Справа № 440/336/14
Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/783/3648/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року колегія суддів
Ссудової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого судді -
Берези В.І., суддів - Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання -Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Буського районного суду Львівської
області від 28 березня 2014 року про
відмову у забезпеченні позову у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою у задоволенні
заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила позивач ОСОБА_2
Просить таку скасувати та постановити
нову, якою вжити заходів забезпечення
позову у справі за її позовом до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя шляхом
накладення арешту на будинок та
земельну ділянку, що розташовані за
адресою - АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі вказує на
незаконність постановленої ухвали.
Невжиття заходів забезпечення позову
утруднить чи зробить неможливим
виконання можливого рішення суду, так
як існує можливість відчуження
спільного майна подружжя єдиним
власником- відповідачем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта, її представника ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1, 2 ст. 319 ЦК
України, власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб; 2) забороною
вчиняти певні дії; 3) встановленням
обов'язку вчинити певні дії; 4)
забороною іншим особам здійснювати
платежі або передавати майно відпові
дачеві чи виконувати щодо нього інші
зобов'язання; 5) зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про звільнення майна з-під арешту; 6)
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; 7) передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України
передбачено, що забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику
застосування судамм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
зазначено, що, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суддя має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.

Постановляючи ухвалу про відмову у
забезпеченні позову, суд першої
інстанції зазначив про те, що
позивачкою не надано доказів, які
підтверджують, що майно, на яке така
просить накласти арешт, належить саме
відповідачу та невжиття заходів не
може ускладнити або зробити неможливим
виконання рішення суду. Тому, в
забезпеченні позову відмовив.

З таким рішенням суду першої інстанції
погоджується і колегія суддів.

Як вбачається з заяви про забезпечення
позову, позивач просила накласти
арешт на майно - аптеку та
стоматологічний кабінет, що
розташовані в АДРЕСА_1, та земельну
ділянку площею 0,0375 га, яка знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.

Заява про забезпечення позову подана
27.03.2014 року, оскаржувана ухвала
винесена 28.03.2014 року.

Як видно з матеріалів справи, докази
про належність спірного майна на праві
власності відповідачу отримані лише
25.05.2014 року, що підтверджено
інформаційною довідкою з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
і чого не заперечує сторона апелянта,
а саме земельну ділянку та об`єкти
нерухомості - аптеку та
стоматологічний кабінет.

А отже, на час винесення оскаржуваної
ухвали таких доказів не інувало, тому,
відмовляючи у задоволенні заяви про
забезпечення позову, суд вірно
зазначив на відсутність доказів, які б
підтверджували належність майна
відповідачу.

Окрім того, мотиви заяви про
забезпечення позову не містять
обґрунтування причин забезпечення
позову саме такого виду, про який
просить позивач - арешту, з огляду і на
те, що об`єкти спірного майна є
нежитловими приміщеннями, відтак,
накладення арешту як виду забезпечення
може порушувати право власника у
користуванні цим майном. Відповідно до
ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Ухвала суду відповідає вимогам
закону, які врегульовують питання
забезпечення позову, зібраним по
справі доказам, доводи апеляційної
скарги висновків суду не
спростовують, підстав для її
задоволення немає, а тому апеляційну
скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.313, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Буського районного суду
Львівської області від 28 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і не оскаржується,
оскільки не перешкоджає подальшому
розгляду справи.

Головуючий:
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.