Справа № 569/5482/14-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Рівненський міський суд
в особі головуючого судді
та його представника
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,третя
особа,яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Рівненський міський
відділ Управління державної
Міграційної служби України в
Рівненській області,про усунення
перешкод в користуванні майном шляхом
В квітні 2014 року ОСОБА_1,ОСОБА_2
звернулись в суд із позовом до ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні
будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття
останнього з реєстраційного обліку.
В процесі розгляду справи від
ОСОБА_1,ОСОБА_2 поступила позовна заява
про уточнення позовних вимог.
Вказують,що вони є співвласниками 27/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1,що
підтверджено Договором дарування
жилого будинку від 10 листопада 2000
року,який зареєстрований в КП "РМБТІ".
Згідно Державного акту про право
власності на земельну ділянку від 19
жовтня 2004 року ділянка площею 0,0208 га
під вказаною частиною жилого будинку з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування належить їм на праві
спільної сумісної власності. Проте в
їхній частині жилого будинку продовжує
залишатись зареєстрованим і проживати
відповідач ОСОБА_3 Наявність
реєстрації та проживання ОСОБА_3 в
будинку не дозволяє їм в повній мірі як
власникам користуватися своїм майном
та розпоряджатися ним. ОСОБА_3 не є
членом їхньої сім"ї,не веде з ними
спільного господарства,а відповідно не
може претендувати на вищевказаний
житловий будинок. Оскільки ОСОБА_3 не
хоче в добровільному порядку
виселитись із займаного
приміщення,порушує їхні Конституційні
права та права,передбачені Цивільним
кодексом України,просять позов
задовольнити, усунути перешкоди у
здійсненні ними права користування та
розпорядження будинком АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_3 із вищевказаного
В судовому засіданні позивачі
ОСОБА_1,ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали з посиланням на
обставини,викладені в уточненій
Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали та
просили відмовити у задоволенні
позову. Не заперечуючи підписання
Договору дарування 27/100 частин будинку
АДРЕСА_1 на користь позивачів,вказують,
що ОСОБА_3 постійно проживає в
будинку,іншого житла не має, сплачує
комунальні платежі,веде там
господарство та робить ремонт.
Представник третьої особи,яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Рівненський міський відділ Управління
державної Міграційної служби України в
Рівненській області в судове засідання
не з"явився,про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідків,дослідивши матеріали
справи,суд приходить до наступного
Згідно Договору дарування від 09
листопада 2000 року серії АВО №279133,
посвідченого приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_5,зареєстрованого в
реєстрі №4650, гр.ОСОБА_3 подарував,а
гр.ОСОБА_1 та ОСОБА_6 прийняли в дар 27/100
частин жилого будинку по АДРЕСА_1
Відповідно до Державного акту про
право власності на земельну ділянку
від 19 жовтня 2004 року ділянка площею 0,0208
га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
житлого будинку,господарських
будівель і споруд належить ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 на праві спільної сумісної
Як встановлено в судовому засіданні та
вбачається із плану розподілу
земельної ділянки по АДРЕСА_1, земельна
ділянка площею 208 кв.м. належить ОСОБА_1
та ОСОБА_6,земельна ділянка площею 402
кв.м. - племінниці позивача ОСОБА_7
За відомостями адресно-довідкового
підрозділу УДМС України в Рівненській
області станом на квітень 2014 року
позивачі ОСОБА_1,ОСОБА_2 та відповідач
ОСОБА_3 зареєстровані в будинку
АДРЕСА_1. Реєстрація сторін у вказаному
будинку підтверджена даними з
Технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1,складеного в РМБТІ
15.05.1997 року,інвентарний номер
Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.
Конституція України у ст.47 проголошує,
що кожен має право на житло. Держава
гарантує не тільки свободу його
придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України
встановлює, що громадянин, який став
власником житла, має право
розпоряджатися ним на свій розсуд.

Оскільки право власності є абсолютним
правом, яке включає володіння,
користування,розпорядження, та якого
ніхто не може бути позбавлений, крім
випадків, передбачених законом, то
власник не може бути визнаний таким, що
втратив право користування своїм
майном.

Разом з тим при розгляді даної справи
суд враховує про чітке розмежування
правовідносин, які виникають між
власником та колишнім власником житла,
з правовідносинами, які виникають між
власником житла та членами сім'ї
колишнього власника житла.

В даному випадку власник житла має
право на підставі ст. 391 ЦК України
вимагати від колишнього власника
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення. При цьому
втрата права користування жилим
приміщенням є наслідком припинення
права власності на жиле приміщення у
колишнього власника житла.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Як показала допитана за клопотання
відповідача свідок ОСОБА_8, яка є
колишньою дружиною ОСОБА_3, останній
проживає в будинку АДРЕСА_1,веде там
господарство,провів воду.

Свідки ОСОБА_9,ОСОБА_10 показали,що
відповідач ОСОБА_3 постійно проживає в
будинку АДРЕСА_1,веде там
господарство,робить ремонт,іншого
житла не має.

Однак,як з"ясовано судом, відповідач
ОСОБА_3 не є членом сім"ї
позивачів,подарував належну йому
частку згідно договору
дарування,договір є чинним і недійсним
в судовому порядку не визнавався.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. При цьому відповідно до
статті 391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 379 ЦК України
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло
об'єктом права приватної власності.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з 1999 року
зареєстрований в спірному будинку і з
того часу мешкає там.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені статтею 383 ЦК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Оскільки ОСОБА_3 провів відчуження 27/100
частин будинку, право на які набули
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не є їхнім членом
сім"ї, то він втратив право на
користування ними. Доказів про те, що
після відчуження будинку була
досягнута домовленість про
використання відповідачем цього
жилого приміщення не надано.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в постанові №5 від 07
лютого 2014 року "Про судову практику в
справах про захист права власності та
інших речових прав" зазначає наступне.

Пункт 33,34 передбачає, що
застосовуючи положення статті 391 ЦК,
відповідно до якої власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, навіть
якщо вони не пов'язані із позбавленням
права володіння, суд має виходити із
такого.

Відповідно до положень статей 391,
396 ЦК позов про усунення порушень права,
не пов'язаних із позбавленням
володіння, підлягає задоволенню у разі,
якщо позивач доведе, що він є власником
або особою, яка володіє майном (має
речове право) з підстави, передбаченої
законом або договором, і що діями
відповідача, не пов'язаними з
позбавленням володіння, порушується
його право власності чи законного
володіння.

Пункт 35 постанови зазначає,що
задовольняючи позов про захист права
власності від порушень, не пов'язаних
із позбавленням володіння, суд має
право як заборонити відповідачу
вчиняти певні дії, так і зобов'язати
відповідача усунути наслідки
порушення права позивача.

Оскільки ОСОБА_3 користується
спірним житловим приміщенням без
будь-яких на те правових підстав, чим
перешкоджає позивачам здійснювати
право користування та розпоряджання
своїм майном, його слід зобов"язати
усунути перешкоди та в силу ст. 391 ЦК
України він має бути виселений з
займаного житлового приміщення.

З огляду на викладене, суд дійшов
до висновку про обґрунтованість вимог
про виселення останнього та
задовольнили позов, захистивши
порушені права власника.

На підставі викладеного,ст.ст.41,47
Конституції України, ст.ст.319,
321,379,383,391,396 Цивільного кодексу України,
керуючись ст.ст.88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292- 294
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И
В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,третя
особа,яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Рівненський міський
відділ Управління державної
Міграційної служби України в
Рівненській області,про усунення
перешкод в користуванні майном шляхом
виселення задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1,ОСОБА_2 у
здійсненні ними права користування та
розпорядження житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, з будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 витрати по сплаті судового
збору в сумі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок
три грн. 60 коп.).

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд поданням
в десятиденний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи,які брали участь у справі,але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового
рішення,можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення,якщо його
не скасовано,набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Рівненського міського суду
М.М.Головчак