АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1266/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : на ухвалу Мазай
Н. В. Доповідач в апеляційній
інстанції Бабенко В. М. УХВАЛА
27 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБабенка В.М.суддівЄльцова
В.О., Пальонного В.С.при секретарі
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_6 на
ухвалу Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 26 березня
2014 року про відмову в задоволенні заяви
про забезпечення позову по справі за
позовом ОСОБА_6 до Селянського
(фермерського) господарства «Нова
Україна», третя особа без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Жильнельфа Вельє»
про визнання правочину недійсним,
Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів,
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом
до відповідача про визнання правочину
Одночасно із позовною заявою
представником ОСОБА_6 було подано до
суду заяву про забезпечення позову, в
якій він просив суд вжити заходи
забезпечення позову шляхом заборони
СФГ «Нова Україна» та будь-яким іншим
третім особам, які діятимуть від імені
чи в інтересах СФГ, до набрання
законної сили рішенням суду у справі,
вчиняти дії щодо користування
земельною ділянкою відповідно до
державного акту на право власності на
землю серія ЧР № 0319888, виданого 05.07.2001
року, площею 2,347 га, розташованої на
території Теолинської сільської ради,
Монастирищенського району,
здійснювати будь-які
сільськогосподарські роботи, у тому
числі, але не тільки: збирати врожай,
боронувати, дискувати, культивувати,
орати, сіяти, вносити будь-які
мінеральні чи органічні добрива,
засоби захисту рослин, здійснювати
Ухвалою Монастирищенського
районного суду Черкаської області від
26 березня 2014 року в задоволенні заяви
ОСОБА_6 про забезпечення позову -
Не погоджуючись з даною ухвалою суду
представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 оскаржив
її в апеляційному порядку, посилаючись
на її невідповідність нормам
матеріального та процесуального права,
та просить суд скасувати ухвалу суду
першої інстанції і постановити нову
ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_6
про вжиття заходів забезпечення
Вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
відхилення зі слідуючих підстав.
Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК
України, розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
Відмовляючи в задоволенні заяви
ОСОБА_6 про забезпечення позову, суд
першої інстанції, з чим погоджується і
колегія суддів, виходив з того, що
заявником не було надано відповідних
доказів того, що вжиття заходів
забезпечення позову саме таким
способом, який вказано у заяві, не
порушить прав, свобод та інтересів
будь-яких інших осіб, які не є сторонами
у справі, та не перешкоджатиме
господарській діяльності юридичної
особи, яка здійснює таку діяльність.
Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що заявником не було
надано доказів того, що спірна земельна
ділянка виділена позивачу в натурі,
місцезнаходження даної земельної
ділянки, а також можливості її
використання без порушення прав інших
власників земельних ділянок, що
З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до державного акту на право
власності ЧР № 0319888, виданого 05.07.2001
року, ОСОБА_6 належить земельна ділянка,
площею 2,347 га, яка розташована на
території Теолинської сільської ради,
Монастирищенського району.
Дана земельна перебуває в оренді
СФГ «Нова Україна», яке здійснює на ній
господарську діяльність.
Згідно ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову.
Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, які містяться
в Постанові №9 від 22.12.2006 року "Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", забезпечення
позову - це сукупність процесуальних
дій, які гарантують виконання рішення
суду в разі задоволення позовних вимог.
Забезпечення позову допускається
на будь-якій стадії розгляду справи
після відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.
151 ЦПК), якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.
В зазначеній постанові судам
роз'яснено, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована
відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів. Наприклад, обмеження
можливості господарюючого суб'єкта
користуватися та розпоряджатися
власним майном іноді призводить до
незворотних наслідків.

Відповідно до п. 4 ст. 3 ЦК України
свобода підприємницької діяльності,
яка не заборонена законом, є засадою
цивільного судочинства. Тому за
загальним правилом втручання
державних органів у господарську
діяльність підприємців не
допускається.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
дослідивши матеріали справи,
врахувавши положення ст. ст. 151-153 ЦПК
України та роз'яснення, викладені в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України №9 від 22.12.2006 року "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову",
прийшов до вірного висновку щодо
відмови в задоволенні заяви ОСОБА_6 про
забезпечення позову, у зв'язку з
ненаданням позивачем доказів щодо
імовірності утруднення виконання або
невиконання рішення суду.

Водночас, колегія суддів звертає
увагу суду першої інстанції на
помилкове зазначення в резолютивній
частині ухвали про те, що вона
відповідно до ст. 293 ЦПК України не
підлягає оскарженню в апеляційному
порядку окремо від рішення суду.

Згідно роз'яснень Конституційного
Суду України, викладених у Рішенні від
28.04.2010, № 12-рп/2010, окремо від рішення
суду в апеляційному порядку підлягають
оскарженню ухвали суду першої
інстанції як про забезпечення позову і
щодо скасування забезпечення позову,
так і ухвали про відмову в забезпеченні
позову і скасуванні забезпечення
позову.

Однак, викладене не є підставою для
скасування ухвали суду першої
інстанції.

Доводи апелянта не впливають на
законність ухвали суду першої
інстанції, тому оскільки суд першої
інстанції постановив оскаржувану
ухвалу з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів апеляційну скаргу
відхиляє, а ухвалу залишає без змін

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_6 - відхилити, а ухвалу
судді Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 26 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до
Селянського (фермерського)
господарства «Нова Україна», третя
особа без самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Жильнельфа Вельє» про визнання
правочину недійсним - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :