Справа № 755/6177/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Антипової Л.О.

при секретарі
Філімоновій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
заборгованість за договором поруки в
розмірі 155 305,94 грн. Свої вимоги мотивує
тим, що 14.03.2008 р. між ним та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого банк надав позичальнику
кредитні кошти в розмірі 26 813,93 доларів
США, зі сплатою 10,56% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення 13.03.2013 р. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір поруки, відповідно до умов
якого ОСОБА_1 зобов'язалася відповідати
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник. Відповідно до п. 5 умов
договору поруки, позивачем було
направлено на адресу відповідача
письмову вимогу із зазначенням
невиконаних зобов'язань, яка останньою
була залишена без задоволення. На
підставі вищевикладеного, позивач
вимушений звернутися до суду з даним
позовом. Крім того, позивач також
просить стягнути з відповідача на його
користь витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1 553,06 грн.

В судовому засіданні представник
позивача збільшив позовні вимоги та
просив стягнути з відповідача
заборгованість за договором поруки в
розмірі 16 929,94 доларів США, що за курсом
НБУ становить 135 270,22 грн. та витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 553,06
грн.

Представник відповідача в судовому
засіданні подав зустрічну позовну
заяву, в якій просив визнати договір
поруки №КІОНАЕ000054760 від 14.03.2008 р.,
укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1 та витрати по сплаті судового
збору в розмірі 114,70 грн. Свої вимоги
мотивує тим, що дійсно між сторонами
було укладено договір поруки, згідно
умов якого ОСОБА_1 зобов'язалася
виконати зобов'язання, невиконані
позичальником ОСОБА_2 за кредитним
договором, який був укладений між ним
та ПАТ КБ «Приватбанк» 14.03.2008 р. Проте
ІНФОРМАЦІЯ_1 основний боржник за
кредитним договором помер. Представник
відповідача вважає, що на поручителя
ОСОБА_1 може бути покладено
відповідальність за порушення
боржником обов'язку щодо виконання
зобов'язання за кредитним договором у
випадку смерті позичальника лише за
наявності у позичальника
правонаступника, який прийняв
спадщину, та згоди поручителя
відповідати за будь-якого нового
боржника, зафіксоване в тому числі у
договорі поруки, а так як у
позичальника відсутні
правонаступники, а також відсутня
згода поручителя, то і фінансова порука
за договором поруки від 14.03.2008 р.
припиняється. Також представник просив
застосувати строк позовної давності.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечувала проти
зустрічного позову та пояснила, що
правовідносини між банком та ОСОБА_2
виникли на підставі кредитного
договору у 2008 році, поручителем в цих
відносинах з метою забезпечення
виконання зобов'язань виступає ОСОБА_1
з моменту підписання договору поруки
від 14.03.2008 р. Лише у зв'язку з
невиконанням умов Кредитного договору,
що тягне за собою відповідальність
поручителя стало підставою звернення
до суду поручителя з зустрічною
позовною заявою про визнання договору
поруки припиненим, що є нічим іншим як
спробою уникнути відповідальності.
Крім того представник позивача за
зустрічним позовом пояснила, що після
смерті ОСОБА_2 в 16-й нотаріальній
конторі спадкова справа не заводилася,
а тому спадкоємці, які були б основним
боржником за договором кредиту
відсутні, в зв'язку із чим позов і було
пред'явлено до поручителя ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та зібрані по справі
докази, приходить до наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини
першої статті 3 Цивільного кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства є: свобода
договору, свобода підприємницької
діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків визначені в статті 11
Цивільного кодексу України, зокрема з
договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Виконання
цивільних обов'язків забезпечується
засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства.

Під кредитними правовідносинами
розуміють такі, що виникають з приводу
надання (передачі, використання)
грошових коштів на умовах повернення.

Згідно п. 4 ст. 1 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
(у редакції Закону України від 23.10.2013 р.),
фінансовий кредит - кошти, які
надаються у позику юридичній або
фізичній особі на визначений строк та
під процент.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки та банківську діяльність» (у
редакції Закону України від 11.10.2013 р.),
банківський кредит - будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін
на зобов'язання боржника щодо
повернення заборгованої суми, а також
на зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Принцип забезпеченості кредиту
передбачає наявність у банку права для
захисту своїх інтересів, недопущення
збитків від неповернення боргу через
неплатоспроможність позичальника.
Принципи повернення, строковості та
платності означають, що кредит має бути
повернений позичальником банку у
визначений у кредитному договорі строк
із відповідною платою за його
користування. Цільовий характер
використання передбачає вкладення
позичкових коштів із конкретною метою,
визначеною кредитним договором.

Сторонами кредитного договору є
кредитодавець - банк або інша кредитна
організація, яка надає кошти, а також
позичальник - особа, якій надаються
кошти.

Предметом договору кредитування є сума
грошових коштів (речей, визначених
родовими ознаками), яка передається
позичальникові на умовах повернення та
сплати процентів.

Кредитний договір укладається в
письмовій формі, недодержання якої
призводить до недійсності договору.
Він є оплатним, консенсуальним,
двостороннім.

Кредитний договір є різновидом
договору позички, тому до
правовідносин, що виникають на його
основі, застосовуються ті ж правила, що
діють для договорів позички.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 14.03.2008 р. між ПАТ
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого банк надав позичальнику
кредитні кошти в розмірі 26 813,93 доларів
США, зі сплатою 10,56% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення 13.03.2013 р.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір поруки, відповідно до умов
якого ОСОБА_1 зобов'язалася відповідати
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник.

Відповідно до п. 5 умов договору поруки,
позивачем було направлено на адресу
відповідача письмову вимогу із
зазначенням невиконаних зобов'язань,
яка останньою була залишена без
задоволення.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України)

Одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України)

Кредитодавець має право на одержання
від позичальника процентів на суму
кредиту у розмірах і в порядку, що
встановлені договором. Якщо договір не
містить умови про розмір процентів, він
визначається обліковою ставкою
банківського процента (ставкою
рефінансування), встановленою
Національним банком України. У разі
відсутності іншої угоди проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення суми кредиту.

Відповідно до частини першої статі 625
Цивільного кодексу України визначено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 основний боржник за
кредитним договором ОСОБА_2 помер. На
день його смерті заборгованість по
кредиту становила більше 30 000 доларів
США. Частина боргу була погашена
страховим відшкодуванням в розмірі 15
154,69 доларів США.

Позивачем було направлено на адресу
відповідача ОСОБА_1 вимога, що була
пред'явлена до поручителя щодо
виконання забезпеченого зобов'язання,
однак дана вимога поручителем була
залишена без задоволення, таким чином
відповідачем ОСОБА_1 порушено умови
зазначеного кредитного договору в
частині своєчасного повернення
кредиту та сплати відсотків за його
користування, як поручителя, у зв'язку з
чим станом на 20.09.2010 року загальна
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 16 929,94 доларів США,
яка складається з:

- 16 114,55 доларів США, що еквівалентно 128
755,25 грн. - заборгованість за кредитом;

- 815,39 доларів США, що еквівалентно 6 514,97
грн. - прострочене тіло кредиту.

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Крім того, згідно ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Як вбачається зі змісту наведеної
норми, порука є угодою щодо прийняття
перед третьою особою на себе обов'язку
поручитися перед кредитором за
виконання боржником свого зобов'язання
та нести відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язання боржником шляхом
відшкодування в грошовій формі того,що
не було виконане боржником.

Таким чином, порука є способом
забезпечення виконання зобов'язання, а
не угодою щодо розпорядження майном,
належним поручителю, договір поруки не
створює обов'язків для будь-яких інших
осіб, крім сторін за договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

У зв'язку із вищевикладеним,
правовідносини між банком та ОСОБА_2
виникли на підставі кредитного
договору у 2008 році, поручителем в цих
відносинах з метою забезпечення
виконання зобов'язань виступає ОСОБА_1
з моменту підписання договору поруки
від 14.03.2008 р. Лише у зв'язку з
невиконанням умов Кредитного договору,
що тягне за собою відповідальність
поручителя стало підставою звернення
до суду поручителя з зустрічною
позовною заявою про визнання договору
поруки припиненим, що є нічим іншим як
спробою уникнути відповідальності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Аналізуючи добуті в судовому засіданні
докази в їх сукупності, суд вважає
наведені представником відповідача
докази такими, що не відповідають
дійсним обставинам справи, оскільки
ним не надано до суду доказів на
підтвердження того, що після смерті
основного боржника ОСОБА_2 є
спадкоємці, до яких було б пред'явлено
позов, а відтак боржник ОСОБА_1, як
поручитель, зобов'язана виконати умови
кредитного договору, в зв'язку із чим
зустрічна позовна заява не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
присуджує до стягнення з відповідача
на користь позивача понесені судові
витрати.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
10, 31, 58, 60, 88, 212-215, 224, 294 ЦЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за договором поруки в
розмірі 135 270,22 грн. та витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1 553,06 грн.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» про визнання договору
поруки припиненим - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: