АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2871/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мазниця А.А. Доповідач -
Калиновський А.Б.Категорія 19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді:
Калиновського А.Б.

Суддів : Гайдук
В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі :
Півненко С.Ю.

Розглянула у вiдкритому судовому
засiданнi в місті Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 08 грудня 2009 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним
та визнання права власності, -

встановила:

У квітні 2009 року ОСОБА_2
звернулась до суду із вищезазначеним
позовом і посилаючись на те, що
квартира АДРЕСА_1 належала на праві
спільної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, з якими позивачка уклала
договори купівлі-продажу 2/3 частин
вказаної квартири, а відповідачі
ухиляються від нотаріального
посвідчення договорів, просила суд
визнати дійсними згадані договори та
визнати за нею право власності на
нерухоме майно.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 08 грудня
2009 року визнано дійсними договори
купівлі-продажу 2/3 частин нерухомого
майна за адресою: АДРЕСА_2 укладених 02
лютого 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_2 право
власності на 2/3 частини квартири, що
знаходиться за вищевказаною адресою.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати судове
рішення та ухвалити нове про відмову у
позові, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
скасуванню з наступних пiдстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд
керувався тим, що сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору, які
частково виконані, але продавці
ухиляються від нотаріального
посвідчення договору, чого не
заперечують.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належала на праві спільної власності
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.(а.с. 5).

02 лютого 2009 року між позивачкою та
відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були
укладені у простій письмовій формі
договори купівлі-продажу, предметом
яких були належні продавцям частини
вищезазначеної квартири(а.с. 6,7). У
подальшому договори купівлі-продажу у
належній нотаріальній формі не були
укладені з вини відповідачів, що
останні не заперечували, визнавши
позов.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку(квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі подальше нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Однак це правило не застосовується,
якщо є передбачене законодавчими
актами обмеження(заборона) на
здійснення такого правочину або
сторони не дійшли згоди щодо всіх
істотних його умов.

Вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, суд не врахував,
що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК
України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

Крім того, згідно ст. 368 ЦК України,
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю, тобто на момент укладення
договорів купівлі-продажу 2/3 частин
спірної квартири, вона належала ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної
сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України,
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. У разі
вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та(або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена,
однак такі згоди у матеріалах справи
відсутні.

За ст.ст. 370, 372 ЦК України, співвласники
мають право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, або на поділ за домовленістю
між ними.

Згідно ч.3 ст. 364 та ч.4 ст. 372 ЦК України,
договір про виділ у натурі частки з
нерухомого спільного майна або про
поділ нерухомого майна, що є у спільній
сумісній власності укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, але такі
договори у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відповідачі не мали права
продавати свої частки, оскільки ці
частки не виділялися та не поділялися,
а також не було надано належно
посвідчених згод на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

Однак суд, задовольняючи позовні
вимоги, не врахував вищезазначеного та
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає за необхідне, відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України, ухвалене
судове рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у позовних вимогах
ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляцiйну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 08 грудня
2009 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання правочину дійсним та
визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Суддi: