АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/6319/2014 Головуючий
у 1-ій інстанції - Макаренко В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі: Онищенко О.С.

за участю:

представника заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
скаргою ОСОБА_3 на дії головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві Стеценко Наталії
Василівни

за апеляційною скаргою головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві Стеценко
НаталіїВасилівни

на ухвалу Святошинського районного
суду м. Києва від 11 лютого 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до Святошинського
районного суду м. Києва зі скаргою на
дії головного державного ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві Стеценко
Н.В. при виконанні заочного рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 28 жовтня 2011 року та просив суд:
визнати неправомірною постанову
державного виконавця про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 28 листопада 2012 року
ВП №3541771; визнати неправомірною
постанову державного виконавця про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 06 листопада 2013 року ВП №3541771.
Мотивуючи свою скаргу тим, що його не
було належним чином повідомлено про
відкриття виконавчого провадження. Та
зазначає, що про наявність виконавчого
провадження і накладення арешту майна,
боржник дізнався лише 15 листопада 2013
року під час підготовки нотаріусом
документів на купівлю-продаж
нерухомого майна, ОСОБА_3 ознайомився з
матеріалами виконавчого провадження. 18
листопада 2013 року боржник подав скаргу
на ДІЇ державного виконавця.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 11 лютого 2014 року скаргу
ОСОБА_3 на дії головного державного
ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві
Стеценко Н.В. - задоволено.

Визнано неправомірною постанову
головного державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ у місті Києві
Стеценко Н.В. про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження від 28 листопада 2012 року ВП
№3541771.

Визнано неправомірною постанову
головного державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ у місті Києві
Стеценко Н.В. про стягнення з боржника
виконавчого збору від 06 листопада 2013
року ВП №3541771.

ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві
зобов'язано повідомити суд і заявника
не пізніше ніж у місячний строк з дня
одержання ухвали суду про її виконання.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції, головний державний
виконавець ВДВС Святошинського РУЮ у м.
Києві Стеценко Н.В. подала апеляційну
скаргу, в якій просила скасувати ухвалу
суду.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається, на те, що ухвалу
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
з невідповідністю висновків суду
обставинам справи. Та зазначає, що нею
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження від 28
листопада 2012 року, на підставі
виконавчого листа № 2-3808/11 виданого
Святошинським районним судом та 29
листопада 2012 року направлено копії
вказаної постанови боржнику та
стягувану, про що свідчить витяг з
книги реєстрації вихідної (простої)
кореспонденції ВДВС Святошинського
РУЮ у м. Києві.

Представник заявника у суді
апеляційної інстанції заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
та просив її відхилити.

Головний державний виконавець ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві Стеценко
Н.В. у судове засідання не з'явився про
день, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином. Від неї
надійшла заява з проханням слухати
справу у її відсутності.

Тому відповідно до ст.305 ЦПК України
колегія суддів вирішила розглядати
справу за відсутності осіб, що не
з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом постановою
головного державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ у місті Києві
Стеценко Н.В. від 28 листопада 2012 року ВП
№3541771 було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-3808/2011 виданого 09
грудня 2011року Святошинським районним
судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
боргу у розмірі 1 062 847,86 грн. Проте
вказана постанова всупереч вимог ч. 1
ст. 31 Закону України "Про виконавче
провадження" не була направлена на
адресу боржника рекомендованим листом.

Постановою головного державного
виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у
місті Києві Стеценко Н.В. від 28
листопада 2012 року ВП №3541771 було
накладено арешт майна боржника та
оголошено заборону на його відчуження.

06 листопада 2013 року постановою
головного державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ у місті Києві
Стеценко Н.В. ВП №3541771 було стягнуто з
боржника виконавчий збір в сумі 106 284
грн. 78 коп.

22 травня 2013 року стягувач ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» звернувся до
ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві
із заявою про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

06 листопада 2013 року постановою
головного державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮу місті Києві
Стеценко Н.В. ВП №3541771 повернуто
виконавчий документ стягувачеві.

Відповідно до договору від 15 квітня 2013
року про припинення зобов'язань за
кредитним договором № від 07
травня 2008 року боржник самостійно
сплатив заборгованість на рахунок
банку.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3 суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що оскільки боржнику не було
надано можливість самостійно виконати
рішення у строк до семи днів з моменту
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а як
вбачається зі змісту ч.2 ст.25 Закону
України "Про виконавче провадження", у
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом, з такими висновками суду
погоджується й колегія суддів виходячи
з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України
«Про виконавче провадження», копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 Закону України
«Про виконавче провадження», що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Згідно із ч.1 ст.38 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Всупереч ч.1 ст.31 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець не направив копію
оскаржуваної постанови на адресу
боржника та позбавила його права для
самостійного виконання рішення суду як
це передбачено ч.2 ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у пункті 4.7 свого листа від 28.01.2013
№ 24-152/0/4-13 "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі", - «у пункті
6 постанови пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року № 3 "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" надано роз'яснення, що судам
необхідно враховувати, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та накладення штрафу
належать до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно та за
невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, та рішення про поновлення на
роботі. Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України "Про
виконавче провадження" порядку.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 згаданого Закону,
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

А тому, на підставі викладеного колегія
суддів вважає, що оскільки боржника
позбавлено права самостійно виконати
рішення суду, то стягнення виконавчого
збору є неправомірним, оскільки дане
стягнення порушує його права.

Доводи апелянта щодо того, що
оскаржувані постанови направлялись на
адресу боржника простою
кореспонденцією, про, що є відмітка у
книзі реєстрації вихідної (простої)
кореспонденції ВДВС Святошинського
РУЮ у м. Києві колегією суддів не можуть
прийматись до уваги, оскільки ч.1 ст.31
Закону України «Про виконавче
провадження» чітко передбачено, що
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення. Крім того, відмітка у
книзі реєстрації вихідної (простої)
кореспонденції ВДВС Святошинського
РУЮ у м. Києві не може свідчити про
отримання боржником постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, і на законність
оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
внаслідок чого підстав для його
скасування з мотивів викладених в
апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

У X ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві Стеценко Наталії
Василівни - відхилити.

УхвалуСвятошинського районного суду
м. Києва від 11 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: