Справа № 266/4021/13-ц
Провадженя№ 2/266/92/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м.
Маріуполь

Приморський районний суд
міста Маріуполя Донецької області у
складі:

головуючого судді Шишиліна О.Г.,

при секретарі Зіберовій К.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення та
встановлення порядку користування
житлом, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4
про виділ частки із домоволодіння та
земельної ділянки АДРЕСА_1. Раніше
проживав за цією адресою, але за
рішенням суду його було виселено,
згодом це рішення було скасоване, але
відповідач не пускає його проживати,
тому просить виділити із
домоволодіння АДРЕСА_1 належну йому ?
частку, та 2/3 частки земельної ділянки
АДРЕСА_1 в натурі. В подальшому змінив
свої позовні вимоги, в обґрунтування
зазначив, що в спірному домоволодінні
маються дві ізольовані кімнати, кухня,
коридор, санвузол, тамбур, а також
господарські споруди-гараж та полу
знищена літня кухня в якій він раніше
проживав зі своєю сім'єю, яку
відповідач знищив та зняв його з
реєстрації, в спірний будинок його не
пускає. На даний час він не має
реєстрації , родичі його дружини
заперечують проти його проживання у
належній їм квартирі. У зв'язку з тим,
що йому та відповідачу належать рівні
частки в спірному будинку просить суд,
вселити його в буд. АДРЕСА_1, визнати
порядок користування домоволодінням
АДРЕСА_1 при якому виділити йому у
користування жилу кімнату площею 7,9 кв.
м. та гараж, залишивши допоміжні
приміщення у спільному користуванні, а
також просив зобов'язати відповідача
передати йому ключі від будинку та
калитки і не чинити перешкод в
користуванні виділеними приміщеннями.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
підтвердив викладені у зміненому
позові обставини, просив позов
задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні змінені позовні вимоги
підтримала, надала пояснення
аналогічні викладеним у позові,
просила суд позовні вимоги
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився приймав участь у розгляді
справи через свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги
визнала частково, пояснивши, що не
заперечує проти задоволення позову у
частині вселення позивача у спірний
будинок, та виділ йому у користування
жилої кімнати площею 7,9 кв. м. та
залишення службових приміщень в
загальному користуванні, а також
передачі позивачу ключів від будинку
та калитки, заперечувала проти виділу
гаражу, посилаючись на ті обставини, що
у позивача відсутній будь-який
транспорт окрім велосипеду, а у
відповідача навпаки є автомобіль тому
йому потрібно залишити гараж у
користуванні. Просила суд у цій частині
позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
з таких підстав.

Згідно ст..61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням
Приморського райсуду м. Маріуполя від
20.06.2012 року №2-2095/11 визнано право
власності в порядку спадкування за
ОСОБА_1 на 1/2 частку домоволодіння та 2/3
частки земельної ділянки АДРЕСА_1. Інша
частка на домоволодіння та земельної
ділянки належить ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом (а.с.11), яке вищезазначеним
рішенням визнано частково недійсним.
(а.с. 6-7). Рішення набрало законної сили
01.07.2013 р. Право власності сторін
зареєстроване в установленому законом
порядку (а.с.10,12).

З домової книги, яка почата 01.07.2011р.
вбачається, що місце проживання
позивача за спірною адресою не
зареєстроване (а.с.13-16).

З паспорту позивача вбачається, що він
був зареєстрований за спірною адресою
з 15.03.2002р.(а.с.25).

Як вбачається з рішення Приморського
районного суду м. Маріуполя №2-1586/11 від
07.12.2012 р. та рішення апеляційної
інстанції від 23.01.2013р. позивача визнано
таким, що втратив право на проживання,
та виселено з літньої кухні літ.В-1, яка
розташована на території
домоволодіння АДРЕСА_1. Рішення набрало
законної сили 23.01.2013р. (а.с. 21-22, 23-24).

Рішенням Приморського районного суду
м. Маріуполя від 02 грудня 2013 року
№266/3133/13-ц, яке набрало законної сили
13.12.2013 р. вищезазначене рішення
переглянуто за нововиявленими
обставинами та скасоване, в
задоволенні позову відмовлено (а.с.
152-155). Тобто право на проживання в
спірному володінні позивач не втратив.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено сторонами, що рішення
суду про виселення позивача було
фактично виконане і з моменту його
ухвалення позивач за спірною адресою
не проживав, оскільки відповідач
вважає несправедливим те що, за час
судових спорів ним зроблено дорогий
ремонт.

З технічного паспорту на домоволодіння
від 20.12.2012р. вбачається, що
домоволодіння складається з жилого
будинку, гаражу, дві літні кухні, два
сараї, уборної, басейну, замощення,
огорожі. (а.с.32-39).

З Акту складеного 26.09.2013р. КСН «Селище
Моряков» вбачається, що літня кухня
розібрана (45-46).

З висновку будівельно-технічної
експертизи від 24.01.2014р. вбачається, що
жилий будинок складається з коридору
4,2м2, кухні 7м2, жилої кімнати 7,9м2, жилої
кімнати 15,8м2, санвузлу 7,1м2, тамбур 3,5м2.
Літня кухня літ.В частково
зруйнована.(а.с.104-111).

Згідно ст.. 319 ЦК України - власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Також ст. 391 ЦК України надає власнику
майна право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.. 150 ЖК України -
громадяни, які мають в приватній
власності житловий будинок, квартиру,
користуються ним для власного
проживання та проживання членів сім'ї
та вправі розпоряджатися цією
власністю.

За положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції
України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі
громадяни є рівними у своїх правах,
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення цих прав, у тому числі
щодо захисту права спільної часткової
власності.

Правовий режим спільної часткової
власності визначається гл. 26 ЦК України
з урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток співвласники мають
рівні права.

Так, відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК
України кожен із співвласників має
право на виділ його частки майна, що є у
спільній частковій власності, в натурі
або його поділ з дотриманням вимог ст.
183 ЦК України.

За положеннями ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п.п. 6, 7, 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня
1991 року "Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності на житловий
будинок" з наступними змінами, поділ
жилого будинку в натурі між учасниками
спільної часткової власності на
будинок можливий за умови, якщо кожній
із сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку із
самостійним виходом (квартиру), яка
відповідає розміру їх часток у праві
власності, а також за наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі
неможливий, суд вправі за заявленим про
це позовом встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності.

Враховуючи, що сторонам домоволодіння
належить в рівних частках по ? за
кожним, тобто ідеальна доля загальної
площі жилої будівлі А-1по 22,75 м2, жилої
11,85 м2, та вимоги позову, положення ч.1 ст.
358 ЦК України, а також визнання в цій
частині стороною відповідача вимоги
про передання позивачу в користування
жилої кімнати меншої площі 7,9 м2, суд
вважає можливим передати в
користування позивачу меншої житлової
кімнати 3 площею 7,9 м2, а інші допоміжні
приміщення залишити в спільному
користуванні.

З технічного паспорту на домоволодіння
вбачається, що воно складається з
Жилого будинку А-1, гаражу Ж, літньої
кухні В, літньої кухні Г, сарай в, сарай
Д, уборної Б, басейну Е, замощення І,
огорожі.(а.с.36).

В судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти
передання в користування гаражу
позивачу оскільки у нього немає
автомобіля а є лише велосипед. І
навпаки, у відповідача є автотранспорт.
Проте на вимогу суду представник
відповідача доказів на підтвердження
обставини наявності у відповідача
автомобіля суду не надав. Зазначена
обставина не визнана стороною
позивача.

Враховуючи, що площа літньої кухні В
дорівнює 26,7 м2 є більшою ніж гараж Ж
площею 21 м2, в такому випадку передання
гаражу в користування позивачу не
порушить прав на частку, що належить
відповідачу.(а.с.36)

Висновки експерта від 28.03.2014р. не
зачіпають питань які стосуються
предмету позову, та не спростовують
вимог позивача. (113-141).

Керуючись ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215, 367
ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення та
встановлення порядку користування
житлом - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування
домоволодінням за адресою АДРЕСА_1.

Виділити в користування ОСОБА_1 жилу
кімнату №3 жилого дому літ «А1» площею
7,9м2, гараж літ. «Ж», допоміжні
приміщення жилого дому літ «А1»: тамбур
площею 3,5 м2, коридор №1 площею 4,2 м2,
санвузол №5 площею 7,1 м2, кухню №2 площею
7 м2, огорожу, замощення залишити в
спільному користуванні ОСОБА_1 та
ОСОБА_4.

Зобов'язати ОСОБА_4 (іпн. НОМЕР_1)
передати ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_2) ключі від
будинку та калитки і не чинити перешкод
в користуванні виділеними
приміщеннями.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Донецької
області в м. Маріуполі через
Приморський районний суд м. Маріуполя
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, у разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя:
Шишилін О. Г.