Справа № 610/686/14-ц
Головуючий І інстанції - Муленко Л.М.
Провадження: 22-ц/790/3440/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Овсяннікової А.І.,
Сащенка І.С.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Балаклійського районного
суду Харківської області від 26 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Балмолоко» про
визнання наказу про звільнення
незаконним, зобов'язання звільнити за
власним бажанням, здійснення стягнення
оплати за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 01.03.2010 року згідно
наказу № 26 він був прийнятий на роботу
до ТОВ «Балмолоко плюс» оператором
автомату розливу молочної продукції.
30.01.2013 року згідно наказу № 16 його було
переведено на посаду виконуючого
обов'язки начальника виробництва.
Вказував, що 12.06.2013 року він подав заяву
про звільнення за власним бажанням.
Відділом кадрів був наданий обхідний
лист, але заява про звільнення
підписана не була, розрахунок з ним
проведено не було і трудова книжка йому
не видавалася. 13.06.2013 року він прибув на
роботу, але служба охорони
підприємства його не пропустила,
мотивуючи це забороною керівництва. Не
пропустили його на підприємство і
14.06.2014 року. Після 14.06.2014 року він на
роботу не виходив, так як його не
допускали на робоче місце охорона.

08.07.2013 року він надіслав на адресу ТОВ
«Балмолоко» заяву про звільнення за
власним бажанням. 12.07.2013 року від
керівника ТОВ «Балмолоко» надійшов
лист, в якому просили пояснити причини
відсутності на робочому місці з 13.06.2013
року.

12.08.2013 р. за вих. № 528 на його адресу був
надісланий лист, в якому зазначалося
про необхідність з'явитися до відділу
кадрів для отримання трудової книжки
та наказ № 83лс від 12.08.2013 року про
звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП - за прогул
без поважних причин.

Вказував, що намагався отримати свою
трудову книжку, але адміністрація йому
відмовляла. Лише після втручання
прокуратури району йому було видано
трудову книжку.

Зазначив, що діями відповідача йому
було спричинено моральні страждання,
які полягали в тому, що він не мав змоги
працевлаштуватися та відповідно не мав
можливості забезпечувати достатній
рівень життя собі та своїй родині, було
змінено його нормальний уклад життя.

Просив визнати недійсним наказ ТОВ
«Балмолоко» від 12.08.2013 № 83 про своє
звільнення за прогул без поважних
причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України) з посади
в.о. начальника виробництва; визнати
формулювання причин його звільнення
від 12.08.2013 року «звільнений в
зв'язку прогулом без поважних причин (п.
4 ст. 40 КЗпП України)» неправильним і
таким, що не відповідає чинному
законодавству; зобов'язати ТОВ
«Балмолоко» звільнити його за власним
бажанням за ст. 38 КЗпП України з дати
прийняття рішення по справі;
зобов'язати ТОВ «Балмолоко» нарахувати
та оплатити на свою користь середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу; стягнути з ТОВ «Балмолоко» на
свою користь стягнути моральну шкоду у
розмірі 15 000 грн.

Рішенням Балаклійського районного
суду Харківської області від 26 березня
2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
скарги зазначено, що суд першої
інстанції помилково прийшов до
висновку, що у справах про зміну дати і
формулювання причини звільнення, про
оплату часу вимушеного прогулу
застосовується строк в один місяць.
Вважає, що строк звернення до суду ним
не пропущений. Судом не взято до уваги,
що ТОВ «Балмолоко» було порушено
строки видачі йому трудової книжки. Суд
першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 43
КЗпП України не з'ясував наявність чи
відсутність згоди виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації
для розірвання з ним трудового
договору. Також вказує, що на момент
звільнення він перебував у відпустці.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 01.03.2010 року
згідно наказу № 26 позивач був
прийнятий на роботу до ТОВ «Балмолоко
плюс» оператором автомату розливу
молочної продукції. 30.01.2013 року згідно
наказу № 16, його було переведено на
посаду виконуючого обов'язки
начальника виробництва /а.с.15-16/.

Наказом № 83лс від 12.08.2013 року ОСОБА_3
звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України - за
прогул без поважних причин /а.с.11/.

З матеріалів справи вбачається, що 12
серпня 2013 року позивачем було отримано
копію наказу про звільнення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з положень
ст. 233 КЗпП України та прийшов до
висновку про сплив тримісячного строку
для звернення до суду з таким позовом.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції у повному обсязі погодитися
не можна з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України,
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Стягнення оголошується в наказі
(розпорядженні) і повідомляється
працівникові під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказом від 22.05.2013 №44к, на підставі
графіку відпусток на 2013 року та власної
заяви, в.о. виробництва ОСОБА_3 надано
щорічну відпустку з 22.05.2013 року по 11.06.2013
року.

З матеріалів справи також вбачається,
що з 12.06.2013 року ОСОБА_3 був відсутній на
робочому місці без поважних причин.
Кожного робочого дня на протязі з 14.06.2013
року по 09.08.2013 року виконуючим обов'язки
директора ТОВ «Балмолоко» Козаченко
В.В. складався акт про відсутність
позивача на робочому місці /а.с. 70-112/.

Як пояснив ОСОБА_3 у суді апеляційної
інстанції, він бажав домовитися з
відповідачем про звільнення за власним
бажанням, оскільки до нього виникли
питання у зв'язку з недостачею
продукції.

За клопотанням позивача
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Харківській області
було проведено перевірку додержання
ТОВ «Балмолоко» законодавства про
працю та загальнообов'язкове соціальне
страхування, якою жодних порушень в
процедурі звільнення ОСОБА_3 не
виявлено /а.с. 51-58/.

Відповідно до Акта перевірки № 20-08-553/1987
дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення з посади за п. 4 ст. 40 КЗпП
України (в звязку з прогулом без
поважних причин) застосоване до ОСОБА_3
з додержанням вимог ст.ст. 148, 149 КЗпП
України.

Матеріали справи не містять письмових
пояснень ОСОБА_3 по причині його неявки
на підприємство в період з 12.06.2013 року
по 12.08.2013 року.

Колегія суддів вважає, що наданий суду
акт перевірки № 20-08-553/1987 є належним та
допустимим доказом, а також вважає, що
позивачем не було надано доказів, які б
спростовували, викладені в ньому
обставини.

У сукупності з іншими доказами
наведені дані підтверджують
правильність звільнення позивача за
прогул без поважних причин.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП
України не з'ясував наявність чи
відсутність згоди виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації
для розірвання з ним трудового
договору є безпідставними.

З пояснень представника ТОВ
«Балмолоко» вбачається, що на
підприємстві відсутня профспілкова
організація, а сам позивач не є членом
профспілкової організації.

Відповідно до ст. 43 1 КЗпП розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
без згоди виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається, зокрема у випадку
звільнення працівника, який не є членом
первинної профспілкової організації,
що діє на підприємстві, в установі,
організації; звільнення з
підприємства, установи, організації, де
немає первинної профспілкової
організації.

Таким чином, для звільнення позивача не
потребувалася згода профспілкової
організації.

Доводи апелянта про несвоєчасність
видачі йому трудової книжки є
безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 листом № 528 від 12.08.2013 року ТОВ
«Балмолоко» було запропоновано
отримати трудову книжку, проте він її
отримав лише 10.09.2013 року.

Позивачем не надано доказів про
наявність перешкод у діях ТОВ
«Балмолоко» в отриманні ним трудової
книжки, в період з 12.08.2013 року по 10.09.2013
року.

Посилання апелянта про його звільнення
під час знаходження у відпустці не
підтверджується матеріалами справи та
будь-якими доказами.

За таких обставин судова колегія
вважає, що звільнення позивача було
проведено без порушень діючого
законодавства. Суд повинен був
ухвалити рішення про відмову у
задоволенні позову у зв'язку з тим, що
позивач вчинив прогул без поважних
причин, а не пропустив строк для
звернення до суду. Тому рішення суду
підлягає скасування з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову з інших підстав.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Балаклійського районного суду
Харківської області від 26 березня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити
з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Рішення
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -