Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №276/641/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької
Т.М.,

суддів Миніч Т.І.,
Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання
Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до приватного
підприємства фірма "Олфарм" про
стягнення заробітної плати та
середньомісячного заробітку за час
затримки розрахунку, за апеляційними
скаргами ОСОБА_2, приватного
підприємства фірма "Олфарм" на рішення
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 25
вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ППФ «Олфарм» про
стягнення заробітної плати та
середньомісячного заробітку за час
затримки розрахунку. В обґрунтування
позову зазначала, що 03.09.2012 року вона
була прийнята на посаду комірника ППФ
«Олфарм». Наказом №23 від 30.11.2012 року
була звільнена з посади комірника на
підставі п.2 ст.4 КЗпП України у зв'язку з
виявленням нестачі. При звільненні їй
не була виплачена заробітна плата за
листопад 2012 року. Відповідач в
порушення вимог ст.136 КЗпП України
неправомірно стягнув із заробітної
плати за цей місяць нестачу в сумі 1063
грн. 02 коп. Враховуючи вищевикладене,
просила стягнути з відповідача на її
користь заробітну плату за листопад 2012
року, середньомісячний заробіток за
час затримки розрахунку з 30.11.2012 року по
день фактичного розрахунку, та 5 000 грн.
моральної шкоди.

Рішенням Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 25 вересня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнуто з ППФ
«Олфарм» на користь ОСОБА_2 заробітну
плату за листопад 2012 року в сумі 1063 грн.
02 коп., середній заробіток за час
затримки по день ухвалення рішення в
сумі 23 255 грн. 56 коп., та 5 000 грн.
моральної шкоди. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким стягнути з
відповідача на її користь заробітну
плату за листопад 2012 року в сумі 1 150
грн., середній заробіток в сумі 1 150 грн.
за весь час затримки розрахунку з 30
листопада 2012 року по день фактичного
розрахунку, та 5 000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ППФ «Олфарм»,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, просить
скасувати рішення суду в частині
задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів дійшла наступних
висновків.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 перебувала у трудових
відносинах з відповідачем з 03.09.2012 року
по 30.11.2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають буди виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно із ч.4 ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Статтею 127 КЗпП України передбачено, що
відрахування із заробітної плати
можуть провадитись тільки у випадках,
передбачених законодавством України.
Відрахування із заробітної плати
працівників для покриття їх
заборгованості підприємству, установі,
і організації, де вони працюють, можуть
провадитись за наказом
(розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу :

- при відшкодуванні шкоди,
завданої з вини працівника
підприємству, установі, організації (
стаття 136 ).

Відповідно до ст.136 КЗпП України
покриття шкоди працівниками в розмірі,
що не перевищує середнього місячного
заробітку, провадиться за
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу, а
керівниками підприємств, установ,
організацій, та їх заступниками - за
розпорядженням вищестоящого в порядку
підлеглості органу шляхом
відрахування із заробітної плати
працівника.

Розпорядження власника або
уповноваженого ним органу або
вищестоящого в порядку підлеглості
органу має бути зроблено не пізніше
двох тижнів з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди і звернено до
виконання не раніше семи днів з дня
повідомлення про це працівника. Якщо
працівник не згоден з відрахуванням
або його розміром, трудовий спір за
його письмовою заявою розглядається в
порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття провадиться
шляхом подання власником або
уповноваженим ним органом позову до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду.

Із заробітної плати, яка нарахована
ОСОБА_2 за листопад 2012 року, наказом
№23/В від 30 листопада 2012 року
відраховано нестачу в розмірі 1060 грн. 02
коп. Залишок нестачі в розмірі 12 977 грн.
72 коп. вирішено стягнути в судовому
порядку.

За актами №1 та №2 про результати
інвентаризації від 26.11. та 30.11.2012 року
загальна сума нестачі становить 14040
грн. 74 коп.

Таким чином, розмір нестачі визначений
відповідачем значно перевищує
середньо місячний заробіток ОСОБА_2

Виходячи із змісту ст.136 КЗпП України
відповідач мав право на покриття
шкоди шляхом подання позову до суду на
загальну суму нестачі, а не стягнення
частини нестачі за наказом, а решту
суми нестачі в судовому порядку.

За змістом норм ЦПК України суд при
вирішення справи враховує підставу (
обґрунтування) та зміст позовних
вимог.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 в
позовній заяві зазначала, що наказ,
який виданий відповідачем про
стягнення нестачі в розмірі 1060 грн. 02
коп. із її заробітної плати суперечить
вимогам ст.136 КЗпП України, оскільки
названа відповідачем сума нестачі
значно перевищує розмір її середнього
місячного заробітку. Тому відповідач
повинен був звернутися до суду з
позовом, а не здійснювати відрахування
з її заробітної плати.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 15 жовтня 2013 року
№8-рп/2013 в аспекті конституційного
звернення положення частини другої
статті 233 КЗпП України у системному
зв'язку з положеннями статей 1,12 Закону
України „Про оплату праці" від 24
березня 1995 року №108/95-ВР зі змінами
необхідно розуміти так, що у разі
порушення роботодавцем законодавства
про оплату праці не обмежується
будь-яким строком звернення працівника
до суду з позовом про стягнення
заробітної плати, яка йому належить,
тобто усіх виплат, на які працівник має
право згідно з умовами трудового
договору і відповідно до державних
гарантій, встановлених законодавством.

З врахуванням наведених вимог закону
та обставин справи, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку, що в день звільнення
позивачки з роботи відповідач не
провів з нею повного розрахунку, а саме
не виплатив заробітну плату за
листопад 2012 року.

Матеріалами справи підтверджується,
що в листопаді 2012 року позивачці була
нарахована заробітна плата в сумі 1150
грн.

Між тим, суд першої інстанції
помилково стягнув на її користь
заробітну плату за спірний місяць в
сумі 1063 грн. 02 коп.

З огляду на наведене рішення суду в
цій частині підлягає зміні, із
збільшенням розміру заробітної плати
за листопад 2012 року з 1063 грн. 02 коп. до
1150 грн.

Крім того, при визначенні середньої
заробітної плати за час затримки
розрахунку при звільненні, суд першої
інстанції допустив помилку.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 (далі Порядок), середньомісячна
заробітна плата визначається за
загальними правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи з
виплат за останні два календарні
місяці роботи, що передують події, з
якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із п. 5 Порядку нарахування
виплат у випадках збереження середньої
заробітної плати провадиться виходячи
з розміру середньоденної заробітної
плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. У разі коли
середньомісячна заробітна плата
визначена законодавством як
розрахункова величина для нарахування
виплат і допомоги, вона обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати на середньомісячне
число робочих днів у розрахунковому
періоді (п. 8 Порядку).

Виходячи з викладеного, колегія
суддів при обчисленні середньої
заробітної плати ОСОБА_2 враховує її
заробітну плату за жовтень 2012 року в
сумі 1150 грн. та листопад 2012 року в
сумі 1150 грн. Кількість робочих днів за
цей період становить 45 днів.

Середньоденна заробітна плата
позивачки становить 51 грн. 11 коп., із
розрахунку: 1150 грн. + 1150 грн = 2300 грн.: 38
дн.

Кількість робочих днів за час затримки
розрахунку при звільненні за період з 01
грудня 2012 року по 25 вересня 2014 року ( по
день ухвалення судового рішення)
становить 454 дні, яка колегією суддів
визначена відповідно до відомостей, що
містяться в листах Міністерства
соціальної політики №8515/о/14-11/13 від
23.08.2011 року, №9050/0/14-12/13 від 21.08.2012 року та
№9884/0/14-13/13 від 13.09.2013 року.

Таким чином, середня заробітна
плата за час затримки розрахунку при
звільненні з 01 грудня 2012 року по 25
вересня 2014 року становить 23 203 грн.94
коп., із розрахунку 51 грн. 11 коп. Х 454
дн. = 23 203 грн.94 коп.

З огляду на наведене рішення суду в цій
частині підлягає зміні, із зменшення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільнення з 23 255 грн. 56
коп. до 23 203 грн. 94 коп.

Частково задовольняючи вимоги
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що несвоєчасне
отримання позивачем при звільненні
грошових коштів порушило її законні
права, призвело до втрати нормальних
життєвих зв'язків, у зв'язку з цим
відповідно до ст.237-1 КЗпП та з
врахуванням розумності та
справедливості стягнув з відповідача
на її користь 500 грн. моральної шкоди.
Рішення суду в цій частині відповідає
вимогам закону, підстав для його зміни
або скасування немає.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України
колегія суддів стягує з відповідача на
користь держави 243 грн. 60 коп. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу приватного
підприємства фірма "Олфарм" відхилити.

Рішення Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 25 вересня 2014 року змінити,
збільшити розмір заробітної плати за
листопад 2012 року з 1063 грн. 02 коп. до 1150
грн., зменшити середній заробіток за
час затримки розрахунку при
звільнення з 23 255 грн. 56 коп. до 23 203 грн.
94 коп. з відрахуванням належних
платежів. В решті рішення залишити без
змін.

Стягнути з приватного підприємства
фірма "Олфарм" на користь держави 243 грн.
60 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді