АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/5709/2014
Головуючий у 1 інстанції: Українець В.В.
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Шкоріної
О.І., Кулікової С.В.

при секретарі
Задорожному А.Г.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником за довіреністю ОСОБА_3,
на рішення Солом»янського районного
суду м.Києва від 13 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Приват Банк», треті особи -
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору
іпотеки припиненим,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк»
про визнання Договору іпотеки від 26
жовтня 2007 року, укладеним між ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приват Банк»
припиненим.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона
та треті особи є співвласниками в
рівних долях квартири АДРЕСА_1, яку на
підставі Договору іпотеки передали в
іпотеку АТ КБ «Приват Банк» з метою
забезпечення виконання зобов»язань
ОСОБА_5 перед АТ КБ «Приват Банк» згідно
із Кредитним договором №KIJ0GA0000102P від 25
жовтня 2007 року.

Позивач вважає, що Договір іпотеки
квартири підлягає припиненню на
підставі ст.559 ЦК України, оскільки
іпотекодавці поручились відповідати
за кредитним зобов»язанням в розмірі
77620 доларів США зі сплатою 0,92% на місяць
на суму залишку заборгованості за
кредитом, проте відсоткова ставка була
значно збільшена, про що позивача не
було повідомлено, а також у Договір
іпотеки квартири не були внесені
відповідні зміни.

Рішенням Солом»янського районного
суду м.Києва від 13 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_2, в інтересах якої діє
представник за довіреністю ОСОБА_3,
подано апеляційну скаргу, у якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що не
погоджується з висновками суду першої
інстанції в тій частині, що порука та
застава є різними видами забезпечення
виконання зобов»язання, зазначаючи, що
за змістом п.24 Договору іпотеки
квартири убачається відповідальність
іпотекодавця як поручителя, що вказує
на змішаний договір, до якого можуть
бути застосовані положення ЦК України
про поруку.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача та 3-ї особи в
судове засідання не з»явились, про
дату, час і місце розгляду справи
повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів ухвалила слухати справу
за відсутності нез»явившихся осіб на
підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, розглянувши
справу в межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції відповідає.

Судом першої інстанції установлено та
убачається із матерів справи, що 25
жовтня 2007 року між АТ КБ «Приват Банк»
та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір
№KIJ0GA0000102P, згідно з умовами якого
позичальнику надані кредитні кошти у
розмірі 77620 доларів США зі сплатою 0,92%
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, строком по
25 жовтня 2017 року.

З метою забезпечення виконання
зобов»язань позичальника за кредитним
договором між кредитором та ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 26 жовтня 2007 року
укладено Договір іпотеки квартири.
Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Солом»янського районного
суду м.Києва від 14 червня 2010 року
задоволено позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2
та вирішено звернути стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.
Рішення набрало законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що до спірних відносин не
підлягає застосуванню ст.559 ЦК України,
оскільки ця норма не поширюється на
відносини з приводу іпотечного
зобов»язання.

Колегія суддів з такими висновками
суду першої інстанції погоджується,
оскільки вони ґрунтуються на
досліджених у справі доказах та
доводами апеляційної скарги не
спростовуються.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.583 ЦК України
заставодавцем може бути боржник або
третя особа (майновий поручитель).

За змістом ст.576 ЦК України предметом
застави є майно та майнові права на
нього, тобто ті види майна і майнових
прав, які перебувають у цивільному
обігу та щодо яких можуть виникати
цивільні права і обов»язки, та які
можуть бути оцінені у еквіваленті до
грошових коштів.

Окрім того, іпотека є спеціальним видом
застави із встановленням ступенів
пріоритету та її правового режиму щодо
виникнення відносно неї прав
стягувача, метою яких є задоволення
невиконаних боржником зобов»язань.
Іпотека регулюється окремими законами,
які встановлюють спеціальні вимоги та
правила до правовідносин, в яких вона
виникла.

При цьому порука, розглядається як
особисте, добровільне та на власний
ризик зобов»язання поручителя,
засноване на довірчих чи договірних
відносинах між ним та боржником, у
відносинах останнього з кредитором. У
таких відносинах межі
відповідальності поручителя тотожні
загальним обсягам відповідальності
боржника, якщо про інше не вказано у
договорі.

Відтак, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції, що поруку та заставу слід
розглядати як самостійні види
забезпечення виконання зобов»язання,
щодо яких встановлений окремий спосіб
правового регулювання. Відтак норми, що
регулюють поруку (статті 553-559 ЦК
України) не застосовуються до
правовідносин кредитора з майновим
поручителем.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що суд першої інстанції не
звернув уваги на умови Договору
іпотеки квартири, який містить
елементи змішаності із порукою в
розумінні ст.553 ЦК України, оскільки
відповідно до п.24 цього Договору у
випадку, коли суми, вирученої від
продажу квартири предмету іпотеки,
недостатньо для повного задоволення
вимог іпотекодержателя, останній має
право одержати суму, якої не вистачає,
для повного задоволення своїх вимог, з
іншого майна іпотекодавців, у першу
чергу перед іншими кредиторами,
колегія суддів відхиляє, оскільки
зазначене не змінює правової природи
договору.

Так, предметом договору є істотна умова
договору, яка виражає його правову мету
шляхом зазначення певних дій з
об»єктами цивільних прав.

За змістом ст.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов»язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов»язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Об»єкти нерухомого майна, які можуть
бути предметом іпотеки, визначені ст.5
цього Закону.

Пунктами 1, 33.1, 33.3 Договору іпотеки від 26
жовтня 2007 року, визначено, що його
предметом є надання іпотекодавцями в
іпотеку нерухомого майна, а саме
АДРЕСА_1. Відтак, правовідносини сторін
виникли з іпотечного зобов»язання, до
яких не застосовуються норми права, що
регулюють правовідносини кредитора з
поручителем.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення без
змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якої діє представник за довіреністю
ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Солом»янського районного суду
м.Києва від 13 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
О.І. Шкоріна

С.В. Кулікова