Номер провадження: 22-ц/785/5475/14
Головуючий у першій інстанції Матяш Т.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Суворов В.О.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 15 квітня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи: Комунальне підприємство
«Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації», Орган приватизації
державного житлового фонду
Виконавчого комітету Приморської
сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області - «Про визнання
недійсним договору приватизації» та за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, треті особи: Служба у
справах дітей Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації
Одеської області, ОСОБА_2, Комунальне
підприємство «Білгород-Дністровське
бюро технічної інвентаризації», Орган
приватизації державного житлового
фонду Виконавчого комітету
Приморської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області - «Про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності», -

ВСТАНОВИЛА:

23.07.2004 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
вказаним позовом, по якому просила
визнати недійсною приватизацію
відповідачем 03.07.1998 року 49/300 частин
будинку АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що
ОСОБА_3 18.11.2002 року вдруге здійснила
приватизацію нерухомого майна, а саме
13/200 частин будинку АДРЕСА_2, а за чинним
на той час законодавством приватизацію
майна кожна особа має право здійснити
лише один раз за життя. Тому, такі
обставини є підставою для визнання
недійсною приватизацію квартири
АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2 в тому ж
селі.

20.11.2007 року ОСОБА_4 звернулась до суду із
зазначеним позовом, який у подальшому
був уточнений та просила визнати
частково недійсним і скасувати
свідоцтво про право власності на житло,
а саме 49/100 частин будинку АДРЕСА_1 від
03.07.1998 року, видане Приморською
сільською радою в частині визнання за
ОСОБА_3 право власності на1/3 із 49/100
частин будинку АДРЕСА_1, посилаючись на
те, що ОСОБА_3 ніколи не проживала в
будинку АДРЕСА_1 та через порушення
порядку виготовлення і видачі
розпорядження органом приватизації -
Приморською сільською радою, ОСОБА_3
змогла приватизувати 49/300 частин
зазначеного будинку, а через 3 роки ще
раз приватизувала частку нерухомого
майна, вже іншого об'єкта, чим були
порушені вимоги законодавства про
одноразову приватизацію.

ОСОБА_2 свої позовні вимоги та позовні
вимоги ОСОБА_4 підтримала.

Представник Приморської сільської
ради підтримав позовні вимоги ОСОБА_2
та ОСОБА_4 та не заперечував проти їх
задоволення.

ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та
заперечувала проти їх задоволення.

Представник служби у справах дітей
Білгород-Дністровської РДА пояснила,
що права та інтереси неповнолітньої
дитини ОСОБА_5, не порушуються при
будь-якому вирішенні справи.

Представник КП «Білгород-Дністровське
БТІ» до суду не з*явився, сповіщався
належним чином.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 15.04.2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, ОСОБА_4 відмовлено.

24.04.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення
районним судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені такі обставини по
справі.

03.07.1998 року на підставі ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду», органом приватизації
виконавчого комітету Приморської
сільської ради було видано
розпорядження № 1251 про передачу
квартири АДРЕСА_1, яка складає 49/100
частин будинку у власність, на
підставі чого було видане свідоцтво
про право власності на житло,
відповідно до якого 49/100 частин будинку
в рівних частках переходять у приватну
спільну власність ОСОБА_4, яка була
основним наймачем. ОСОБА_7 - син наймача,
ОСОБА_3 - невістка наймача, яка з часом
змінила прізвище на «Ярошевич».

30.09.1998 року ОСОБА_4 подарувала належні
їй 49/300 частин будинку АДРЕСА_1 своїй
доньці - ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_7 та
належні йому 49/300 частин будинку
АДРЕСА_1 в рівних частках успадкували
його мати - ОСОБА_4, дружина - ОСОБА_3 та
син - ОСОБА_5

Розпорядженням органу приватизації
Приморської сільської ради № 1667 від
18.11.2002 року було прийнято рішення про
видачу ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_5
свідоцтво про право власності на 13/100
частин будинку АДРЕСА_2
Білгород-Дністровського району.

Колегія суддів погоджується з думкою
районного суду щодо критичної оцінки
стверджень ОСОБА_2, що ОСОБА_3 двічі
незаконно приватизувала майно, тому
обидві приватизації повинні бути
визнані недійсними, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2
не надала суду жодного належного
письмового та достовірного доказу
порушення її прав чи інтересів ОСОБА_3 у
зв'язку з приватизацією останньою двох
об'єктів нерухомого майна.

Крім того, на момент приватизації 49/100
частин будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не
приймала участі у приватизації та не
проживала в цьому будинку, тобто не
мала жодного відношення до спірного
об'єкта, так само як й до приватизованих
13/100 частин будинку АДРЕСА_2.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18.12.2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі», оскільки правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, то суд повинен встановити,
чи були порушені, невизнані або
оспорені права, свободи чи інтереси цих
осіб, а якщо були, то вказати, чи є
залучений у справі відповідач
відповідальним за це.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду», приватизація здійснюється
шляхом безоплатної передачі
громадянам квартир (будинків) житлових
приміщень у гуртожитках з розрахунку
санітарної норми 21 кв.м. загальної
площі на наймача і кожного члена його
сім'ї та додатково 10 кв.м. на сім'ю.
Тобто, зміст даної норми та всього
закону не містить вимогу щодо права
одноразової приватизації житла кожним
громадянином.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду», якщо загальна площа квартир
(будинків), що підлягають приватизації,
відповідає площі, передбаченій абзацом
2 ст. 3 цього Закону, зазначені квартири
(будинки) передаються наймачеві та
членам його сім'ї безоплатно.

Якщо загальна площа квартири менше
площі, яку має право отримати сім'я
наймача безоплатно, наймачу та членам
його сім'ї видаються житлові чеки, сума
яких визначається виходячи з розміру
недостатньої площі та відновної
вартості одного квадратного метра.
Кожний громадянин України має право
приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз.

Також колегія суддів звертає увагу на
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 18.09.2012 року по розгляду
скарги Приморської сільської ради по
справі за позовом ОСОБА_3 до виконкому
Приморської сільської ради, треті
особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання
протиправним рішення, в якій суд
зазначив, що ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду» не містить
заборони щодо реалізації вдруге
громадянами права на безоплатну
приватизацію житла у межах санітарної
норми 21 кв.м. загальної площі на наймача
і кожного члена його сім'ї.

Одночасно, колегія суддів погоджується
з висновком районного суду, що позовні
вимоги ОСОБА_4 є необгрунтованими, а її
посилання на те, що Приморська сільська
рада та виконком грубо порушили вимоги
ЗУ «Про приватизацію державного
житлового фонду» при виготовленні та
видачі розпорядження і свідоцтва про
право власності на житло 03.07.1998 року, є
надуманими та суперечать самій
позовній вимозі щодо визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності, оскільки, порушення порядку
приватизації тягне за собою
недійсність всього свідоцтва, а не його
частини.

Крім того, доводи про те, що ОСОБА_3 на
момент приватизації не проживала в
спірній квартирі та не сплачувала
кошти на її утримання, не тільки
непідтверджені позивачем належними
доказами: рішенням суду тощо, але й не
виключають право ОСОБА_3 на
приватизацію майна.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду», до членів сім'ї наймача
включаються лише громадяни, які
постійно проживають в квартирі
(будинку) разом з наймачем або за якими
зберігається право на житло.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи
вищевикладене, вважає, що для наявності
у ОСОБА_3 права на приватизацію в 1998
році було достатньо самої реєстрації
місця проживання ОСОБА_3 в одному
будинку з основним наймачем ОСОБА_4

Відповідно до положення п. 2 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судове рішення у цивільній справі» за
№ 14 від 18.12.2009 року - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержуватись вимог про законність і
обгрунтованість рішення у цивільній
справі (ч.І ст. 213 ЦПК).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи не
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що позивач не
довела, що її права та інтереси
порушенні.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства, а
саме ст. 15 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є недоведеними
та непідтвердженими, у зв'язку з чим
неспроможними та такими, що не
спростовують висновків суду, не маючи
підстав та доведеності для задоволення
позову.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 15 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

11.06.2014 року
м. Одеса