У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
комунального підприємства
«Міжнародний аеропорт Миколаїв» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою
комунального підприємства
«Міжнародний аеропорт Миколаїв» на
рішення Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від
12 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 18 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 20 січня 2009 року
він працював у комунальному
підприємстві «Міжнародний аеропорт
Миколаїв» (далі - КП
«Міжнародний аеропорт Миколаїв») на
різних посадах, з 2 травня 2011
року займав посаду головного інженера.
З 29 лютого 2013 року він за погодженням з
керівником підприємства перебував у
відпустці, яка, на його думку, з
урахуванням невикористаних відпусток
за минулі роки, періодів тимчасової
непрацездатності, святкових та
вихідних днів мала тривати 131
день. 9 липня 2013 року він вийшов на
роботу та подав заяву про звільнення за
власним бажанням. Наказом генерального
директора КП «Міжнародний
аеропорт Миколаїв» від 9 липня 2013 року
№ 206-к його звільнено з роботи на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за
прогул без поважних причин.

Ураховуючи викладене, позивач,
уточнивши позовні вимоги, остаточно
просив поновити його на роботі на
посаді головного інженера, стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з
9 липня 2013 року до 11 грудня 2013 року в
розмірі 38 955 грн 84 коп., а також 150 тис.
грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 12 грудня 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково: визнано
незаконним наказ генерального
директора КП «Міжнародний аеропорт
Миколаїв» від 9 липня 2013 року № 206-к про
звільнення позивача на підставі п. 4 ст.
40 КЗпП України за прогул без поважних
причин; змінено формулювання
звільнення ОСОБА_4, вважати його
звільненим з посади головного інженера
КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» з 9
липня 2013 року на підставі ч. 1 ст.
38 КЗпП України за власним бажанням.
У решті позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 18 лютого
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково. Поновлено
ОСОБА_4 на роботі у КП
«Міжнародний аеропорт Миколаїв» на
посаді головного інженера з
9 липня 2013 року. Стягнуто з КП
«Міжнародний аеропорт Миколаїв» на
користь позивача середній заробіток за
час вимушеного прогулу без врахування
податків та інших обов'язкових
платежів у розмірі 38 955 грн 84 коп., 300 грн
на відшкодування моральної шкоди, 2 тис.
грн витрат на правову допомогу та 848 грн
36 коп. судового збору на користь
держави.

У касаційній скарзі КП «Міжнародний
аеропорт Миколаїв» просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Зокрема, частково задовольняючи позов
ОСОБА_4, суди (апеляційний суд змінив
рішення суду) на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що при
звільненні позивача були порушені
вимоги ч. 4 ст. 40 КЗпП України, оскільки
згоду профспілкова організація, членом
якої ОСОБА_4 є з квітня 2009 року,
на звільнення останнього не дала,
обґрунтовано навівши підстави відмови.

Інші доводи касаційної скарги
стосуються виключно фактичних даних,
що знаходиться поза межами
повноваження суду касаційної
інстанції, а на порушення норм
матеріального чи процесуального права
посилань немає та їх не встановлено.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального
підприємства «Міжнародний аеропорт
Миколаїв» відхилити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 18 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта