Справа № 569/3686/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 червня 2014 року

Рівненський міський суд

головуючий Герасимчук М.К.,

при секретарі Дащук І.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м. Рівне
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 в інтересах малолітнього
ОСОБА_3, третьої особи - Служби у справах
дітей Рівненського міськвиконкому про
визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в :

В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_4, підтримавши позовні
вимоги за заявою про уточнення
позовних вимог, суду пояснив, що ОСОБА_1
на праві приватної власності належить
у АДРЕСА_1. У квартирі крім нього
зареєстрований внук - ОСОБА_3 і
фактично в ній не проживає з 2007 року.
Внук постійно живе зі своєю матір'ю
ОСОБА_2, яка утворила нову сім"ю. У
зв'язку з реєстрацією позивач несе
великі додаткові витрати, пов'язанні з
оплатою житла та комунальних послуг.
Просить визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та
зняти його з реєстраційного обліку за
даною адресою.

Представник відповідача - ОСОБА_5
в судовому засіданні позов не визнав,
посилаючись на доводи, викладені в
запереченнях проти позову, просив в
його задоволенні відмовити повністю.

Представник третьої особи -
Мазанович Н.П. в судовому засіданні
визнала позовні вимоги безпідставними
і такими, що суперечать інтересам
малолітнього.

Заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Спірною є житлова площа у квартирі
АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності на
житло, виданого 05 лютого 2010 року
Управлінням житлово-комунального
господарства виконавчого комітету
Рівненської міської ради.

У квартирі зареєстрований позивач і
малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також,
у квартирі був зареєстрований батько
ОСОБА_3 - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.
Останні були зареєстровані, як член
сім'ї позивача - син і внук.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_3 придбав право на проживання в
спірному будинку як член сім'ї власника
(наймача) житла, а тому, мав право на
користування цим житлом. Однак з
середини 2007 року в спірному помешканні
не проживає, що підтверджується
рішенням Рівненського міського суду
від 02 жовтня 2007 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3, яким шлюб
між сторонами розірвано, сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на виховання з
матір'ю. Таким чином, ОСОБА_2 разом з
малолітнім сином добровільно залишила
житло, забрала всі належні їм речі,
стала з сином проживати за іншою
адресою. Відомостей про те, що позивач
порушував право на проживання,
відповідач суду не надала, не виявила
бажання звернутися до суду з позовом
про поновлення порушеного права та
вселення. Відповідач не заперечила
факту непроживання свого сина в
спірній квартирі з середини 2007 року.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір.

Суд вважає надуманими посилання
відповідача, як підставу у відмові в
задоволенні позовних вимог, на
положення Закону України "Про охорону
дитинства". Так, ст. 12 Закону №2402-ІІІ
від 26 квітня 2001 року визначено, що
виховання в сім'ї є першоосновою
розвитку особистості дитини. На
кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють,
мають право і зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати її до самостійного життя та
праці.

Судом встановлено, що малолітній
ОСОБА_3 разом з матір'ю, вітчимом ОСОБА_10
та сестрою ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3
проживають у квартирі АДРЕСА_2. З Акту
обстеження матеріально-побутових умов
Служби у справах дітей виконавчого
комітету Рівненської міської ради від
24 лютого 2014 року вбачається, що батько
малолітньої ОСОБА_11, гр. ОСОБА_10
займається вихованням та утримання
доньки та прийомного ОСОБА_3. З
наведеного слідує, що ОСОБА_3
виховується в повноцінній сім"ї. А тому,
є незрозумілим посилання відповідача
на положення Закону України "Про основи
соціального захисту бездомних осіб та
безпритульних дітей", який визначає
загальні засади соціального захисту
бездомних осіб та безпритульних дітей,
забезпечує правове регулювання
відносин у суспільстві, які спрямовані
на реалізацію бездомними особами і
безпритульними дітьми прав і свобод,
передбачених Конституцією та
законодавством України, створює умови
для діяльності громадських та
благодійних організацій, що працюють у
сфері соціального захисту населення.

Задовольняючи позовні вимоги суд
враховує і положення ст. 29 ЦК України,
якими встановлено, що місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Фізична особа,
яка досягла чотирнадцяти років, вільно
обирає собі місце проживання, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом. Місцем проживання фізичної
особи у віці від десяти до чотирнадцяти
років є, зокрема, місце проживання її
батьків (усиновлювачів) або одного з
них, з ким вона проживає.

Реєстрація ОСОБА_3 у квартирі, що
належить позивачу, обмежує право
власника по користуванню нерухомим
майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК
України власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Наведені обставини свідчать про
обгрунтованність підстав для
задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 29, 383, 391, 450 ЦК України,
ст. 156 ЖК України, керуючись ст. 10, 11, 60,
212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш
и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити
повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_3 з реєстраційного
обліку за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне
оскарження і подання після цього
протягом двадцяти днів апеляційної
скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Головуючий -