Справа № 361/366/14-Ц Головуючий у І
інстанції Петришин Н.М.Провадження №
22-ц/780/3380/14 Доповідач у 2
інстанції ІвановаКатегорія 41
УХВАЛА

Іменем України

28 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В., Журби С.О.

при секретарі - Власенко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 01 квітня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи Броварський
районний відділ Управління ДМС України
у Київській області, Броварська міська
рада Київської області, про виселення
та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року до суду звернувся
ОСОБА_1 із даним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що
починаючи з 2005 року по теперішній час
офіційно працює в ТОВ
«Мостобудівельний загін № 112» у
зв'язку з чим 04 квітня 2012 року на його
ім'я видано ордер № 5 на підставі
спільного рішення адміністрації № 2
від 03.04.2012 року, відповідно до якого
надано дозвіл на вселення у кімнату
АДРЕСА_1.

Крім того, зазначив, що 07.12.2005 року до
зазначеної спірної кімнати у
гуртожитку було тимчасово заселено та
зареєстровано без відповідного ордеру
відповідачів у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
які ніколи не працювали на ТОВ
«Мостобудівельний загін № 112», а
тимчасова реєстрація відповідачам
надавалася з 07.12.2005 року по 07.12.2007 рік,
тому вважає, що на даний час

відповідачі самоправно займають
спірну кімнату, чим перешкоджають йому
на вселення на підставі ордера.

Посилаючись на норми ст.ст. 109, 116, 129 ЖК
України, просив усунути перешкоди у
користуванні спірною кімнатою
гуртожитку по АДРЕСА_1, шляхом
виселення відповідачів з незаконно
займаного приміщення за вказаною
адресою та зобов'язати сектор у справах
громадянства імміграції та реєстрації
фізичних осіб Броварського МВ зняти з
їх реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 01 квітня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною
скаргою, просить скасувати рішення та
ухвалити нове про задоволення позову.

Вважає дане рішення незаконним та
необґрунтованим, прийнятим з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, оскільки не дано
оцінку обставинам, що мають істотне
значення для справи та доказам
позивача, що спричинило до прийняття
оскаржуваного рішення, яке має бути
скасовано.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з відсутності
правових підстав для задоволення
позову, оскільки належний власник
гуртожитку право відповідачів не
оспорює, позовів про визнання такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням не заявляли.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідачі
ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 з 07.12.2005 року
зареєстровані у кімнаті АДРЕСА_1,
згідно договору найму, строк дії якого
встановлений до 05.04.2014 року (а.с.8,9,24.25,50).

В той же час, відповідно до ордеру
№5 від 04 квітня 2012 року позивачу ОСОБА_1,
який з 2006 року працює в ТОВ
«Мостобудівельний загін № 112, надано
для проживання вказану кімнату АДРЕСА_1
(а.с.7).

Рішенням Броварської міської ради
Київської області №333-13-06 від 16.09.2011
року вирішено прийняти безоплатно у
комунальну власність територіальної
громади м. Бровари гуртожиток по
АДРЕСА_1 (а.с.56).

Рішенням виконавчого комітету
Броварської міської ради Київської
області №34 від 12.02.2013 року затверджено
акт приймання-передачі у комунальну
власність територіальної громади м.
Бровари гуртожитку по АДРЕСА_1, що
перебуває на балансі ТОВ
«Мостобудівельний загін № 112» (а.с.53).

Таким чином, матеріалами справи
встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1
зданий в експлуатацію в 1963 році,
перебував на балансів ТОВ
«Мостобудівельний загін № 112», проте на
даний час перебуває у комунальній
власності територіальної громади м.
Бровари в особі Броварської міської
ради Київської області, що сторонами не
заперечується.

Ст. 16 ч.1 ЦК України визначено, що кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16
ЦК України.

Зокрема, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, у тому числі
шляхом звернення до суду за захистом
свого майнового права, зокрема із
позовом про усунення перешкод у
користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду ( про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як убачається із вказаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про
позбавлення права власності на житлове
приміщення; позбавлення права
користування житловим приміщенням;
визнання особи безвісно відсутньою;
оголошення фізичної особи померлою.

Отже, виходячи з того, що вказаний Закон
є спеціальним нормативно-правовим
актом, який регулює правовідносини,
пов'язані із зняттям з реєстрації місця
проживання, положення ст. 7 цього Закону
підлягають застосуванню до всіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Тому, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з цим
одну із таких вимог: про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
про позбавлення права користування
житловим приміщенням; про визнання
особи безвісно відсутньою та про
оголошення фізичної особи померлою.

Отже, виходячи з того, що вказаний Закон
є спеціальним нормативно-правовим
актом, який регулює правовідносини,
пов'язані із зняттям з реєстрації місця
проживання, положення ст. 7 цього Закону
підлягають застосуванню до всіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Тому, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з цим
одну із таких вимог: про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
про позбавлення права користування
житловим приміщенням; про визнання
особи безвісно відсутньою та про
оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, про те, що обраний позивачем
спосіб захисту, не може бути підставою
для задоволення його позову, оскільки
власник гуртожитку право відповідачів
не оспорює, позовів про визнання
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням не заявляє.

Разом з цим слід зазначити, що з 1 січня
2009 року набрав чинності Закон України
"Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків" (далі -
Закон від 4 вересня 2008 року № 500-VI), який
регулює правові, майнові, економічні,
соціальні, організаційні питання щодо
забезпечення реалізації
конституційного права на житло
громадян, які тривалий час на законних
підставах проживають у гуртожитках,
призначених для проживання одиноких
громадян або для проживання сімей.

Сфера дії цього Закону поширюється на
громадян, які не мають власного житла,
більше п'яти років на законних
підставах зареєстровані за місцем
проживання у гуртожитках та фактично
проживають у них (ч. 1 ст. 1 Закону від 4
вересня 2008 року № 500-VI).

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону від 4 вересня
2008 року № 500-VI забороняється виселення,
переселення та відселення мешканців
гуртожитків, на яких поширюється дія
цього Закону, без попереднього надання
їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного
для постійного проживання людей, крім
випадків, передбачених частиною другою
цієї статті.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дав належну
оцінку наявним у справі доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги, висновок
суду не спростовують, тому рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 01 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: