22-ц/775/643/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Китаєв А.В.
Доповідач Попова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Гаврилової Г.Л.,
Попової С.А.,

при секретарі Костомановій
А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі апеляційну
скаргу Дочірнього підприємства
«Ілліч-Агро Донбас» Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» на рішення
Новоазовського районного суду
Донецької області від 19 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро
Донбас» Публічного акціонерного
товариства «Металургійний комбінат
імені Ілліча» про визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із даним позовом, в якому
зазначила, що на підставі
розпорядження Новоазовської районної
державної адміністрації № 331 від
13.07.2006р. їй видано державний акт серії
ЯГ № 103947 на право власності на земельну
ділянку площею 4,88 га, яка розташована
на території Лебединської сільської
ради Новоазовського району Донецької
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
На підставі договору оренди земельного
паю зазначеною земельною ділянкою
користувався відповідач, виплачуючи
позивачці орендну плату. Після
отримання ОСОБА_2 державного акту та
виділення їй земельної ділянки в
натурі позивачка ніяких договорів не
укладала. В листопаді 2011р. позивачка
звернулась до відповідача з вимогою
повернути її земельну ділянку,
оскільки вирішила обробляти її
самостійно, у відповідь на що
відповідачем було надано для
ознайомлення договір оренди земельної
ділянки № 915 від 30.11.2006р. з нібито її
підписом, але якого вона фактично не
підписувала. З підстав невідповідності
цього договору її волевиявленню
просила визнати такий правочин
недійсним.

Рішенням Новоазовського районного
суду Донецької області від 19 лютого 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано
недійсним договір оренди землі № 915 від
30.11.2006р., укладений між ОСОБА_2 та ДП
«Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім.
Ілліча». Вирішено питання з розподілом
судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ДП
«Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім.
Ілліча» просить рішення суду
скасувати, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального права, та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ДП
«ІллічАгроДонбас» - Танача Ю.А., яка
підтримала доводи скарги, заперечення
проти скарги позивачки ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, на праві
власності на підставі державного акту
серії ЯГ № 103947 від 21.09.2006р.,
зареєстрованого у книзі записів
реєстрації державних актів № 08,
належить земельна ділянка площею 4,88га,
розташована на території Лебединської
сільської ради Новоазовського району
Донецької області.

Відповідно до договору оренди землі №
915 від 30.11.2006р. ОСОБА_2 передала орендарю
ДП «Ілліч - Агро Донбас» належну їй
земельну ділянку площею 4,88га. Договір
оренди зареєстрований у книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
у ДП «Центр державного земельного
кадастру при Державному комітеті
України по земельним ресурсам» за №
68.

Згідно висновку судової
почеркознавчої експертизи № 260 від
07.05.2013р. НІЕКЦ Маріупольського МУ
ГУМВСУ в Донецькій області експерт
визначив неможливим відповісти на
питання чи належать підписи у
оспорюваному договорі ОСОБА_2

У висновку додаткової
судово-почеркознавчої експертизи № 335
від 31.05.2013р., проведеної тим же
експертним закладом, експерт визначив,
що підпис в графі «орендодавець»у
договорі оренди землі № 915 від 30.11.2006р.
не ідентичний зразкам підписів ОСОБА_2,
які надані на дослідження.

У висновку повторної
судово-почеркознавчої експертизи №
3924/02/3925/03 від 18.12.2013р., проведеної ДНДІСЕ,
експерт не мав змоги встановити, ким
виконано підпис в оспорюваному
договорі від імені орендодавця: чи
позивачкою, чи іншою особою.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що оскільки спірний договір
оренди не відповідає волевиявленню
позивача, що підтверджено наявністю в
договорах підпису від імені
орендодавця іншої особи, а не ОСОБА_2, з
огляду на положення ст.ст. 203, 215 ЦК
України має бути визнаний недійсним.
Суд залишив без задоволення клопотання
відповідача про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності, зважаючи на те, що позивач не
могла ознайомитися з текстом договору
у момент підписання у 2006 році та
перевірити зміст, оскільки не
отримувала його на руки.

З такими висновками суду не можна
погодитись з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно ст. 16 Закону України «Про оренду
землі» укладення договору оренди
земельної ділянки із земель приватної
власності здійснюється за згодою
орендодавця та особи, яка згідно із
законом вправі набувати право оренди
на таку земельну ділянку.

Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду
землі» договір оренди землі
укладається у письмовій формі.

За положеннями ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли в належній
формі згоди з усіх істотних умов
договору.

Відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
земельної ділянки набирає чинності
після його державної реєстрації в
порядку встановленому законом.

В суді апеляційної інстанції позивачка
не заперечувала, що підписувала
оспорюваний нею в даній справі договір
оренди землі № 915 від 30.11.2006р.,
отримувала орендну плату за її заявами,
починаючи з 2008 року і на протязі
подальших 2009-2013 років, розписуючись в
платіжних відомостях. Втім, мету
звернення до суду із позовом з
оспорюванням свого підпису пояснила
відсутністю інших можливостей
повернути земельну ділянку.

І в ході перевірки законності і
обґрунтованості ухваленого рішення
під час судового засідання
апеляційного суду були досліджені
надані орендарем відомості з виплати
відповідачем позивачці орендної плати
у грошовій формі за 2008-2013 роки за
заявами ОСОБА_2, що посвідчені її
підписами.

Як з'ясовано, в ході розгляду справи
судом першої інстанції були проведені 3
експертизи, жодна з яких не підтвердила
тверджень у позовній заяві ОСОБА_2 про
неналежність підпису в оспорюваному
договорі оренди землі в графі
«орендодавець» їй.

Крім того, підпис позивачки у акті
приймання-передачі земельної ділянки,
як не заперечували сторони в судовому
засіданні, не оспорена, на що суд першої
інстанції не зважив.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Ніякі докази не мають для суду наперед
встановленої сили згідно із ч. 2 ст. 212
ЦПК України.

Докази для ухвалення законного
рішення, з огляду на зміст ст.ст. 57-59, ч. 3
ст. 212 ЦПК України, повинні бути
належними, допустимими, достовірними,
як кожний окремо, а також достатніми у
взаємному їх зв'язку в сукупності.

Проте, судом першої інстанції з
дотриманням положень ч. 4 ст. 10 ЦПК
України не було відкореговано
некоректне питання позивача на
розв'язання почеркознавчої експертизи,
з огляду на формулювання позовних
вимог, про ідентичність, а не
належність, підпису ОСОБА_2

Суд не врахував рекомендуючий характер
проведеної додаткової експертизи від
31.05.2013р., що не узгоджується із
визнанням самою позивачкою вчинення
нею підпису в оспорюваному договорі та
іншими матеріалами у справі, що
свідчать про наявність волевиявлення
позивача на укладення цього правочину.

За таких обставин висновки суду про
обґрунтованість заявлених ОСОБА_2
позовних вимог про визнання недійсним
договору оренди землі, вмотивованих
дефектом волі, зведені з порушенням
правил оцінки доказів в цивільному
процесі, як погоджується колегія
суддів із доводами апеляційної скарги
в даній частині.

Тому рішення суду першої інстанції, що
не ґрунтуються на фактичних обставинах
справи, а також невірно обґрунтоване
невідповідністю волі орендодавця і не
підтвердженням дійсного наміру на
погодження відображених в договору
всіх істотних умов, що не було доведено
судовим розглядом, та з висновками про
невідповідність оспорюваного договору
вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України і наявністю
підстав для визнання його недійсним -
підлягає скасуванню в порядку ст. 309 ЦПК
України.

Ухвалення нового рішення з відмовою в
задоволенні позову ОСОБА_2 колегія
суддів будує на необґрунтованості
заявлених позовних вимог по суті.

І за таких обставин, з огляду на
положення ст.ст. 257, 261, ст. 267 ч. ч. 3, 4 ЦК
України, роз'яснення, що містяться у п. 28
постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009р. N 9, є
вторинним пропуск позивачкою строку на
звернення до суду лише 28 березня 2013
року із даним позовом щодо оспорення
договору оренди землі № 915, укладеного
у листопаді 2006 року.

Доводам відповідача у поданій заяві ДП
«Ілліч-Агро Донбас» про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності за ч. 4 ст. 267 ЦПК України (а.с. 12),
як вірно відзначає у змісті
апеляційної скарги відповідач, суд
першої інстанції також не дав належної
оцінки, не зважив на обізнаність
позивачки із умовами договору і
наявність її волевиявлення на
передання земельної ділянки, принаймні
з першого отримання орендної плати у 2008
році.

У зв'язку з ухваленням нового рішення
підлягають відшкодуванню
відповідачеві в порядку ст. 88 ЦПК
України понесені витрати з оплаті
судового збору за подачу апеляційної
скарги в сумі 121,80грн. за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас»
Публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» задовольнити.

Рішення Новоазовського районного суду
Донецької області від 19 лютого 2014 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро
Донбас» Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
про визнання договору оренди землі № 915
від 30.11.2006р. недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро
Донбас» Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
витрати з оплати судового збору в сумі
121 (сто двадцять одна) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді