АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4783/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бабаніна В. А. Доповідач - Макаров
М.О. Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової
Л.М.,Тамакулової В.О.

при секретарі - Завідоновій К.Д.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 березня 2014 листопада 2013
року по справі

за позовом ОСОБА_4, до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_5, про визнання
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за законом та договорів
купівлі-продажу, визнання права
власності, та за позовом третьої особи
із самостійними вимогами ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
визнання свідоцтва про право на
спадщину дійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла її мати - ОСОБА_6 та після її
смерті відкрилася спадщина до складу
якої входить: житловий будинок з
надвірними будівлями, який знаходиться
в АДРЕСА_1, Нікопольського району який
належав останній на праві власності.
Спадкоємцем першої черги, в порядку
спадкування за законом, на вказане
спадкове майно є вона- ОСОБА_4.
Зазначене спадкове майно нею було
прийнято фактично, шляхом подальшого
продовження володіння та користування
ним.

Користуючись цим будинком та
доглядаючи за ним, у 2007 році вона
звернулась до Першої Нікопольської
державної нотаріальної контори для
оформлення своїх спадкових прав, але 23
липня 2007 року їй було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом після смерті матері, у
зв'язку з тим, що нею не було пред'явлено
документ, який підтверджує право
власності спадкодавця на будинок.

В подальшому, нею 14 травня 2012 року було
отримано дублікат Свідоцтва від 10
вересня 1987 року №4136 про право
власності ОСОБА_6 на вказаний житловий
будинок, а після цього вона повторно
звернулася до Першої Нікопольської
державної нотаріальної контори із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину за законом. Однак листом
від 15 червня 2012 року їй повторно було
відмовлено у видачі свідоцтва з тих
підстав, що нею було пропущено строк
для прийняття спадщини та відсутній
правовстановлюючий документ на
житловий будинок.

Крім того, позивач зазначила, що їй
стало відомо про те, що право власності
на спірний житловий будинок, згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 05 липня 2012 року № 1-755,
перейшло до її племінника ОСОБА_8, а 27
липня 2012 року гр. ОСОБА_9, який діяв на
підставі довіреності від імені гр.
ОСОБА_8, продав вищевказаний житловий
будинок громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
який і зареєстрований за останніми.

Вважає, що ОСОБА_9 незаконно оформив
свідоцтво про право на спадщину на
ОСОБА_8 та від його імені відчужив
відповідачам спірний будинок, оскільки
ці правочини вчинені були після смерті
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у
Нікопольському міському
протитуберкульозному диспансері, у
зв'язку з чим просила визнати недійсним
та скасувати свідоцтво про право на
спадщину за законом від 05 липня 2012 року
за № 1-755, видане Першою Нікопольською
державною нотаріальною конторою на
ім'я ОСОБА_8; визнати недійсними
договори купівлі-продажу 1/4 частини та
3/4 частини спірного житлового будинку,
які укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, а
також між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, від імені
та в інтересах якого діяв ОСОБА_9, а
також позивач просила визнати за нею
право власності на спірний житловий
будинок в порядку спадкування за
законом після смерті її матері - ОСОБА_6.

У травні 2013 року третя особа із
самостійними вимогами ОСОБА_5
звернулась до суду із позовом, в якому
просила визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом від 05 липня 2012 року
за № 1-755, виданого на на ім'я ОСОБА_8
дійсним і законним, посилаючись на те,
що за заповітом, посвідченим приватним
нотаріусом Орджонікідзевського
міського нотаріального округу 29 грудня
2011 року ОСОБА_8 все своє майно, що буде
належати йому на день його смерті, та що
згідно з законодавством України може
бути успадкованим, у повному обсязі без
будь-яких винятків, заповів їй. А в
подальшому ОСОБА_9 продав спірний
будинок з її дозволу, а тому вважає
вказане свідоцтво є законним.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 березня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково та
ухвалено: визнати недійсним та
скасувати свідоцтво про право на
спадщину за законом від 05 липня 2012 року
за № 1-755 видане Першою Нікопольською
державною нотаріальною конторою на
ім'я ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_12;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу 1/4 частини житлового
будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1
укладеного 27 липня 2012 року за № 977 між
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 від імені якого на
підставі довіреності, діяв ОСОБА_9;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу 3/4 частини цього
житлового будинку, укладеного 27 липня
2012 року за № 977 між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 від
імені якого на підставі довіреності
діяв ОСОБА_9 В решті позовних вимог
ОСОБА_4 та в задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_2
просять рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду ОСОБА_4 також подала апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуцального права ставить питання
про зміну рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
в частині відмови в задоволенні її
позову про його задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг і заявлених
позовних вимог, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
апеляційних скарг та скасування
оскаржуваного рішення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з
додержанням вказаних вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла - ОСОБА_6 (
а.с.52). Після її смерті відкрилася
спадщина до складу якої входить :
житловий будинок з надвірними
будівлями, який знаходиться за адресою
Дніпропетровська область,
Нікопольський район, АДРЕСА_1, який
належав їй на підставі свідоцтва про
право особистої приватної власності
від 10 вересня 1987 року за № 4136 ( а.с.11).
Заповіту спадкодавець не складала.

Після її смерті спадкоємцями першої
черги в порядку спадкування за законом
на вказане спадкове майно були діти
спадкодавця: позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_12,
а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 померла, та після
її смерті спадкоємцем став ОСОБА_8, який
і проживав у спіному будинку (а.с. 7, 8, 51,
55, 58, 60, 63, 71)

Крім того, судом встановдено, що 29
грудня 2011 року ОСОБА_8 видав ОСОБА_9
довіреність, яка була посвідчена
нотаріально, згідно якої уповноважив
останнього вчиняти від його імені
правочини, розпоряджатися всім його
майно, вести від його імені справи в
органах нотаріату тощо, зі строком на
три роки (а.с. 61), а як вбачається із
актового запису про смерть №1146 від 17
липня 2012 року ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с. 46).

В подальшому ОСОБА_9, діючи за
довіренністю, 05 липня 2012 року звернувся
до Першої Нікопольської нотаріальної
контори із заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину після смерті
матері ОСОБА_8 - ОСОБА_12, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3( а.с.49) та в цей же день
нотаріусом було видано на ім'я ОСОБА_8
свідоцтво про право на спадщину після
смерті матері ОСОБА_8-ОСОБА_12, яка
складається із житлового будинку
АДРЕСА_1 і належав ОСОБА_6, спадкоємцем
якої була ОСОБА_12, яка прийняла
спадщину але не оформила своїх
спадкових прав (а.с.67).

27 липня 2012 року ОСОБА_9, діючи на
підставі вказаної довіреності, уклав
два договори купівлі-продажу від імені
ОСОБА_8, а саме: договір купівлі-продажу
1/4 частини житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1 за № 978
між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 та договір
купівлі-продажу 3/4 частини вказаного
житлового будинку № 977 між ОСОБА_2 та
ОСОБА_8 (а.с. 115-118).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1
- 3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Статтею 658 ЦК України визначено, що
право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить лише
власникові товару.

Однією з підстав припинення
представництва за довіреністю,
передбачених ст. 248 ЦК України, є смерть
особи, яка видала довіреність,
оголошення її померлою, визнання її
недієздатною або безвісно відсутньою,
обмеження її цивільної дієздатності.

Оскільки ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, то
довіреність від 29 грудня 2011 року, що
видана ОСОБА_9 є припиненою з
ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому ОСОБА_9 після смерті
ОСОБА_8 незаконно діяв з питаннями
оформлення спадщини на ім'я останнього
та відчуження спірного будинку
відповідачам, за таких обставин
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обгрунтовано задовольнив
позов ОСОБА_4 в цій частині.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 про те, що про смерть ОСОБА_8 їм
нічого відомо не було, а тому вони є
добросовісними набувачами спірного
будинку, колегія суддів вважає
безпідставиними, оскільки правочини,
які вчинені від імені ОСОБА_8 після його
смерті є незаконними, та вимоги ст. 388 ЦК
України на них не розповсюджуються.

Інші доводи апеляційних скарг не
можуть бути підставою для скасування
правильного по суті рішення суду,
оскільки ці доводи зводяться до
переоцінки доказів та незгодою з
висновками суду.

Крім того, колегія суддів також
погоджується з рішенням суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання
права власності на спадкове майно з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, звернулася у
червні 2012 року до нотаріальної контори
із заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину за законом, а згідно
листа №1321/01-16 від 15 червня 2012 року
нотаріусом було відмовлено позивачу у
видачі свідоцтва про право на спадщину
після смерті її матері, оскільки
позивачем пропущено строк для
прийняття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла, до інших осіб. Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно до ст. ст. 1269, 1270 ЦК України
Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

А статтею 1272 ЦК України передбачено,
якщо спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які
прийняли спадщину, спадкоємець, який
пропустив строк для прийняття
спадщини, може подати заяву про
прийняття спадщини нотаріусу за місцем
відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Разом з цим позивач до суду із
позовними вимоги про встановлення їй
додаткового строк на прийняття
спадщини, та вона не позбавлена
можливості звернутися з таким позовом
до суду

Крім того як вбачається з матеріалів
справи та зазначалося вище, після
смерті ОСОБА_14 спадкоємцями першої
черги в порядку спадкування за законом
на спадкове майно були діти
спадкодавця, а саме позивач ОСОБА_4 та
ОСОБА_12, а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 померла,
та після її смерті спадкоємцем став
ОСОБА_8 (а.с. 7, 8 55, 58), який 29 грудня 2011
року склав заповіт на ім'я ОСОБА_5,
згідно якого заповів останній все своє
майно де б воно не знаходилося і з чого
не складалося, а також все те, що буде
йому належати за законом на день смерті
(а.с. 114).

Проте цей заповіт не визнаний
недійсним, та доказів його недійсності
суду надано не було.

За таких обставинам колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано відмовив у задоволенні
цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про
те, що вона прийняла спадщину після
смерті матері шляхом фактичного вступу
та володіння і користування спірним
будинок, колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки таких
доказів в розумінні ст.60 ЦПК України
суду надано не було.

Що стосується рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
третьої особи із самостійними вимогами
ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом від 05
липня 2012 року на ім'я ОСОБА_8 дійсним, в
апеляційному порядку не
переглядається, оскільки рішення суду
в цій частині не оскаржується.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
вважає, що при розгляді справи, судом
першої інстанції були виконані всі
вимоги процесуального закону, всебічно
перевірено обставини, спір вирішено у
відповідності з нормами матеріального
права. Рішення є обґрунтованим, з
повним відображенням обставин, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
правильними.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 -відхилити.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді