22-ц/775/808/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
УХВАЛА

І м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого -
Мальцевої Є.Є.,

суддів -
Песоцької Л.І., Кочегарової Л.М.,

при секретарі -
Костомановій А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про
стягнення аліментів на повнолітнього
непрацездатного сина та за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про оспорювання
батьківства, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Іллічівського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 17 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

15 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3
про стягнення з останнього на свою
користь аліментів на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій
сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно,
починаючи з дня подання позову до суду,
допустити негайне виконання судового
рішення у межах суми платежу,
встановлених законом.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що син є інвалідом
дитинства та знаходиться на обліку у
лікарні у зв'язку із психічною
хворобою. Він повністю знаходиться на
її утриманні, самостійно він себе не
може матеріально забезпечувати, вона
вимушена нести додаткові витрати не
лише на його утримання, але й на
придбання медикаментів. Відповідач у
добровільному порядку не надає їй
матеріальної допомоги, у зв'язку з чим
вона знаходиться у скрутному
матеріальному становищі, тому просила
стягнути з відповідача 2000 грн.
аліментів на її користь для утримання
сина щомісяця.

В жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
оспорювання батьківства та просив
виключити запис про нього як про батька
з актового запису про народження
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути на свою
користь понесені ним судові витрати.

Рішенням Іллічівського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 17 квітня 2014 року позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4,
про стягнення аліментів на
повнолітнього непрацездатного сина
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована у
АДРЕСА_1, аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 грн.
щомісячно безстроково, починаючи
стягнення з 15 серпня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про оспорювання батьківства
відмовлено.

Рішення суду про стягнення аліментів
піддано негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення та прийняти
нове рішення, стягнути з нього на
утримання непрацездатного сина
аліменти в розмірі 450 грн., рішення в
частині оспорювання батьківства
залишити без зміни. При цьому
посилається на незаконність і
необґрунтованість рішення,
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка
просила апеляційну скаргу
задовольнити, скасувати рішення суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити частково,
стягнути з відповідача на утримання
сина суму аліментів в розмірі 450 грн.,
рішення в частині оспорювання
батьківства залишити без змін,
заперечення ОСОБА_2, яка просила
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Як роз'яснено п.15 постанови
Пленуму Верховного Суду України №12 від
24.10.2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку», у разі, якщо
апеляційна скарга подана на рішення
щодо частини вирішених вимог, суд
апеляційної інстанції відповідно до
принципу диспозитивності не має права
робити висновки щодо несокаржуваної
частини рішення ні в мотивувальній, ні
в резолютивній частині судового
рішення.

Зі справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_3 оскаржує рішення
суду першої інстанції тільки в частині
розміру аліментів. В частині відмови у
вимогах про оспорювання батьківства
рішення суду ніким не оскаржується.
Тому, переглядаючи справу відповідно
до вимог ст..303 ЦПК України в межах
апеляційного оскарження, колегія
суддів перевіряє законність рішення
суду лише в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позов і
стягуючи з відповідача на користь
позивачки аліменти на утримання вина
ОСОБА_4 в розмірі 1500 грн, суд виходив з
того, що відповідач зобов'язаний
матеріально утримувати повнолітню
непрацездатну дитину - інваліда,
врахувавши положення ст..ст. 182, 198, 200 СК
України.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що з 1987 по 2001 рік
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, у період якого у них народились
двоє дітей - сини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5,
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони є батьками ОСОБА_4 (а.с. 68).

Як підтверджується довідками
Пенсійного Фонду Приморського району
м.Маріуполя, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
дитиною-інвалідом, його опікуном є
позивачка ОСОБА_2, соціальна допомога
дитині-інваліду складає 1660,75 грн,
допомога особі, що доглядає інваліда -
1218 грн. (а.с.149-150).

ОСОБА_4 є інвалідом дитинства першої
групи «А» з дня народження до
теперішнього часу. Медичними
документами підтверджено, що група
інвалідності переогляду не підлягає,
він потребує постійного стороннього
догляду та нагляду, рекомендовано
лікування у психіатра. (а.с.34). Також
йому встановлено реабілітаційні
заходи, а саме медична реабілітація та
психіатрична допомога з медичним
спостереженням за індивідуальною
програмою № 1753 (а.с.28-33).

Зі справи вбачається, що ОСОБА_4
перебуває на обліку в КЛПУ «Міська
психіатрична лікарня №7 м.Маріуполя» з
1999 року із діагнозом: шизофренія,
параноїдна безперервна,
інвалід-дитинства 1 А групи та отримує
таблетоване лікування. У зв'язку із
недостатнім фінансуванням на
пільгових умовах, тобто безкоштовно
хворому видавались ліки не в повному
обсязі. Щомісяця ліки хворому за свій
рахунок купували мати й бабуся дитини.
З 21 липня по 21 серпня 2013 року відвідував
денний стаціонар, де всі медикаменти
купувались за рахунок хворого, а не
надавались лікувальним закладом. По
досягненню повноліття з вересня 2013
року хворого передано на дорослу
ділянку лікарні, де безкоштовне
лікування не надавалось (а.с.76).

В обгрунтування позову позивачка
апеляційному суду пояснила, що затрати
на медикаменти для отримання повного
курсу лікування сина щомісяця повинні
складати не менш 2200 грн.. Крім того,
вона витрачає кошти на їжу, транспорт,
обслуговування, мати додатковий
заробіток не має можливості , оскільки
в силу характеру хвороби сина, його
неможливо залишати без догляду.

Зі справи також вбачається, що
відповідач хворіє на виразкову хворобу
дванадцятипалої кишки, середньої
тяжкості та йому рекомендовано
медикаментозне лікування(а.с.35),
перебуває на диспансерному обліку із
астмою.

Згідно з довідками про суму
одержаного доходу, виданих податковою
інспекцією Жовтневого району
м.Маріуполя у 2012 році, доход
відповідача склав 25283,00грн., а в 2013 році -
17960,00 грн. (а.с.47, 95).

Відповідач на даний час перебуває у
шлюбі (а.с.37). Від даного шлюбу має двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7.
Молодша дитина перебуває на
диспансерному нагляді у педіатра.
Медичних документів, як б
підтверджували витрати, пов'язані з
станом здоров»я дитини, відповідачем
не надано.

Дружина відповідача ОСОБА_9 крім
двох неповнолітніх дітей від шлюбу з
відповідачем, має неповнолітню доньку
від іншого шлюбу; ОСОБА_9 має статус
багатодітної матері, у зв'язку із чим
вона та її діти мають державні пільги,
передбачені законодавством для
багатодітних сімей (а.с.49-52).

Згідно з довідкою, дружина
відповідача ОСОБА_9 працює економістом
у ПАТ «ММК ім. Ілліча» з 2000 року, на
теперішній час знаходиться у відпустці
по догляду за дитиною (а.с.94).

Згідно ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Згідно ст.198 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх непрацездатних дочку,
сина, які потребують матеріальної
допомоги, якщо вони можуть таку
матеріальну допомогу надавати.

Як встановлено положеннями ст.200
СК України, суд визначає розмір
аліментів на повнолітніх дочку, сина у
твердій грошовій сумі, враховуючи
обставини, зазначені у ст.182 цього
Кодексу. При визначенні розміру
аліментів з одного із батьків суд бере
до уваги можливість надання утримання
другим із батьків.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
при визначенні розміру аліментів
врахував стан здоров'я та матеріальний
стан дитини, а також відповідача, який є
працездатною особою, інші обставини,
що мають значення для вирішення цього
спору, та прийшов до правильного
висновку, що з відповідача необхідно
стягнути 1500 грн. аліментів на утримання
сина ОСОБА_4, оскільки саме така сума
буде достатньою для задоволення
матеріальних потреб під час утримання
позивачкою повнолітнього
непрацездатного сина. Також суд
врахував, що відповідач добровільно
дитині не надавав матеріальної
допомоги після досягнення останнім
повноліття, а обов'язок утримувати
дітей є рівною мірою обов'язком як
матері, так і батька, причому обов'язком
особистим, індивідуальним, а не
солідарним. За таких обставин, суд
обґрунтовано задовольнив вимоги
позивачки частково та стягнув з
відповідача на її користь 1500 грн. на
утримання сина ОСОБА_4.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду постановлено з дотримання норм
матеріального і процесуального права,
в ньому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються допустимими доказами,
дослідженими в судовому засіданні і
підстав для його скасування не
вбачається.

Даних, які б спростували
висновок суду, відповідачем ОСОБА_3 і
його представником ні суду першої
інстанції, ні апеляційному суду не
наведено.

Колегія суддів не погоджується
з твердженнями апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Доводи
апеляційної скарги про те, що суд,
вирішуючи питання про розмір
аліментів, не врахував стан здоров'я
відповідача, не відповідають змісту
рішення. А, враховуючи інші обставини,
що свідчать про можливість відповідача
на давати утримання у встановленому
судом першої інстанції розмірі,
відомості, надана апеляційному суду,
про наявність у ОСОБА_3 також
захворювання на астму, не впливає на
правильність рішення суду.

Також не є слушними доводи
апеляційної скарги про неврахування
судом скрутного матеріального стану
відповідача, який не дає йому
можливості утримувати дитину-інваліда
в розмірі, визначеному судом першої
інстанції, оскільки спростовуються
матеріалами справи, що свідчать про
наявність у власності подружжя
відповідача об'єктів нерухомості,
автомобілів, придбаних в 2011-2013 роках.
Тобто, зі справи вбачається, що у
відповідача є можливість утримувати
рухоме і нерухоме майно, тому підстав
для задоволення його скарги і
визначення розміру аліментів в сумі 450
грн на утримання ОСОБА_4, не вбачається.

Порушень норм процесуального
права, які б призвели до неправильного
вирішення справи та є безумовною
підставою для скасування чи зміни
рішення, у справі не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та на
підставі доказів наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів дійшла до висновку про
відсутність підстав для зміни рішення,
у зв'язку з чим, апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308,313,314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
17 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді :