АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/1460/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1791/14
Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я. В.
Доповідач Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

при секретарі - Філоненко О.В.,

за участю: представника позивачки
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Гребінківського районного
суду Полтавської області від 09 квітня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання права власності на
нерухоме майно,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання
права власності на ? частину
двокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка
була придбана під час перебування у
шлюбі з відповідачем шляхом внесення
за рахунок спільних коштів пайових
внесків до житлово-будівельного
кооперативу «Магістраль».

Рішенням Гребінківського районного
суду Полтавської області від 09 квітня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на нерухоме майно -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норма матеріального права,
прохала рішення скасувати та ухвалити
нове, яким визнати за нею право
власності на ? частину квартири.

Зазначала, що суд безпідставно не взяв
до уваги, що пайові внески за спірну
квартиру були внесені за рахунок
спільних коштів під час перебування у
зареєстрованому шлюбі, а тому
відповідно до ст.60 СК України вказана
квартира є спільною сумісною
власністю.

Заперечувала правомірність
застосування судом позовної давності
та з цієї підстави відмови у позові,
оскільки відповідно до ч.1 ст.261 ЦК
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа дізналася або могла
довідатися про порушення свого права, а
до осені 2013 року, коли відповідач
відмовив надати їй правовстановлюючий
документ для оформлення субсидії, - її
право порушено не було.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд вважав, що позивачкою
пропущений трьохрічний строк позовної
давності до вимог про поділ майна після
розірвання шлюбу, яке відбулося згідно
рішення суду від 08 травня 2007 року, та
відповідач заявив про застосування
наслідків пропуску строку позовної
давності. Крім того, рішенням
Гребінківського районного суду від 11
червня 2007 року задоволено позов ОСОБА_2
про встановлення порядку користування
спірною квартирою та розділено
спільне майно. При розгляді вказаної
справи позивачка не заявляла про
розділ квартири, знаючи, що вона
належить чоловіку на праві власності

Однак колегія суддів з таким висновком
районного суду не погоджується,
оскільки він не відповідає обставинам
справи та ґрунтується на неправильному
застосуванні норм матеріального права
з огляду на наступне.

Встановлено, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 1984
року, який розірвано рішенням
Гребінківського районного суду
Полтавської області від 08 травня 2007
року /а.с.5-6/.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 був членом ЖБК «Магістраль» та
на підставі рішення виконавчого
комітету Гребінківської міської ради
№660 від 29 грудня 1988 року йому видано
ордер №9 на сім'ю із трьох чоловік на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 /а.с.33,35/.

26 березня 2007 року виконкомом
Гребінківської міської ради видав на
ім'я ОСОБА_2 свідоцтво про право
власності на нерухоме майно на вказану
квартиру /а.с.39/.

Стаття 60 СК України встановлює, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ. набута за час шлюбу. крім речей
індивідуального користування, є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом (ч.3 ст.368 ЦК України).

Зазначені норми матеріального права
вказують на презумпцію спільної
сумісної власності подружжя на майно,
придбане в період шлюбу, якщо інше не
доведено одним із подружжя.

Стаття 15 Закону України «Про
власність» визначала, що член
житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства , який
повністю вніс свій пайовий внесок на
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України №9 від 18.09.1987
року з наступними змінами «Про
практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні
кооперативи», викладені у п/п «а»
пункту 6, при розгляді спорів про поділ
квартири між подружжям, яке
розлучилося, судові слід керуватися
ст.146 ЖК України, ст.15 Закону «Про
власність», п.43 Примірного статуту ЖБК
і чинним законодавством про шлюб та
сім»ю, враховуючи, що пай, внесений
подружжям в ЖБК в період сумісного
проживання за рахунок спільних коштів,
а після повної сплати пайового внеску -
квартира, є їх спільним майном і
підлягає поділу на загальних
підставах.

У пункті 23 Постанови №11 Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз»яснено,
що спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу, можуть
бути будь-які види майно, за винятком
тих, які згідно із законом ге можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім»я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Стаття 15 Закону України «Про
власність», який діяв на час створення
спільної власності на квартиру,
визначала, що член житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок на квартиру, дачу, гараж,
іншу будівлю або приміщення, надані
йому в користування, набуває права
власності на це майно.

З огляду на викладені норми права та
фактичні обставини колегія суддів
приходить до висновку, що спірна
квартира є об»єктом спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_2, та
відповідно до ч.1 ст.70 СК України частки
кожного з них є рівними, тобто кожному
з них належить по ? частині спірної
квартири.

Відповідно до ч.2 ст.72 ЦК України до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давніть обчислюється від дня, коли один
із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Таким чином, вказана норма сімейного
права визначає дві умови застосування
позовної давності: до вимог про поділ
майна: перша - розірвання шлюбу, друга -
порушення прав на майно одним із
співвласників. У зв'язку з цим позовна
давність не розпочнеться, якщо після
розірвання шлюбу не буде порушено
право одного із колишнього подружжя.

Місцевий суд вважав, що позивачка
пропустила строк позовної давності,
оскільки позов заявлено більш ніж
через три роки після розірвання шлюбу,
а при розгляді справи про поділ
спільного майна, який мав місце у 2007
році, позивачці було відомо, що
свідоцтво про право власності на
спірну квартиру видано на ім»я
відповідача.

Однак викладені висновки суду першої
інстанції є помилковими та не
відповідають змісту цитованої норми ч.2
ст.72 СК, оскільки факт розірвання шлюбу
не зумовив початок перебігу позовної
давності, так як право позивачки на
половину квартири не порушувалося,
вона проживала в цьому житлі та
користувалася належною власністю.

Крім того, рішення Гребінківського
районного суду Полтавської області від
11 червня 2007 року не має преюдиціального
значення в даній справі, оскільки ним
вирішено спір відносно іншого предмету
спору та з інших підстав. Зокрема,
вказаним рішенням розділено інше
спільне майно та визначено порядок
користування сторонами спірною
квартирою, що не впливає на статус
спірної квартири як об'єкта спільної
сумісної власності подружжя.

Враховуючи, що позивачка постійно
проживає у спільній квартирі та
користується належною їй власністю,
право останньої не було порушено, тому
строк давності після розірвання шлюбу
не розпочинався., оскільки її право
власності не оспорювало я.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги і скасування
рішення місцевого суду та ухвалення
нового рішення про задоволення позову.

Крім того, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, колегія суддів визнає
за необхідне достягнути з позивачки на
користь держави 116,69 грн. судового
збору, недоплачених при зверненні до
суду з позовом (1% від вартості ? частини
квартири (1/2х69818х1%=349,09 - 232,40=116,69) /а.с.1,50/.
Також відповідно до ст.88 ЦПК України
необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 витрати по оплаті судового
збору в сумі 406,95 грн. (232,40 + 174,55) /а.с.1,66/.

Керуючись ст.ст.303,304, 307, п.п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.314,316,317 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Гребінківського районного
суду Полтавської області від 09 квітня
2014 року - скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
116,69 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 406,95
грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів
шляхом подання касаційної карги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляджу цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/
Л.І. Пилипчук

СУДДІ /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук