У х в а л а

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Євтушенко О.І., Горелкіної
Н.А., Журавель В.І.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа - Реєстраційна служба Одеського
міського управління юстиції, про
визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним, перевід прав та
обов'язків покупця (визнання покупцем)
та витребування майна,

за касаційною скаргою
ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_8,
на рішення апеляційного суду Одеської
області від 20 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним, перевід прав та
обов'язків покупця (визнання покупцем)
та витребування майна.

Посилався на те, що 14
грудня 2010 року він продав належні йому
25/1000 частин дачно-будівельного
кооперативу «Технолог», розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 за суму 100 000 дол США.
Частину вказаних коштів він вирішив
витрати на придбання квартири, у
зв'язку з чим зняв з банківського
рахунку 50 000 дол США. 16 грудня 2010 року,
для придбання квартири АДРЕСА_2 він
домовився з ОСОБА_7 щодо оформлення
договору купівлі-продажу вказаної
квартири, однак через погане
самопочуття та поганий зір домовився з
ОСОБА_5 про те, що вона піде з ним до
нотаріуса та підпише за нього, як
покупця, договір. В 2012 році ОСОБА_4
дізнався, що 16 грудня 2010 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_7 був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, в
якому замість нього було зазначено в
якості покупця ОСОБА_5, яка в подальшому
переоформила спірну квартиру на свою
доньку ОСОБА_6 Позивач вважає себе
покупцем зазначеної квартири, оскільки
саме він вносив за неї кошти.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 29 серпня 2013 року позовні
вимоги задоволено. Визнано договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2,
укладений 16 грудня 2010 року між ОСОБА_7
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
реєстровий № 5707, недійсним в частині
зазначення покупцем за даним договором
ОСОБА_5 Визнано покупцем за вказаним
договором ОСОБА_4 Витребувано у ОСОБА_6
на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 20 січня 2014 року рішення
Київського районного суду м. Одеси від
29 серпня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуване
судове рішення апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції
в межах касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що спірна квартира була придбана
за власні кошти позивача, що
підтверджується випискою по рахунку в
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 15
серпня 2012 року, з якої вбачається, що в
день оформлення договору
купівлі-продажу зазначеної квартири,
позивачем було знято кошти в розмірі 50
000 дол. США. Також, судом взято до уваги
пояснення ОСОБА_7, який зазначив, що з
самого початку були надані документи
для оформлення квартири на ім'я
позивача.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що позивачем не надано доказів, що
спірну квартиру придбав саме він і що
квартира придбана за його особисті
кошти.

Відповідно до ст. 655 ЦК
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Таким чином, перевіривши доводи
касаційної скарги, суд касаційної
інстанції дійшов до висновку про
відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
апеляційного суду Одеської області від
20 січня 2014 року, тому що судове рішення
є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332
ЦПК України суд касаційної інстанції
при попередньому розгляді справи
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного
суду Одеської області від 20 січня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа -
Реєстраційна служба Одеського
міського управління юстиції, про
визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним, перевід прав та
обов'язків покупця (визнання покупцем)
та витребування майна, залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді:

О.І. Євтушенко

Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель