ця шкода повинна бути відшкодована
відповідачем як роботодавцем.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає
стягненню на користь позивача у
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції керувався засадами
розумності, виваженості і
справедливості; врахував характер і
обсяг фізичних і душевних страждань,
які зазнав і продовжує зазнавати
позивач; неможливість відновлення
професійної працездатності, важкість
вимушених змін в житті позивача,
характер додаткових зусиль для
організації його життя. Сукупність
цих обставин дозволила суду визначити
у відшкодування позивачу моральної
шкоди на суму 9000/ дев`ять тисяч/
гривень. Саме ця сума відповідає
обставинам справи, наданим сторонами
доказам та принципам розумності,
виваженості і справедливості.
Апеляційний суд не знаходить підстав
для зміни суми, стягнутої рішенням суду
першої інстанції.

Довід апеляційної скарги представника
позивача в інтересах останнього про те,
що судом першої інстанції не
встановлено обсяг страждань позивача,
їх тривалість з 2010 року та по
теперішній час, не було враховано, що
позивач був звільнений за станом
здоров`я,втратив заробіток, активний
спосіб життя, звузилось коло
спілкування, колегія суддів не може
прийняти до уваги, оскільки колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені всі
обставини справи.

Інші доводи апеляційної скарги
представника позивача висновок суду не
спростовують і не є підставою для його
скасування або зміни.

Довід апеляційної скарги відповідача
про те, що позивачем не доведений факт
спричинення моральної шкоди та
наслідки спричинення моральної шкоди,
не заслуговують на увагу з наступних
підстав. З огляду на рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
р. № 1-9/2004 р.(п.4.1 ), ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання.

Довід апеляційної скарги відповідача,
що обов'язок по відшкодуванню
моральної шкоди покладений на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань є безпідставним, оскільки
20 березня 2007 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до Закону
№1105-14 від 23.09.1999року», яким виключено
статті в частині обов'язку Фонду
відшкодувати моральну шкоду
потерпілим на виробництві, а тому Фонд
не має обов'язку щодо відшкодування
моральної шкоди позивачу.

Довід апеляційної скарги відповідача
про те, що позивачем пропущено строк
для звернення до суду, не відповідає
вимогам закону, оскільки відповідно до
пункту 3 частини першої статті 268 ЦК
України на вимогу про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю (тобто
і на вимогу про відшкодування
моральної шкоди) позовна давність не
поширюється.

Аналогічні роз'яснення надано у пункті
16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із відповідними змінами).

При викладених обставинах, відповідно
до ст.308 ЦПК України апеляційні скарги
мають бути відхилені, рішення суду -
залишено без змін.

Керуючись ст.ст.209 307,308 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 в особі
представника - ОСОБА_3 та Публічного
акціонерного товариства
„Краснодонвугілля" - відхилити.

Рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 05 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосредньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді