Справа № 274/7053/13-ц Провадження № 2/0274/306/14
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області Корбут В.В.,
за участю секретаря судового засідання
Жмурко В.І.,

розглянувши цивільну справу за
позовомОСОБА_1до1) Бердичівської
міської ради Житомирської області,
представником якої є ОСОБА_2, 2)
Хажинської сільської ради
Бердичівського району Житомирської
області, представником якої є Семенюк
Наталія Володимирівна,третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору:ОСОБА_4,провизнання
права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у
якому просить визнати його спадкоємцем
за законом ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 р., визнати за ним як за
спадкоємцем ОСОБА_5 право власності на
1/2 чистину житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, та на нежитлову
будівлю - баню, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_2, реєстрацію права
власності на нерухоме майно покласти
на Реєстраційну службу Головного
управління юстиції у Житомирської
області.

Бердичівська міська рада Житомирської
області проти позову в частині, що
стосується її прав та інтересів,
заперечила, посилаючись на те, що
ОСОБА_1 спадщини після ОСОБА_5 не
прийняв, 1/2 чистина житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1, є самочинним
будівництвом, а відтак її юридично не
існує, тобто ОСОБА_5 не набував права
власності на неї, у зв'язку з чим ОСОБА_1
не може це право успадкувати, відсутня
постанова нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії - видачі
ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину
на це нерухоме майно.

Хажинська сільська рада
Бердичівського району Житомирської
області в частині, що стосується її
прав та інтересів, позов визнала, про що
зазначено у заяві від 20.05.2014 р. (а. с. 102).

ОСОБА_4 позов підтримав,посилаючись на
те, що ОСОБА_1 не може оформити право
власності на 1/2 частину житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, через що
він, як власник іншої 1/2 частини цього
будинку, не може оформити право
власності на земельну ділянку, на якій
цей будинок розташований.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_1 є
громадянином Ізраїлю, проживає у
Німеччині, та є сином ОСОБА_5, що
підтверджується довідкою про місце
проживання від 24.05.2013 р. та свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_1 від 02.04.1900
р. (а. с. 21 - 22, 26).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 06.01.2012 р. (а. с. 25).

Таким чином, зважаючи на статті 1216 - 1218,
1222, 1223, 1258 та 1261 Цивільного кодексу
України, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої
черги за законом ОСОБА_5.

Тобто ОСОБА_1 є спадкоємцем першої
черги за законом ОСОБА_5 в силу
зазначених норм Цивільного кодексу
України, а тому визнавати цю обставину
в судовому порядку немає потреби, та,
крім того, статтею 16 Цивільного кодексу
України та іншими нормами
законодавства України не передбачено
такого способу захисту цивільних прав
та інтересів як визнання особи
спадкоємцем за законом.

Відповідно ж до статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що у задоволення позову
ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання
його спадкоємцем за законом ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., необхідно
відмовити.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 09.12.2013 р. у
справі № 278/5124/13-ц за позовом ОСОБА_1 до
територіальної громади в особі
Озерянківської сільської ради
Житомирської області про визнання
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку та майновий, яке
набрало законної сили, встановлено, що
ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 (а.
с. 14).

Цим рішенням позов ОСОБА_5 було
задоволено у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 як
спадкоємець за законом ОСОБА_5 не може
через нотаріальні органи здійснити
своє спадкове право на майно, яке
належало ОСОБА_5.

Тобто Житомирським районним судом
Житомирської області на момент
ухвалення рішення (09.12.2013 р.) не було
встановлено, що ОСОБА_1 не прийняв
спадщини після смерті батька - ОСОБА_5.

Більше того, встановлення цієї
обставини було б в силу статей 1268 - 1270 та
1272 Цивільного кодексу України
підставою для відмови у задоволенні
позову ОСОБА_1.

Беручи до уваги наведене у попередніх
двох абзацах, а також зважаючи на те, що
Бердичівська міська рада Житомирської
області не подала будь-яких доказів
того, що ОСОБА_1 не прийняв спадщину
після ОСОБА_5 (лист № 822/01-16 від 08.10.2013 р.
приватного нотаріуса Житомирського
районного нотаріального округу
Житомирської області ОСОБА_7 таким
доказом не є, оскільки у ньому лише
зазначено про те, що станом на 08.10.2013 р.
ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття
спадщини (а. с. 34), та, крім того,
законодавство України передбачає
можливість у такому разі в судовому
порядку визначити додатковий строк,
достатній для подання заяви пр.
прийняття спадщини (стаття 1272
Цивільного кодексу України)), суд
виходить з того, що ОСОБА_1 станом на
09.12.2013 р. спадщину після ОСОБА_5 прийняв.

ОСОБА_5 був власником 1/2 частини
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
що підтверджується дублікатом
договору дарування від 10.09.2004 р. 1/2
ідеальної частини житлового будинку,
Витягом з Державного реєстру
правочинів від 14.08.2008 р. та Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 03.09.2008 р. (а. с. 30 - 31, 29, 35).

Зі змісту позовної заяви та пояснень
ОСОБА_1 випливає, що за життя його
батько - ОСОБА_5, здійснив
реконструкцією належної йому 1/2
частини житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1.

Суд зазначає, що це підтверджується
змістом дублікату договору дарування
від 10.09.2004 р. 1/2 ідеальної частини
житлового будинку та технічним
паспортом станом на 14.01.2013 р. на цей
будинок (а. с. 89 - 92), з яких випливає, що
кількість та площа приміщень 1/2 частини
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
зазначена у договорі дарування від
10.09.2004 р. 1/2 ідеальної частини житлового
будинку відрізняється від кількості та
площі приміщень, зазначених у
технічному паспорті станом на 14.01.2013 р.
на цей будинок.

Також це підтверджується і висновком №
535/02.14 судової будівельно-технічної
експертизи від 25.02.2014 р. (а. с. 58 - 96).

Крім того, зі змісту позовної заяви та
пояснень ОСОБА_1 випливає, що за життя
його батько - ОСОБА_5, на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_2, яка йому не
належала, побудував нежитлову будівлю -
баню, а потім придбав вказану земельну
ділянку.

Суд зазначає, що це підтверджується
договором купівлі-продажу земельної
ділянки від 26.12.2011 р., Витягом з
державного реєстру правочинів від
26.12.2011 р., Державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 434201 від 23.03.2009 р. з відміткою про те, що
право власності на земельну ділянку
згідно договору переходить до ОСОБА_5
та технічним паспортом на нежитлову
будівлю за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 27-28, 23,
36 - 37, 15 - 20).

Доказів того, що ОСОБА_5 перед
проведенням реконструкції належної
йому 1/2 частини житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, та перед будівництвом
нежитлової будівлі - бані за адресою:
АДРЕСА_2, отримав дозвіл на це, ОСОБА_1 не
подав, а відтак суд, враховуючи частину
першу статті 376 Цивільного кодексу
України, згідно з якою житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил
(у редакції, чинній на момент
проведення реконструкції та
будівництва), виходить з того, що ця
частина будинку та нежитлова будівля -
баня, є самочинним будівництвом.

Частиною другою статі 376 Цивільного
кодексу України передбачено, що особа,
яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Таким чином, ОСОБА_5 не набув прав
власності на реконструйовану без
дозволу 1/2 частину житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, та нежитлову будівлю -
баню за адресою: АДРЕСА_2 (самочинне
будівництво), а відтак і не отримав
правовстановлюючого документа на них.

Відсутність правовстановлюючого
документа на це нерухоме майно
унеможливлює реєстрацію ОСОБА_1 права
власності на нього, оскільки таке право
власності реєструється на підставі
відповідного свідоцтва про право на
спадщину (пункт 6 частини першої статті
19 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень"), але таке
свідоцтво йому не може бути видано
нотаріусом в силу п. 4.15 глави 10 "Видача
свідоцтв про право на спадщину" розділу
ІІ "ПОРЯДОК ВЧИНЕННЯ ОКРЕМИХ ВИДІВ
НОТАРІАЛЬНИХ ДІЙ" Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, яким
встановлено, що видача свідоцтва про
право на спадщину на майно, яке
підлягає реєстрації, проводиться
нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна.

Це підтверджується листом № 822/01-16 від
08.10.2013 р. приватного нотаріуса
Житомирського районного нотаріального
округу Житомирської області ОСОБА_7, у
якому, зокрема, ОСОБА_1 роз'яснено, що
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документа на
належний ОСОБА_5 об'єкт нерухомого
майна нотаріус в подальшому буде
позбавлений можливості видати
свідоцтво про право на спадщину (а. с. 34).

Разом з тим, можливість набуття особою,
яка здійснила самочинне будівництво,
такого права у судовому порядку
передбачена частинами третьою - п'ятою
статті 376 Цивільного кодексу України.

Так, частиною п'ятою статті 377
Цивільного кодексу України визначено,
що на вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

З висновку № 535/02.14 судової
будівельно-технічної експертизи від
25.02.2014 р. вбачається, що, зокрема,
реконструйована 1/2 частина житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, та
нежитлова будівля - баня за адресою:
АДРЕСА_2, відповідають вимогам ДБН 360-92
"Планування і забудова міських
сільських поселень", ДБН В.2.2-15-2005
"Житлові будинки. Основні положення",
ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будинки.
Реконструкція та капітальний ремонт",
ДБН В.1.1.7-2002 "Пожежна безпека об'єктів
будівництва", ДБН 2.6-14-97 "Покриття
будинків і споруд", ДБН В.2.5-28-2006
"Природне та штучне освітлення.
Інженерне обладнання будинків і
споруд", СНіП 2.04.05-91 "Опалення,
вентиляція і кондиціонування", СНіП
2.04.01-85 "Внутрішній водопровід і
каналізація будівель" та інших
державних будівельних норм. Це
нерухоме майно не перебуває в
аварійному стані (а. с. 58 - 96)

З цього випливає, що визнання за ОСОБА_5
права власності на реконструйовану 1/2
частину житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1, та нежитлову будівлю - баню за
адресою: АДРЕСА_2, не порушило б прав
інших осіб. Доказів протилежного, на що
посилався представник Бердичівської
міської ради Житомирської області у
судових дебатах (щодо реконструйованої
1/2 частини житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1), подано не було.
Більше того, як зазначалось вище,
Хажинська сільська рада
Бердичівського району Житомирської
області позов визнала (щодо нежитлової
будівлі - бані за адресою: АДРЕСА_2).

Тобто ОСОБА_5 як особа, яка здійснила
самочинне будівництво, та користувач
земельної ділянки, на якій розташована
реконструйована без дозволу 1/2 частина
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
та як власник земельної ділянки, на
якій розташована нежитлова будівля -
баня за адресою: АДРЕСА_2 (самочинне
будівництво), мав можливість в судовому
порядку визнати за собою право
власності на це нерухоме майно, але
через смерть не зробив цього.

При цьому суд уточнює, що право
користування земельною ділянкою за
адресою: АДРЕСА_1, перейшло до ОСОБА_5
після укладення договору дарування від
10.09.2004 р. 1/2 ідеальної частини житлового
будинку в силу статей 377 Цивільного
кодексу України та 120 Земельного
кодексу України.

ОСОБА_1 як єдиний спадкоємець ОСОБА_5,
який прийняв спадщину, право власності
на реконструйовану без дозволу 1/2
частина житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1, та на нежитлову будівлю - баню
за адресою: АДРЕСА_2 (самочинне
будівництво) в порядку, передбаченому
статтею 376 Цивільного кодексу України,
зокрема, частиною п'ятою, набути не
може, оскільки не є особою, яка
здійснила самочинне будівництво.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що права ОСОБА_1 на частину
спадщини батька - ОСОБА_5, - 1/2 частину
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
та на нежитлову будівлю - баню за
адресою: АДРЕСА_2, підлягають захисту в
силу статей 1216 - 1218, 1222, 1223, 1258 та 1261
Цивільного кодексу України.

При цьому суд зазначає, що захист прав
ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_5, який
прийняв спадщину, відповідатиме таким
загальними засадам цивільного
законодавства як справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 Цивільного
кодексу України).

Таким чином, позов ОСОБА_1 в частині
вимог про визнання за ним права
власності на 1/2 чистину житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, та на
нежитлову будівлю - баню, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2,
підлягає задоволенню.

Щодо позову ОСОБА_1 в частині вимоги про
покладення реєстрації права власності
на нерухоме майно на Реєстраційну
службу Головного управління юстиції у
Житомирської області, то у задоволенні
цієї частини позову необхідно
відмовити, оскільки такий обов'язок
існує в силу статей 3, 4 5, 6, 8 та 19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", тобто у покладенні цього
обов'язку у судовому порядку немає
необхідності.

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 -
61, 64, 66, 208, 209, 212 - 215 Цивільного
процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
чистину житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
нежитлову будівлю - баню, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2.

В задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
В.В. Корбут

Повне рішення складено 06.06.2014 р.