АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів: Нежури В.А.,
Саліхова В.В.

при секретарі: Троц
В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 03 березня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Подільської районної в місті
Києві державної адміністрації, третя
особа - Служба у справах дітей
Подільської районної в місті Києві
державної адміністрації, про визнання
права власності на майно за
набувальною давністю,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/6380/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Шаховніна М.О.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 03 березня 2014
рокувідмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_2до Подільської районної в місті
Києві державної адміністрації, третя
особа - Служба у справах дітей
Подільської районної в місті Києві
державної адміністрації про визнання
права власності на майно за
набувальною давністю.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити, визнати за
нею право власності за набувальною
давністю на 23/100 частини квартири
АДРЕСА_1. На думку апелянта, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову та не врахував того,
що ОСОБА_2 відкрито користувалася
спірною кімнатою в квартирі АДРЕСА_1
більше 10 років, що підтверджується
довідкою КП «Центральний» Подільської
районної у м. Києві ради від 27 вересня
2013 року, протягом усього строку
користування квартирою вона
підтримувала її у належному стані,
робила поточний та капітальний ремонт.
При цьому, Подільська районна в місті
Києві державна адміністрація знала про
наявність на балансі вільної кімнати,
фактично допускала проживання
позивачки у вказаній квартирі та не
пред'являла жодних претензій. Також,
суд першої інстанції дійшов
безпідставного висновку про те, що
ОСОБА_2 знала, що вона користується
частиною квартири, яка перебуває у
власності територіальної громади м.
Києва, посилаючись на пояснення
позивачки, оскільки таких пояснень
позивачка суду не надавала. Зазначає,
що спірна кімната необхідна позивачці,
враховуючи те, що в іншій частині
квартири проживає 5 осіб, в тому числі і
її малолітня дочка.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримала та просила її задовольнити
з наведених в ній підстав.

Представники Подільської районної в
місті Києві державної адміністрації та
Служби у справах дітей Подільської
районної в місті Києві державної
адміністрації в судове засідання не
з'явились, про час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів відповідно до вимог ч. 2
ст. 305 ЦПК України вважала за можливе
слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника ОСОБА_2,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 77/100 частин квартири
АДРЕСА_1 належить батьку позивачки
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 12 лютого 1996 року,
виданого відділом приватизації
Подільської РДА згідно розпорядження
від 12 лютого 1996 року, та свідоцтв про
право на спадщину за заповітом від 12
березня 2003 року та 20 серпня 2003 року (а. с.
16-18).

Відповідно до довідки форми № 3,
виданої КП «Центральний» від 27 вересня
2013 року, квартира АДРЕСА_1 в цілому
складається з трьох жилих кімнат,
загальною площею 82,20 кв.м, жилою площею
61,10 кв.м; 77/100 частин квартири
складаються з двох жилих кімнат,
загальною площую 62,15 кв.м., житловою
площею 46,20 кв.м; на житловій площі, яка
складає 77/100 частин квартири АДРЕСА_1
зареєстровано п'ять осіб: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, при
цьому; одна кімната площею 14,90 кв. м. є
вільною, не приватизована (а. с. 15, 16-17,
19).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
ОСОБА_2 зазначила, що вона більше десяти
років проживає у вільній кімнаті
квартири АДРЕСА_1, що становить 23/100
частин квартири, в якій за власні кошти
робила ремонт, оплачувала комунальні
платежі, а тому вона добросовісно
заволоділа чужим майном. Вказана
кімната є комунальною власністю. З
урахуванням викладених обставин
позивачка просила суд визнати за нею
право власності за набувальною
давністю на 23/100 частини квартири
АДРЕСА_1.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, надуває право власності
на це майно (набувальна давність), якщо
інше не встановлено цим Кодексом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
статті 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
відповідно до частини першої статті 344
ЦК особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності.

Добросовісність як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішенні спорів про
набувальну давність добросовісність
має враховуватися саме на момент
передачі позивачу майна (речі), тобто на
початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець, протягом
всього часу володіння майном повинен
бути впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.
Добросовісне володіння має місце тоді,
коли володілець не знав і не міг знати
про те, що володіє чужою річчю, інакше
кажучи, обставини, у зв'язку з якими
виникло володіння чужою річчю, не
давали найменшого сумніву щодо
правомірності набуття майна.

Згідно відповіді Відділу обліку та
розподілу житлової площі Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації від 18 грудня 2013 року № 840
оглядові ордери на кімнату у
комунальній квартирі АДРЕСА_1 не
видавалися (а. с. 44).

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову ОСОБА_2 відповідно до положень
ст. 344 ЦК України, установивши, що
позивачка проживає у спірній кімнаті
без належних правових підстав, та при
цьому, їй було відомо, що вона володіє
чужим майном, а тому, не можна вважати,
що вона заволоділа спірним майном
добросовісно.

Посилання апелянта на те, що
Подільськарайоннав місті Києві
державнаадміністрація фактично
допускала проживання позивачки у
вказаній квартирі та не пред'являла
жодних претензій не спростовують таких
висновків суду першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 пояснила, що у неї
відсутні докази утримання вказаної
кімнати у квартирі АДРЕСА_1.

Також, судом першої інстанції було
враховано, що Подільська районна в м.
Києві державна адміністрація не є
належним відповідачем за даним
позовом, оскільки вона не є власником
спірного майна.

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 03 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
В.А. Нежура

В.В. Саліхов