АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 675/2517/13-ц
Провадження № 22-ц/792/732/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Корніюк А.П.,

суддів: П'єнти І.В., Талалай О.І.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представника апелянтки ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ТОВ
„Інтеркоттон" та ОСОБА_1 на рішення
Ізяславського районного суду від 20
січня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до ТОВ
„Інтеркоттон" про визнання звільнення
незаконним, зміну формулювання причин
звільнення, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди та витрат на правову
допомогу.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника апелянтки ОСОБА_1 ОСОБА_2,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись із вказаним
позовом, обґрунтовувала свої вимоги
тим, що 27.08.2012 року прийнята на роботу
ТОВ „Інтеркоттон" на посаду продавця -
консультанта, наказом від 01.08.2013 р.
переведена на посаду керуючого
магазином і 17.10.2013р.
направила відповідачу заяву щодо
звільнення за власним бажанням, однак
31.10.2013 року наказом №95-к її звільнено із
займаної посади на підставі п.2 ст. 40
КЗпП України. ОСОБА_1 зазначає, що її не
було ознайомлено з наказом про
звільнення, не своєчасно видано
трудову книжку та не проведено повного
розрахунку в день звільнення. Тому,
після уточнення та збільшення позовних
вимог просила визнати її звільнення на
підставі незаконним, скасувати наказ
директора ТОВ „Інтеркоттон" №95 від
31.10.2013 року, зобов'язати ТОВ
„Інтеркоттон" змінити формулювання
причини звільнення із п. 2 ст. 40 КЗпП
України на ст. 38 КЗпП України, а також
змінити дату звільнення з 31.10.2013 року на
день вирішення справи в суді; стягнути
з ТОВ „Інтеркоттон" на її користь
заробітну плату за весь час вимушеного
прогулу, 1000 грн. моральної шкоди та 6014,40
грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Ізяславського районного
суду від 20 січня 2014 року позов
задоволено частково. Визнано
незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади
керуючої магазином у зв'язку із
виявленою невідповідністю виконуваній
роботі внаслідок недостатньої
кваліфікації на підставі п.2 ст. 40 КЗпП
України. Стягнуто з ТОВ „Інтеркоттон"
на

________________________________________________________________________
__

Головуючий у першій інстанції - Демчук
П.В. Справа: №22ц/792/732/14

Доповідач - Корніюк А.П.
Категорія: 51

користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 01.11.2013р. по
05.12.2013р. у розмірі 1900 грн., витрати на
правову допомогу у розмірі 1611 грн. 65
коп., моральну шкоду у розмірі 500 грн., а
всього 4000 грн. 65 коп. В задоволенні
решти позовних відмовлено. Вирішено
питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ
„Інтеркоттон" вважає рішення
незаконним, просить його скасувати в
частині стягнення з ТОВ „Інтеркоттон"
на користь ОСОБА_1 середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди і ухвалити в цій частині нове
рішення, яким відмовити позивачці в
задоволенні зазначених вимог.
Посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та неправильне застосування
норм матеріального права. Апелянт не
погоджується із визначеним судом
періодом вимушеного прогулу та вважає
недоведеним факт завдання позивачу
моральної шкоди.

ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням
суду, подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення в частині
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та витрат на
правову допомогу і ухвалити в цій
частині нове рішення, яким зобов'язати
ТОВ „Інтеркоттон" змінити дату
звільнення з 31.10.2013р. на день вирішення
справи, стягнути з ТОВ „Інтеркоттон" на
її користь заробітну плату за весь час
вимушеного прогулу по 20.01.2014р. та
витрати на правову допомогу в розмірі
5040 грн. Апелянтка посилається на
порушення норм матеріального та
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Представник апелянтки ОСОБА_1
ОСОБА_2 апеляційну скаргу ОСОБА_1
підтримала і просить її задовольнити, а
апеляційну скаргу ТОВ „Інтеркоттон"
не визнала і просить її відхилити.

ОСОБА_1 та представник ТОВ
„Інтеркоттон" до суду не з»явилися,
однак про день і час розгляду справи
повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.

Встановлено, що ОСОБА_1 оскаржує
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
витрат на правову допомогу та в частині
відмови у позовній вимозі щодо зміни
дати звільнення. ТОВ „Інтеркоттон"
оскаржує рішення суду в частині
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, моральної шкоди та
витрат на правову допомогу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційних скарг та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги апелянтів
підлягають частковому задоволенню, а
оскаржуване рішення - скасуванню в
частині стягнення судових витрат з
ухваленням нового рішення в цій
частині.

Положеннями п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Суд першої інстанції при ухваленні
судового рішення в частині визнання
незаконним звільнення ОСОБА_1 за ч.2ст.40
КЗпП України, в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та в частині стягнення
моральної шкоди в повній мірі з'ясував
обставини, якими обґрунтовувались
позовні вимоги та заперечення сторін;
застосував закон, який поширюється на
ці правовідносини (ст.ст. 38, 40, 116, 117, 235,
237-1 КЗпП України) та у відповідності до
положень ст. 212 ЦПК України дав належну
оцінку дослідженим доказам.

Так, наказом № 30-к від 27.08.2012р. ОСОБА_1
прийнято на посаду продавця -
консультанта і наказом № 62-к від 01.06.2013
р. її ж переведено на посаду керуючого
магазином. (а.с. 5).

Наказом № 95-к від 31.10.2013р. ОСОБА_1
звільнено із займаної посади у зв»язку
із невідповідністю виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с.5).

Згідно наказу № 102-к від 05.12.2013р.
скасовано наказ №95-к від 31.10.2013р., яким
звільнено ОСОБА_1 із займаної посади
керуючого магазином у зв»язку з
невідповідністю виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
згідно п.2 ст.40 КЗпП України. Звільнено
ОСОБА_1 із посади керуючого магазином
за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України.
Наказано внести відповідні зміни у
трудову книжку ОСОБА_1 та провести
повний розрахунок із ОСОБА_1 по день
звільнення за час вимушеного прогулу.
(а.с.26).

Наказом № 102/1-к від 05.12.2013 року
скасовано наказ №102-к від 05.12.2013 р.,
скасовано наказ ТОВ «Інтеркоттон» №95-к
від 31.10.2013р. в частині звільнення із
займаної посади ОСОБА_1 «у зв»язку з
невідповідністю виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
згідно п.2 ст.40 КЗпП України з 31 жовтня
2013 року». Звільнено ОСОБА_1 із посади
керуючого магазином за власним
бажанням ст.38 КЗпП України з 08
листопада 2013 року. Наказано внести
відповідні зміни у трудову книжку
ОСОБА_1 та провести повний розрахунок
із ОСОБА_1 по день звільнення за час
вимушеного прогулу. (а.с.65).

Суд першої інстанції вірно
встановив та виходив з того, що
звільнення ОСОБА_1 з посади керуючої
магазином у зв»язку із виявленою
невідповідністю виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
на підставі п.2 ст.40 КЗпП України є
незаконним, з ініціативи ТОВ
«Інтеркоттон» скасовано спірний наказ
№ 95-к від 31.10.2013р., виданий новий наказ
№102/1-к від 05.12.2013р. про звільнення
ОСОБА_1 за власним бажанням, трудова
книжка знаходиться у позивачки і
остання відмовилася її надати ТОВ для
внесення відповідних записів і саме
тому вимушений прогул ОСОБА_1 складає 25
робочих днів за період з 01.11.2013р. по
05.12.2013р. (день видачі наказу про
скасування наказу №95-к від 31.10.2013р.).
Оскільки розрахунок із ОСОБА_1 на день
ухвалення рішення судом першої
інстанції ТОВ «Інтеркоттон» провело у
повному розмірі, що визнається
позивачкою та її представником, а
середньоденна заробітна плата ОСОБА_1
складає 100грн., підприємством сплачено
останній середній заробіток за
вимушений прогул за період з 01.11.2013р. по
08.11.2013р., тому суд першої інстанції
вірно стягнув із ТОВ «Інтеркоттон» на
користь ОСОБА_1 1900грн. середнього
заробітку за вимушений прогул. Також,
судом першої інстанції вірно
встановлено, що порушення відповідачем
законних прав позивачки призвели до
моральних страждань та до втрати
нормальних життєвих зв»язків
останньої і вимагали додаткових зусиль
для організації її життя, а тому,
врахувавши характер правопорушення,
ступінь вини роботодавця, глибину
моральних страждань ОСОБА_1 і вірно
стягнув моральну шкоду в сумі 500грн.

Дійшовши такого висновку, суд
обґрунтовано посилався на відповідні
норми матеріального та процесуального
права.

Згідно ч.1 п.2 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений

строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці.

Положеннями ч. 4 ст. 235 КЗпП України
визначено, що у разі визнання
формулювання причини звільнення
неправильним або таким, що не
відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне поновлення
працівника на роботі, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язаний
змінити формулювання і вказати в
рішенні причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону. Якщо
неправильне формулювання причини
звільнення в трудовій книжці
перешкоджало працевлаштуванню
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату йому середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
порядку і на умовах, передбачених
частиною другою цієї статті.

Частиною 5 вказаної статті
передбачено, що у разі затримки видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Згідно ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв»язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Ці висновки суду узгоджуються з
матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги
ТОВ «Інтеркоттон» щодо порушення
судом норм матеріального права в
частині визначення періоду вимушеного
прогулу колегія суддів вважає їх
необгрунтованими, адже, як вбачається
із матеріалів справи, ТОВ
«Інтеркоттон» погоджується із тим, що
звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст.40 КЗпП
України було незаконним, рішення в цій
частині ТОВ не оскаржується, однак
відновлення відповідачем порушеного
права позивачки відбулося 05.12.2013р.
шляхом видачі наказу № 102-к, що разом із
розрахунком по заробітній платі
позивачки саме за період з 01.11.2013р. по
05.12.2013р. було направлено 05.12.2013р. до суду
першої інстанції та до відома ОСОБА_1
(а.с. 22-29). Разом з тим, наказом №102/1 - к
від 05.12.2013р. скасований наказ №102-к від
05.12.2013р. і цим же наказом скасовано
наказ ТОВ «Інтеркоттон» №95-к від
31.10.2013р. в частині звільнення із
займаної посади ОСОБА_1 на підставі
п.2ст.40 КЗпП України, звільнено
позивачку на підставі ст.38 КЗпП
України із зазначенням дати
звільнення 08.11.2013р. Вказаний наказ із
розрахунковою відомістю по працівнику
ОСОБА_1 від 05.12.2013р. за період з 01.11.2013р.
по 08.11.2013р. направлено на адресу суду
19.12.2013р. (а.с.65-67). Доказів того, що цей
наказ був направлений ОСОБА_1
відповідачем суду надано не було, адже
ксерокопія опису цінного листа на ім»я
ОСОБА_1 (а.с.62) не підтверджує той факт,
що ОСОБА_1 направлялась копія саме
наказу №102/1-к від 05.12.2013р. і позивачка
заперечує те, що їй відомо про
існування цього наказу.

На думку колегії суддів доводи
апеляційної скарги ТОВ «Інтеркоттон»
щодо неповного з»ясування судом першої
інстанції дійсних обставин справи в
частині стягнення моральної шкоди є
безпідставними, адже судом вірно
встановлено: в чому полягала моральна
шкода та вину відповідача і при
визначенні розміру шкоди суд врахував
вимоги розумності і справедливості та
глибину моральних страждань позивачки.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо
порушення судом норм матеріального
права в частині стягнення середнього
заробітку за вимушений прогул по
05.12.2013р., а не по день винесення рішення
є необґрунтованими, адже наказом №102/1 -
к від 05.12.2013р. були відновлені порушені
права позивачки і остання без причин не
надавала трудову книжку ТОВ
«Інтеркоттон» для внесення
відповідних змін і ця обставина
визнавалася ОСОБА_1

Разом з тим, оцінюючи доводи
апеляційної скарги ТОВ «Інтеркоттон»
та ОСОБА_1 щодо порушення судом норм
процесуального права в частині
стягнення витрат на правову допомогу,
колегія суддів вважає їх
обґрунтованими.

Так, колегією суддів встановлено,
що суд першої інстанції при вирішенні
питання щодо стягнення із відповідача
витрат на правову допомогу в сумі
1611,65грн. виходив з того, що такі витрати
включають: 1575грн. (3 год. 30хв. х 450грн.
(оплата 1год.) =1575грн.) витрат на правову
допомогу та витрати в розмірі 36,65грн.,
що пов»язані із явкою представника до
суду 17.01.2014р.

Проте, з таким висновком суду
колегія суддів не погоджується із
слідуючих підстав.

Положеннями ст. 56 ЦПК України
визначено, що правову допомогу може
надавати особа, яка є фахівцем у галузі
права і за законом має право на надання
правової допомоги.

За змістом ст.12 ЦПК України правова
допомога надається адвокатами або
іншими фахівцями у галузі права в
порядку встановленому законом.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно статті 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб»єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Встановлено, що в матеріалах справи
наявні: ксерокопія свідоцтва про право
на зайняття адвокатською діяльністю
№719 ОСОБА_2, витяг з Єдиного реєстру
адвокатів. ( а.с.35,123).

Відповідно до договору про надання
юридичних послуг, що укладений між
адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 14.11.2013р.
визначено чіткий обсяг юридичних
послуг, що надаються адвокатом і згідно
яких ОСОБА_2 взяла на себе зобов»язання
надавати усні та письмові юридичні
консультації щодо предмету даного
договору та інші послуги, що
передбачені ст.19 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність».
Дані обставини підтверджуються
матеріалами справи ( а.с. 126-127).

Згідно положень ч.1 ст.19 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» одними із видів
адвокатської діяльності є: надання
правової інформації, консультацій і
роз'яснень з правових питань, складення
заяв, скарг, процесуальних та інших
документів правового характеру;
представництво інтересів фізичних і
юридичних осіб у судах під час
здійснення цивільного судочинства, а
також в інших державних органах, перед
фізичними та юридичними особами.

Відповідно до розрахунку витрат
робочого часу адвоката під час надання
правової допомоги ОСОБА_1, що мається в
матеріалах справи (а.с.124-125) вбачається,
що адвокатом було затрачено 2 години на
надання консультацій та роз»яснень
трудового законодавства, 4 години на
підготовку позовної заяви ОСОБА_1 до
ТОВ «Інтеркоттон» про визнання
звільнення незаконним, зміну
формулювання причин звільнення,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
40хв. - на підготовку позовної заяви
ОСОБА_1 із уточненими та збільшеними
позовними вимогами та 25хв. - на участь у
судовому засіданні.

Частиною 1статті 79 ЦПК України
визначено, що судові витрати
складаються із судового збору та
витрат, пов»язаних з розглядом справи.
Пунктом 3 частини 3 вказаної статті
зазначено, що до витрат, пов»язаних з
розглядом судової справи, належать
витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Так як позов ОСОБА_1 задоволено
частково, а тому з ТОВ «Інтеркоттон»
підлягає до стягнення на користь
позивачки 1197 грн. витрат на правову
допомогу ((2год. (консультації) х 450грн. +
4год. (підготовка позову) х 450грн. + 40хв.
(підготовка уточненого позову) х 450грн. +
25хв. (участь у судовому засіданні) х
450грн. = 2880грн. х 40% задоволених
позовних вимог = 1152грн.). А тому доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права при визначенні
розміру витрат на правову допомогу є
обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 303, 313, 316, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ
„Інтеркоттон" та апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного
суду Хмельницької області від 20 січня
2014 року в частині стягнення з ТОВ
«Інтеркоттон» на користь ОСОБА_1 витрат
на правову допомогу змінити, зменшивши
їх розмір до 1197 грн.

В решті рішення Ізяславського
районного суду Хмельницької області
від 20 січня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду А.П.
Корніюк