Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №281/875/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Косигіної Л.М., Талько О.Б.

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право на користування житлом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Лугинського районного суду
Житомирської області від 30 квітня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася з позовом, в якому просила
визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
на користування квартирою АДРЕСА_1. При
цьому посилалась на те, що відповідач
не проживає у спірному помешканні
понад шість місяців без поважних
причин, а саме з 29.05.2012 року.

Рішенням Лугинського районного суду
Житомирської області від 30 квітня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків обставинам
справи, просить рішення скасувати,
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання особи такою, що
втратила право на користування жилим
приміщенням, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
оскільки відповідач є недієздатною
особою, вона не може самостійно
проживати в вищевказаній квартирі з
поважних причин, оскільки потребує
постійного стороннього догляду, атому
мешкає за місцем реєстрації опікуна.

Відповідно до вимог ст. 71, 72 ЖК України
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом. Жиле приміщення зберігається за
тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців
у випадку тимчасового виїзду з
постійного місця проживання за умовами
і характером роботи або у зв'язку з
навчанням (учні, студенти, стажисти,
аспіранти тощо), у тому числі за
кордоном, - протягом усього часу
виконання цієї роботи або навчання. У
випадках, передбачених пп. 1 - 7 цієї
статті, право користування жилим
приміщенням зберігається за відсутнім
протягом шести місяців з дня
закінчення строку, зазначеного у
відповідному пункті. Визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" роз'яснено, що у справах про
визнання наймача або члена його сім'ї
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК
України, необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
перебуває у комунальній власності.

В даній квартирі зареєстровані позивач
ОСОБА_1 з 16.05.2012 року та відповідач по
справі - недієздатна ОСОБА_2 (а.с. 9).

Рішенням Лугинського районного суду
Житомирської області від 13.06.2007 року
відповідача ОСОБА_2 визнано
недієздатною та призначено її опікуном
ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла (а.с. 13).

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29.05.2012 року ОСОБА_2
призначено нового опікуна ОСОБА_4 (а.с.
11).

Внаслідок таких обставин та з метою
надання належного догляду над
недієздатною особою ОСОБА_2 забрала до
себе на тимчасове проживання сестра -
ОСОБА_4 та вони стали проживати за
місцем реєстрації останньої за
адресою: АДРЕСА_2. Доступу до квартири
АДРЕСА_1 недієздатна ОСОБА_2 не має,
оскільки позивач не допускає її до
спірного помешкання (а.с. 94-96, 98).

Визнаючи, що недієздатна ОСОБА_2 не
проживає в спірній квартирі понад
шість місяців з поважних причин, суд
першої інстанції правильно послався на
те, що відсутні офіційні документи,
якими підтверджується постійне не
проживання недієздатної особи без
поважних причин в спірній квартирі, а
не проживання позивача на момент
виникнення спірних правовідносин та не
надання ключів від квартири
недієздатній, яка потребує постійного
стороннього догляду перешкоджає їй
одній без опіки проживати в квартирі.

Такий висновок суду першої інстанції
не суперечить положенням ст. 71 ЖК
України, оскільки вказана норма
містить вимогу щодо характеру та цілей
відсутності особи в квартирі, а не
причин та обставин.

Тимчасове проживання недієздатної
ОСОБА_2 по місцю проживання опікуна у м.
Нікополі не може вважатись вибуттям її
на постійне проживання в інше жиле
приміщення, оскільки вона поза своєї
волі позбавлена права на користування
квартирою АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до п.6 ст.29
Цивільного кодексу України, фізична
особа може мати кілька місць
проживання. Це означає, що особа є
вільною у виборі місця проживання і
фактично може проживати у різних
місцевостях, проте офіційно може бути
зареєстрованою лише за одним місцем
проживання.

До того ж, розглядаючи даний позов про
визнання недієздатної особи такою, що
втратили право користування житловим
приміщенням, судова колегія вважає за
необхідне застосовувати вимоги ст. 8
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод (далі Конвенція), яка
відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України
«Про міжнародні договори України» має
пріоритет порівняно зі ст. 72 ЖК УРСР.

Пункт 1 статті 8 Конвенції гарантує
кожній особі, окрім інших прав, право на
повагу до її житла, що охоплює,
насамперед, право займати житло, не
бути виселеною чи позбавленою свого
житла. Це покладає на Україну в особі її
державних органів позитивні
зобов'язання «вживати розумних і
адекватних заходів для захисту прав»
(рішення у справі Powell and Ray-ner v. the U.K.
(21.02.1990). Такий загальний захист
поширюється як на власника квартири
(рішення у справі Gillow v. the U.K. (24.11.1986), так
і на наймача та членів іх сім'ї (рішення
у справі Larkos v. Cyprus (18.02.1999).

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29.05.2012 року призначено лише
опікуна над недієздатною ОСОБА_2, а не
встановлено факт вибуття її на
постійне проживання до ОСОБА_4

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лугинського районного суду
Житомирської області від 30 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий:
Судді: