РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Харкова

в складі : головуючого -
судді Труханович В.В.

за участю секретаря -
Малойван Є.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
«Харківський канатний завод» до
ОСОБА_3, 3-тя особа
Торгівельно-комерційне товариство з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями
«Харків-Москва» про витребування майна
з чужого незаконного володіння,
визнання права власності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Харківський канатний
завод», звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, третя особа
Торгівельно-комерційне товариство з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями
«Харків-Москва» в якому просив
нежитлову прибудову НОМЕР_1 до
шпагатного цеху № 2, в літ. «А-1»,
загальною площею 388,9 кв. м, що
знаходиться в АДРЕСА_1 з незаконного
володіння ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства «Харківський
канатний завод», визнати за Публічним
акціонерним товариством «Харківський
канатний завод» право власності на
нежитлову прибудову НОМЕР_1 до
шпагатного цеху № 2, в літ. «А-1»,
загальною площею 388,9 кв. м, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Свій позов позивач обґрунтовує
тим, що 24.02.1999 за договором
купівлі-продажу Публічне акціонерне
товариство «Харківський канатний
завод» продало, а Товариство з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями
«Харків-Москва» купило за ціною 50 000,00
грн. нежитлову прибудову НОМЕР_1 до
шпагатного цеху № 2 загальною площею
388,9 кв. м за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 22.06.2011,
залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 12.09.2011 та
постановою Вищого Господарського суду
України від 15.12.2011 у справі № 5023/2521/11
вказаний вище договір № 4-1470 визнано
недійсними.

Постановою Вищого Господарського
суду України від 15.12.2011 року у справі №
5023/2511 вищевказані рішення та постанову
залишено без змін.

Однак, до моменту визнання
вказаних договорів недійсними, ТОВ ІІ
«Харків-Москва» встигло продати
придбані приміщення, а саме 28 грудня 2004
року на підставі посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_1
договору купівлі-продажу ТОВ ІІ
«Харків-Москва» вказана нежитлова
будівля була продана фізичній особі
ОСОБА_3, який є відповідачем.

Отже, позивач вважає, що спірне
нерухоме майно вибуло з власності
позивача за договором, який визнано
судом недійсним, вибуття цього майна з
володіння відбулося без волі власника,
в особі його уповноважених органів,
юрисконсульт ОСОБА_2 повноважень на
продаж нежитлових приміщень, їх
передачу іншій особі не отримував.

Всі вищевикладені обставини
вимусили позивача звернутися до суду з
даним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача заявлений позов підтримав у
повному обсязі, просив його
задовольнити з підстав, викиданих у
рішенні вище.

Представник відповідача та
третьої особи в судовому засіданні
проти позову заперечував, наголошував
на незаконності позовних вимог,
безпідставності доводів позову та
правомірне набуття права власності
відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Так, судом встановлено, що 24.02.1999
за договором купівлі-продажу Публічне
акціонерне товариство «Харківський
канатний завод» продало, а Товариство з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями
«Харків-Москва» купило за ціною 50 000,00
грн. нежитлову прибудову НОМЕР_1 до
шпагатного цеху № 2 загальною площею
388,9 кв. м за адресою АДРЕСА_1.

28 грудня 2004 року на підставі
посвідченого приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_1 договору купівлі-продажу
ТОВ ІІ «Харків-Москва» вказана
нежитлова будівля була продана
фізичній особі ОСОБА_3, який є
відповідачем.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 22.06.2011,
залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 12.09.2011 та
постановою Вищого Господарського суду
України від 15.12.2011 у справі № 5023/2521/11
вказаний вище договір № 4-1470 визнано
недійсними.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Отже, договір купівлі-продажу від
24.02.1999, за яким ТОВ ІІ «Харків-Москва»
придбало право власності на спірні
приміщення, не створює жодних правових
наслідків.

Відповідно з п. 10 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 № 9 реституція як
спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст.
216 ЦК України) застосовується лише у
разі наявності між сторонами
укладеного договору, який є нікчемним
чи який визнано недійсним. У зв'язку з
цим вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК
України.

На підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Отже, для вирішення судом питання
про витребування майна з чужого
незаконного володіння має вирішальне
значення вибуття майна із володіння
власника, а також його воля на це.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 22.06.2011 у справі
№ 5023/2521/11, встановлено, що договір №
4-1470 підписаний не уповноваженою особою
зі сторони АТ «Харківський канатний
завод», питання делегування
повноважень або уповноваження на
підписання договору відчуження
нерухомого майна іншій особі віднесено
статутом ПАТ «Харківський канатний
завод» до повноважень загальних зборів
акціонерів.

Таким чином, рішенням
господарського суду встановлено, що
юрисконсульт ОСОБА_2 діяв поза межами
своїх повноважень укладаючи спірні
договори купівлі-продажу від імені ПАТ
«Харківський канатний завод», оскільки
довіреність на ім'я юрисконсульта ПАТ
«Харківський канатний завод» не могла
надати повноважень на підписання
спірного договору, у зв'язку з тим, що
видана всупереч вимогам статуту
товариства та нормам чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК УРСР
(чинного на момент укладання договору
купівлі-продажу між позивачем та
третьою особою) за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК УРСР право
продажу майна, крім випадків
примусового продажу, належить
власникові. Якщо продавець майна не є
його власником, покупець набуває права
власності лише в тих випадках, коли
згідно з статтею 145 цього Кодексу
власник не вправі витребувати від
нього майно.

Відтак, вибуття майна за
договором купівлі-продажу з володіння
особи відбувається в момент підписання
такого договору та в момент фактичної
передачі майна та підписання акту
прийому-передачі.

Судом встановлено, що і договір
купівлі-продажу (визнаний судом
недійсним) і акт прийому-передачі
підписані юрисконсультом АТ
«Харківський канатний завод» ОСОБА_2,
який повноважень на це не мав.

Відповідно до частини першої та
третьої ст. ст. 92, 154 ЦК України, юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону;
порядок створення органів юридичної
особи встановлюється установчими
документами та законом; орган або
особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень;
установчим документам акціонерного
товариства є його статут; статут
акціонерного товариства крім
відомостей, передбачених статтею 88
цього Кодексу, має містити, зокрема,
відомості про склад і компетенцію
органів управління товариством та про
порядок ухвалення ними рішень.

Нормами ст. ст. 97, 99, 161 ЦК України
встановлено, що управління товариством
здійснюють його органи (загальні збори
і виконавчий орган); виконавчий орган
створюють загальні збори в складі
однієї або кількох осіб і він діє від
імені акціонерного товариства у межах,
встановлених статутом товариства і
законом; виконавчий орган, що
складається з кількох осіб, приймає
рішення простою більшістю від числа
присутніх учасників, якщо інше не
встановлено установчими документами
або законом.

Статтею 203 ЦК України передбачено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Отже, волевиявлення АТ
«Харківський канатний завод»
проявляється в діях його органів
управління, які діють у межах їх
повноважень.

Суд зазначає, що до повноважень
юрисконсульта позивача не входили
повноваження з продажу нерухомого
майна, а довіреність, як встановлено
рішенням Господарського суду
Харківської області від 22.06.2011 у справі
№ 5023/2521/11, таких повноважень не надала.

Тому неможливо вважати
волевиявлення ОСОБА_2 волевиявленням
ПАТ «Харківський канатний завод»,
оскільки ОСОБА_2 не є ані власником
майна, ані уповноваженою власником
особою на розпорядження майном
Товариства.

За таких обставин, суд
погоджується з твердженням позивача,
що спірне майно, вибуло з володіння ПАТ
«Харківський канатний завод» поза його
волею, оскільки уповноважені органи на
делегування повноважень з продажу
нерухомого майна, яким є загальні збори
товариства, такого рішення не приймали.

Посилання представника
відповідача та третьої особи на
рішення правління не спростовує саме
вибуття майна з володіння АТ
«Харківський канатний завод» без його
волі.

Так, Харківським апеляційним
господарським судом у постанові від 12
вересня 2011 року у справі № 5023/2521/11
встановлено, що «Статутом АТВТ
«Харківський канатний завод» в
редакції 1998 року не передбачено
повноважень президента (голови
правління) делегувати повноваження з
розпорядження майном товариства.
Більше того, відповідно до ч. 1 ст. 47
Закону України «Про господарські
товариства» виконавчий орган здійснює
керівництво його поточною діяльністю.
Натомість, як свідчить п. 7.1. статуту
АТВТ «Харківський канатний завод»,
вищим органом управління є загальні
збори, і саме останні згідно зі
статутом уповноважені вирішувати
будь-які питання діяльності
товариства. Таким чином, питання
делегування повноважень або
уповноваження на підписання договору
відчуження нерухомого майна іншій
особі віднесено статутом АТВТ
«Харківський канатний завод»до
повноважень загальних зборів
акціонерів.»

Тобто, оскільки правління не мало
право приймати рішення про делегування
повноважень з продажу нерухомого
майна, що є виключним повноваженням
загальних зборів, то рішення правління
не є волевиявленням юридичної особи -
ПАТ «Харківський канатний завод».

Суд погоджується з твердженням
представника позивача про те, що
незаконне рішення органу управління,
який вийшов за межі компетенції, що
встановлено судовим рішенням, яке
набрало законної сили, не створює прав
та обов'язків для юридичної особи та не
є її волевиявленням.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

На сьогодні, майно, зазначене у
Договорі № 4-1470, що визнаний недійсним у
судовому порядку, знаходиться у
власності відповідача, який,
враховуючи ч. 1 ст. 330 ЦК України, право
власності не набув.

Таким чином, майно вибуло з
володіння позивача поза волею, що в
свою чергу є підставою для
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Частинами 1 та 2 ст. 79 ЦПК
України встановлено, що судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат по
справі належить провести за правилами
ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 7, 10, 11, 60, 61, 88, 212 - 214, 294
ЦПК України, ст. ст. 92, 97, 99, 154, 161, 330, 216, 388
ЦК України, ст.ст. 224, 225 ЦК УРСР, п. 10
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9,
суд

ВИРІШИВ :

Позов Публічного акціонерного
товариства «Харківський канатний
завод» до ОСОБА_3, 3-тя особа
Торгівельно-комерційне товариство з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями
«Харків-Москва» про витребування майна
з чужого незаконного володіння,
визнання права власності -
задовольнити.

Визнати за Публічним акціонерним
товариством «Харківський канатний
завод» право власності на нежитлову
прибудову НОМЕР_1 до шпагатного цеху № 2
в літ. «А-1», загальною площею 388,9 кв.м, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Витребувати нежитлову
прибудову НОМЕР_1 до шпагатного цеху №2
в літ. «А-1», загальною площею 388,9 кв.м, що
знаходиться в АДРЕСА_1 з незаконного
володіння ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства «Харківський
канатний завод».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Харківський канатний завод» судовий
збір у сумі 500,00 грн. (п'ятсот гривень).

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Харківської області
через Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з дня отримання його копії.

Суддя
В.В. Труханович