Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової
О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - Департамент
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), про поділ майна
подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 25 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11
березня 2014 року,

встановила:

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа -
Департамент будівництва та житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), про
поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що 16 вересня 2005
року між нею та ОСОБА_5 було укладено
шлюб, за період якого ними було
придбано квартиру АДРЕСА_1 за рахунок
пільгового довготермінового кредиту
згідно Положення про порядок надання
пільгових довготермінових кредитів
молодим сім'ям та одиноким молодим
громадянам на будівництво
(реконструкцію) житла, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 травня 2001 року №9.

Зазначала, що згідно графіка погашення
пільгового довготермінового кредиту
сім'єю внесено кошти в сумі 27 087,22 грн.

З 22 липня 2011 року шлюб між сторонами
розірвано.

Вказувала, що спірна квартира була
надана на 3 особи: на неї, відповідача,
та її дитину від першого шлюбу. Дана
квартира є предметом іпотеки без права
внесення змін до кредитного договору, а
всі документи оформлені на
відповідача.

Посилаючись на неплатоспроможність
відповідача та умови кредитної угоди
просила розподілити залишок кредиту
між ними відповідно до виділених
часток - без внесення змін до кредитної
та додаткової угод.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 11
березня 2014 року, позов задоволено
частково.

У порядку поділу спільного майна
подружжя визнано за ОСОБА_4 право
власності на 2/3 частини квартиру
АДРЕСА_1, що дорівнює 63,4 кв.м. від
загальної площі квартири, відповідно
до технічного паспорту, за ОСОБА_5 - на 1/3
частини вказаної квартири, що дорівнює
31,7 кв.м. від загальної площі
квартири, відповідно до технічного
паспорту.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Вирішуючи спір про розподіл спільного
майна подружжя, суд згідно з частинами
2, 3 ст. 70 СК України, відступив від
засади рівності часток подружжя,
врахував конкретні обставини, що мають
істотне значення для справи, а також
інтереси неповнолітніх дітей, про що
суд навів мотиви та обґрунтування
відступу від засади рівності часток
подружжя у спільному майні подружжя.

Висновок суду підтверджено доказами,
поданими сторонами (ст. 212 ЦПК
України), а наведені в касаційній
скарзі доводи висновок суду не
спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова