інстанції: Олексюк А.В. Провадження №
22-ц/773/964/14 Категорія: 27 Доповідач:
Лівандовської-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року місто Луцьк
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської -
Кочури Т.В.

суддів - Веремчук Л.М., Овсієнка
А.А.

при секретарі Кирилюку О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк (далі по тексту ПАТ КБ)
«ПриватБанк» про визнання кредитного
договору неукладеним, за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 23 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

23 січня 2014 року рішенням Луцького
міськрайонного суду в позові ОСОБА_1
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вищезгаданим
рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій вказує, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим із-за неповноти
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить його скасувати і ухвалити нове
рішення, яким поданий ним позов
задовольнити в повному об'ємі.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явилися, хоча
належним чином і своєчасно
повідомлялися про дату, час та місце
апеляційного розгляду даної справи, що
підтверджується відповідними
поштовими повідомленнями. І оскільки
про причини своєї неявки зазначені
особи суд не повідомили, про
відкладення розгляду справи не
клопотали, то у відповідності з
вимогами ст.305 ЦПК України колегією
суддів було визнано за можливе
апеляційний розгляд даної справи
проводити за їх відсутності.

Фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось, що
відповідає вимогам ст. 197 ЦПК України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін з наступних
мотивів.

Так, ухвалюючи рішення про відмову у
позові за безпідставністю вимог, суд
першої інстанції виходив із того, що
стороною позивача, всупереч положенням
ст. 60 ЦПК України, не підтверджено
належними та допустимими доказами
обставин, які б давали підстави для
висновку про визнання оспорюваного
договору неукладеним.

Такі висновки суду узгоджуються із
встановленими судом обставинами
справи та нормами матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

Як роз'яснено в п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», не є
укладеними правочини (договори), у яких
відсутні встановлені законодавством
умови, необхідні для їх укладення
(відсутня згода за всіма істотними
умовами договору; не отримано акцепт
стороною, що направила оферту; не
передано майно, якщо відповідно до
законодавства для вчинення правочину
потрібна його передача тощо).

Вимога про визнання правочину
(договору) неукладеним не відповідає
можливим способам захисту цивільних
прав та інтересів, передбачених
законом. Суди мають відмовляти в позові
з такою вимогою. У цьому разі можуть
заявлятись лише вимоги, передбачені
главою 83 книги п'ятої ЦК.

Суди повинні розмежовувати кредитний
договір, який є недійсним у силу закону
(нікчемний), або може бути визнаний
таким у судовому порядку (оспорюваний)
з підстав, встановлених частиною
першою статті 215 ЦК України, та
кредитний договір, який є неукладеним
(не відбувся), що не може бути визнаний
недійсним, зокрема, у випадку, коли
сторони в належній формі не досягли
згоди щодо хоча б з однієї його
істотної умови або зміст яких
неможливо встановити, виходячи з норм
чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1
ЦК України).

Згідно із ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони
в належній формі досягли згоди щодо
усіх істотних умов договору згідно ст.
638 ЦК України.

Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Судом першої інстанції на
підставі досліджених доказів
правильно встановлено, що 22 серпня 2008
року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(в подальшому перейменований на ПАТ КБ
«ПриватБанк») укладено
кредитно-заставний договір № V0Z0AE00001193,
відповідно до умов якого Банк надав
позичальнику кредитні кошти в сумі 23802,
60 доларів США для купівлі автомобіля з
кінцевим терміном повернення 21 серпня
2013 року.

Для забезпечення повного і своєчасного
виконання позичальником зобов'язань за
Договором позичальник передав Банку
предмет застави - автомобіль.

Відповідно до п. 3.3 Договору
визначено механізм видачі Банком
позичальнику кредиту.

За змістом п.п. 4.1, 4.3 Договору за
користування наданим Кредитом у період
з дати списання коштів із кредитного
рахунку до дати погашення Кредиту
позичальник сплачує проценти за
ставкою, визначеною у статті 17.1.6
Договору. Позичальник сплачує Банку
винагороди, в розмірах й у строки, що
зазначені в статті 17.1.8 даного Договору.

П.п. 4.4, 4.5 Договору визначено, що
погашення заборгованості
здійснюється, шляхом сплати Щомісячних
Платежів відповідно до статті 17.8
договору, до складу яких входять
платежі за винагороду (у випадку її
наявності), процентами та Кредитом.

Для погашення заборгованості,
Банк відкриває Позичальникові
Транзитний Рахунок. Позичальник
здійснює погашення Заборгованості
(включаючи виплату боргу за Кредитом,
процентами, винагородою та усіма
іншими платежами), шляхом внесення
коштів на Транзитний Рахунок, з якого
відповідні кошти списуються на користь
Банку.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що сторонами
досягнуто згоди щодо істотних умов
кредитно-заставного договору, зокрема
щодо розміру та порядку надання
кредитних коштів, періоду
кредитування, сплати відсоткової
ставки за користування кредитними
коштами та інших платежів, визначено
опис предмета застави, розмір
забезпечених вимог, порядок звернення
на предмет застави, відповідальність
сторін та інші необхідні умови
погоджені сторонами договору, що не
суперечать вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до положень ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
(далі - Закон) перед укладенням договору
про надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі про
кредитні умови, зокрема: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений;
форми його забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей ніж ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість доводів позивача
про порушення банком його, як

споживача, права на
отримання інформації про порядок та
умови кредитування, які спростовуються
його особистим підписом на кожній
сторінці кредитно-заставного договору,
відсутністю застережень та зауважень,
що свідчить про його згоду із всіма
його умовами. Позивач ОСОБА_1
добровільно підписав оспорюваний
договір, який вступив в силу, перед цим,
на власний розсуд, обравши фінансову
установу, в якій планував отримати
кредит.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Всупереч вищенаведеним нормам
процесуального закону, позивачем не
доведено, що сторони в належній формі
не досягли згоди істотних умов
кредитно-заставного договору, тому суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

На думку колегії суддів, наведені
апелянтом в апеляційній скарзі доводи
не спростовують правильних висновків
суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 23 січня 2014 року
у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді