Провадження №22-ц/784/1852/14
Головуючий першої інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

2014 р., червня місяця, 25 дня
м. Миколаїв

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого: Галущенка
О.І.

суддів:
Самчишиної Н.В.

Локтіонової О.В.

із секретарем: Горенко Ю.
В.

з участю:

відповідача- Боговика
П.І.

представників:

позивачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_4 на заочне рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 10.12.2012 р., постановлене
за

позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання
особою, яка втратила право
користування жилим приміщенням,

встановила:

30.08.2012 р. ОСОБА_5 звернулася з
позовом до ОСОБА_4 про визнання особою,
яка втратила право користування жилим
приміщенням,

Позивачка зазначала, що після
розірвання шлюбу з відповідачем у 2003
році, останній добровільно виселився з
будинку АДРЕСА_1.

На підставі договору дарування
від 08.01.2004 р. вона стала одноособовою
власницею зазначеного жилого будинку.

З часу виселення відповідач без
поважних причин відсутній за місцем
реєстрації проживання, не приймає
участі у витратах на утримання будинку,
сімейних відносин з ним не існує.

Посилаючись на зазначені
обставини, припинення права власності
та припинення сімейних відносин,
позивачка просила визнати відповідача
особою, яка втратила право
користування спірним житлом.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від
10.12.2012 р. постановлено про задоволення
позовних вимог та визнання
відповідача таким, що втратив право
користування приватним житлом
позивачки.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
та ухвалення нового про відмову у
задоволенні вимог позивачки,
вважаючи, що суд не врахував всіх
доказів і обставин, які свідчать про
збереження ним права користування
спірним будинком.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд виходив
з того, що зазначені правовідносини
регулюються статтями 71, 72 ЖК України
та, що в разі тимчасової відсутності
члена сім'ї наймача у спірному
житловому будинку понад шести місяців
він втрачає право користування спірним
житловим приміщенням.

Але, з такими висновками суду
погодитись у повному обсязі неможливо,
оскільки до цих висновків суд дійшов з
порушенням норм матеріального права та
без належного дослідження обставин
справи і правильного з'ясування
правових підстав позовних вимог і
норми права, яка підлягає застосуванню
до цих правовідносин.

З аналізу ст. ст. 71, 107 ЖК України,
ст.. 405 ЦК України, вбачається, що вони
містять самостійні правові підстави
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Підставами позову є, власне не
сама норма матеріального закону, а
фактичні обставини, які зазначає
позивач і з якими закон пов'язує
виникнення встановленних, нормою
матеріального права, певних правових
наслідків.

Відповідно до вимог ст. 103 ЦПК
України, підстави позовних вимог
можуть бути змінені лише за згодою
позивача.

Із змісту позовної заяви,
пояснень представника позивача, інших
матеріалів справи вбачається, що
підставами втрати права користування
жилим приміщенням позивач вважає
втрату права власності на спірний
житловий будинок та тривале, понад рік,
непроживання в ньому відповідача з 2003
р. без поважних причин.

Суд не звернув уваги на ці
обставини і не з'ясував, відповідно до
вимог ст. 103 ЦПК України, на яких
підставах позивач вимагає визнання
відповідача особою, що втратила право
користування спірним приміщенням та
яка норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин. При з'ясуванні
цього питання суд мав виходити з того,
що перш за все, слід встановити такі
факти; коли починається та
закінчується перебіг строку
тимчасової відсутності; коли
відповідач вибув на інше постійне
місце проживання та які фактичні
обставини відповідно до змісту
позовних вимог є підставами для
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Оскільки у повній мірі цих
обставин суд не встановив, допустивши
таке порушення норм процесуального
права, яке є підставою для скасування
рішення, у відповідності до приписів ч.1
ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового
рішення про задоволення позову з інших
підстав.

Ухвалюючи нове рішення, колегія
суддів виходить з таких встановлених
фактів та вимог закону.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику права
вимагати усунення будь-яких порушень
його права хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Права власника жилого
будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Передбачаючи право власника
жилого будинку на відчуження цього
об'єкту права власності, закон не
передбачає збереження за попереднім
власником права користування
відчуженим житлом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК
України з врахуванням положень ч. 1 ст.
405 ЦК України члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Таким чином слід дійти
висновку, що припинення права
власності особи на будинок та
відсутність угоди з новим власником
про збереження права користування
будинком припиняє його право на
користування цим будинком

Із змісту позовних вимог ОСОБА_5
вбачається, що після припинення права
власності ОСОБА_4 на будинок вона
погодилася зберігати за ним право
користування, за умови безперервного
проживання та вимагає визнати його
таким, що втратив це право, оскільки він
тривалий час, більше дев'яти років, не
проживає без поважних причин у будинку.

Тобто, новий власник пов'язує
припинення права на проживання з
відсутністю відповідача у будинку без
поважних причин на протязі дев'яти
років.

Зазначене свідчить про наявність
підстав для позбавлення права
користування будинком з підстав,
передбачених ст. 405 ЦК України.

Позивачка набула право власності
на спірний будинок на підставі
договору дарування, відповідач після
зміни власника цього будинку не набув
самостійного права на житло з підстав,
передбачених законом.

Доказів того, що його відсутність
у будинку пов'язана з поважними
причинами, не надав.

За таких обставин, відповідача
слід визнати особою, яка втратила право
користування житловим будинком по
АДРЕСА_1, на підставі ст. 405 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про
обман з боку позивачки щодо поділу
майна та відчуження їй будинку за
договором дарування, не заслуговують
на увагу, оскільки підстави набуття
права власності на будинок не є
предметами судового розгляду та
апеляційної перевірки.

Безпідставними слід вважати і
доводи щодо неналежного повідомлення
про час та місце судового розгляду,
оскільки зазначені обставини не
породжують підстав ні для повернення
справи на новий судовий розгляд, ні для
відмови у задоволенні позову.

Інші доводи також не можуть бути
враховані,скільки не мають правового
значення для вирішення зазначеного
спору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від
10.12.2012 р. - скасувати. Постановити
нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_5
задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив
право користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенка

Судді:
Н.В. Самчишиної О.В. Локтіонової