Номер провадження: 22-ц/785/4137/14
Номер справи місцевого суду: 522/9670/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Кварталової А.М., Таварткіладзе
О.М.,

при секретарі - Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої
особи - Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 11 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

17.04.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, за участю третьої
особи - ПАТ «СК«Лафорт», уточнивши який,
просив стягнути з відповідача на його
користь суму матеріального збитку у
розмірі 25 177,00 грн. та суму моральної
шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Позов обґрунтував тим, що 04.07.2012 року
близько 17.20 год. ОСОБА_2, керуючи
автомобілем «ДЕО ЛАНОС» д/н НОМЕР_1, при
виконанні маневру з правої смуги на
автодорозі «Київ-Одеса» не надав
дорогу автомобілю «ВАЗ 2170» д/н НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_3 (сина
позивача), що рухався в попутному
напрямку. В результаті чого сталася
дорожньо-транспортна пригода та
автомобілі отримали механічні
пошкодження.

Працівники ДАЇ, що виїхали на місце ДТП,
склали на ім'я відповідача протокол про
адміністративне правопорушення за
невиконання Правил дорожнього руху за
ст. 124 КУпАП України.

09.08.2012 року Приморським районним судом
винесена постанова про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП
України.

Цивільно-правова відповідальність
відповідача була застрахована в ПАТ
«СК«Лафорт», яка страхове
відшкодування не виплатила (а.с.2-4, 107-108).

Посилаючись на викладене, позивач
просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 11.02.2014 року позов ОСОБА_3 -
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму матеріальної шкоди у розмірі 21 177,19
грн. та суму завданої моральної шкоди в
розмірі 1 000,00 грн. і судовий збір в
розмірі 221,00 грн. (а.с.141-145).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про відмову у задоволення позову,
посилаючись на те, що рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, рішення суду
скасуванню, з ухваленням нового з
наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд 1-ої інстанції виходив з
того, що матеріалами справи доведено
вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП та в завдані
йому матеріальної і моральної шкоди, в
зв'язку з чим відповідач має нести
відповідальність по її відшкодуванню.

Проте повністю погодитись з такими
висновками суду колегія не може,
оскільки до них суд дійшов з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України , під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати.

Вказаним нормам права рішення суду не
відповідає.

Судом встановлено, що 04.07.2012 року
близько 17.20 год. сталося ДТП за участю
автомобіля «ВАЗ 2170» д/н НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ДЕО
ЛАНОС» д/н НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_2, який недотримався вимог Правил
дорожнього руху України, внаслідок
чого автомобілю «ВАЗ 2170» завдані
механічні пошкодження.

09.08.2012 року Приморським районним судом
винесена постанова про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП
України.

Обгрунтовуючи заперечення проти
задоволення позову, ОСОБА_2 послався на
положення Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі-Закон) і просив покласти
відповідальність по відшкодуванню
завданої шкоди забезпеченим
автомобілем «ДЕО ЛАНОС», відповідно до
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АБ/6287310 від 18 березня 2012 року,
на ПАТ «СК«Лафорт», залучив його до
участі в справі в якості
співвідповідача (а.с.36-37, 38; 45).

Заяву про залучення до участі у справі
в якості співвідповідача ПАТ
«СК«Лафорт» подавав до суду і позивач
ОСОБА_3, який звертався до страхової
компанії з повідомленням про ДТП і з
заявою про отримання страхового
відшкодування (а.с. 51, 67).

Протокольною ухвалою Приморським
районним судом від 01.08.2013 року ПАТ
«СК«Лафорт» залучена судом у якості
третьої особи (а.с.52-53).

Статтею 3 Закону передбачено, що
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих у
наслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Тобто, виходячи із суті такого
страхування Закон має на меті захист не
лише прав потерпілих на відшкодування
шкоди, але і захист інтересів
страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 5 Закону, об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільна-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Статтею 29 Закону передбачено
відшкодування шкоди, пов'язаної з
пошкодженням транспортного засобу.

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

За змістом положень Закону та ст.1194 ЦК
України, питання про відшкодування
шкоди самою особою, відповідальність
якої застрахована, вирішується залежно
від висловленої нею згоди на таке
відшкодування. У разі відсутності
такої згоди, за її заявою до
субсидіарної відповідальності
залучається страховик.

Згідно роз'яснень, викладених в п.16
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з від 01
березня 2013 року №4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішення спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» при пред'явленні позовних
вимог про відшкодування такої шкоди в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди безпосередньо до особи, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, суд має право
виключно в порядку, передбаченому ст.33
ЦПК України, залучити до участі у
справі страхову організацію
(страховика), яка застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Не пред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавала шкоди у
відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону
№ 1961-IV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

Положення ч.4 ст.10 ЦПК України покладає
на суд певні обов'язки зі створення для
сторін змагального процесу; суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджає про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач не давав згоди на
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок ДТП. Сторони по справі
зверталися до суду з заявами про
залучення до участі у справі ПАТ
«СК«Лафорт», у якості співвідповідача,
виконавши обов'язок повідомлення
страховика про ДТП (а.с.36-37,45-46,51,58,67;70,71).

У порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК
України, суд на вищевказані положення
Закону та обставини справи належної
уваги не звернув, доводів сторін у
достатньому обсязі не перевірив та не
залучив до участі у справі належною
стороною ПАТ «СК«Лафорт».

Вирішуючи клопотання сторін та
залучаючи ПАТ «СК«Лафорт», до участі у
справі у якості третьої особи, а не в
якості відповідача, суд 1-ої інстанції
не врахував, що процесуальні права
передбачені ЦПК України третьої особи
і відповідача є різними за своїми
значеннями та впливом на процес і що
права відповідача значно ширше прав
третьої особи.

Крім того, з третьої особи позбавлений
можливості стягнути шкоду і суд
апеляційної інстанції.

Твердження позивача і його
представника як в суді 1-ої так і
апеляційній інстанції про те, що ПАТ
«СК«Лафорт» фактично припинило свою
діяльність, оскільки на підставі
ухвали господарського суду м. Києва від
18.11.2013 року порушено провадження про
банкротство страхової компанії, на що
також посилався і відповідач ОСОБА_2 в
своєму клопотанні від 08.11.2013 року, не
може бути прийнято до уваги, так як в
матеріалах справи відсутні відомості,
що вона визнана у встановленому
законом порядку банкротом і виключена
із Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (а.с.55-57;134-137).

Колегія вважає, що позивач не
позбавлений можливості повторно
звернутися до суду, залучив до участі у
справі належних відповідачів.

У випадку припинення діяльності
страхової компанії при розгляді
справи, він має право залучити до
участі у якості співвідповідача, крім
ОСОБА_2, замість ПАТ «СК«Лафорт» -
Моторне-транспортне страхове бюро
України, оскільки останнє, згідно з
діючим законодавством, несе
відповідальність по договорам
страхування, які свого часу були
укладені зі страховими компаніями, що
припинили свою діяльність, наприклад у
зв'язку з банкротством.

З урахуванням викладеного і керуючись
ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11 лютого 2014 року скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю
третьої особи - Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

А.М. Кварталова

О.М.Таварткіладзе