Справа № 466/926/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 червня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

в с т
а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача - ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог
покликається на те, що 14.12.2011 р.
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
було посвідчено договір позики, згідно
якого позивач ОСОБА_1 надав позику
відповідачу - ОСОБА_2 в сумі 173194 (сто
сімдесят три тисячі сто дев'яносто
чотири) гривні 00 копійок. Згідно
вищезазначеного договору відповідач
зобов'язався повернути позику до 07
березня 2012 року, однак відповідач своїх
зобов'язань щодо повернення позики не
виконав. Оскільки відповідач
ухиляється від погашення боргу по
позиці в добровільному порядку,
порушує взяті на себе зобов'язання, це
викликало необхідність звернутися до
суду.

В процесі розгляду справи представник
позивача уточнив позовні вимоги шляхом
зменшення ціни позову до 158793,69 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому
засіданні уточнені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі,
посилаючись на викладені в позовній
заяві обставини, просив позов
задовольнити та стягнути з відповідача
на користь позивача 158793,69 грн., що
включає: 123194 грн. - основна сума боргу,
6159, 70 грн. - індекс інфляції, 7938, 42 грн. - 3 %
річних, 19037,69 грн. - проценти за
користування чужими грошовими коштами,
2463, 88 грн. - штраф.

Відповідач та його представник ОСОБА_5
в судовому засіданні частково визнали
уточнені позовні вимоги в розмірі 137292,12
грн.: 123194 грн. - основна сума боргу, 6159, 70
грн. - індекс інфляції, 7938, 42 грн. - 3 %
річних.

В процесі розгляду справи представник
позивача не заперечив щодо стягнення з
ОСОБА_2 остаточної суми яку він
фактично визнав, тобто 137292,12 грн.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
з'ясувавши дійсні обставини справи,
права та обов'язки сторін, дослідивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що позов є підставним та
його слід частково задовольнити з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
14.12.2011 р. приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 було посвідчено договір
позики, згідно якого позивач ОСОБА_1
надав позику відповідачу - ОСОБА_2 в
сумі 173194 (сто сімдесят три тисячі сто
дев'яносто чотири) гривні 00 копійок.
Згідно вищезазначеного договору
відповідач зобов'язався повернути
позику до 07 березня 2012 року, однак в
добровільному порядку умови договору
повністю не виконав.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики
вважається укладеним з моменту
передання грошей.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Загальна сума нарахувань
індексу інфляції становить - 6159, 70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Частиною 2 вищевказаної статті
встановлено, що розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5 Договору «у разі
неповернення договору в сумі та в
строки, передбачені цим договором,
позичальник зобов'язаний сплатити на
вимогу позикодавця суму боргу з
врахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми. А
відтак вимога про стягнення з
відповідача 3 % річних в сумі 7938, 42 грн.
підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно Постанови Вищого
Господарського Суду України від 12
жовтня 2011 року по справі № 5005/4278/2011
стягнення відсотків відповідно до ст.
536 ЦК України виключає можливість
стягнення відсотків, передбачених ст.
625 ЦК України.

А оскільки проценти за користування
чужими коштами у розмірі облікової
ставки та 3 % річних є різновидами
неустойки, тобто одним і тим самим
видом юридичної відповідальності за
одне й те саме порушення договірного
зобов'язання, а відтак суд приходить до
висновку, що вимога про стягнення з
відповідача ОСОБА_2 процентів за
користування чужими коштами у розмірі
облікової ставки не підлягає до
задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Частиною 2 вищевказаної статті
встановлено, що штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до п.1 Договору позики,
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів до 07.03.2012 р. Тобто з 08.03.2012 р.
почалося прострочення, а тому згідно
ст. 258 ЦК України, позивач мав право
стягнути штраф протягом одного року,
тобто до 08.03.2013 р. Однак позовну заяву
було подано в суд 07.08.2013 р та здійснив
нарахування штрафу із пропущенням
строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦПК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення.

А відтак суд приходить до висновку, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача штрафу у розмірі 2 % від
суми позики не підлягає до задоволення.

Станом на день ухвалення рішення
відповідач не повернув позивачу повну
суму коштів, чим прострочив виконання
свого грошового зобов'язання.

Таким чином, зважаючи на неповернення
відповідачем позивачеві частини суми
позики, суд вважає, що позов слід
частково задовольнити та стягнути з
відповідача ОСОБА_2 в користь позивача
ОСОБА_1 137292 (сто тридцять сім тисяч
двісті дев'яносто дві) гривні, 12 коп.
боргу та нарахувань за договором
позики.

Крім цього на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК
України з відповідача слід стягнути в
користь позивача судовий збір в сумі 229
(двісті двадцять дев'ять) гривень, 40
копійок та в користь держави судовий
збір в сумі 1143 (одна тисяча сто сорок
три) гривні, 52 копійок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 212, 213, 214, 215
Цивільного процесуального кодексу
України, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) в користь
ОСОБА_1 137292 (сто тридцять сім тисяч
двісті дев'яносто дві) гривні, 12 коп.
боргу та нарахувань за договором
позики.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) в користь
ОСОБА_1 229 (двісті двадцять дев'ять)
гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) в користь
держави 1143 (одна тисяча сто сорок три)
гривні, 52 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська