УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О. суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В., Наумчука
М.І.Остапчука Д.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа - виконавчий
комітет Ужгородської міської ради, про
знесення самочинного будівництва та
відшкодування шкоди, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 18
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що він отримавши дозвіл на
будівництво та розробивши план нової
будівлі побудував житловий будинок. У
2007 році його сусід незаконно без
будь-яких дозвільних документів почав
будівництво гаража з підсобними
приміщеннями в притул до його будинку.

Зазначені дії відповідача суперечать
всім санітарним та пожежним нормам і
унеможливлює нормальне проживання у
новозбудованому ним будинку.

У зв'язку із наведеним, просив суд
визнати незаконними дії відповідачів
щодо будівництва мансардного
приміщення над гаражем. Зобов'язати їх
знести самочинно збудований гараж з
надбудованими підсобними приміщеннями
в АДРЕСА_1, а також відшкодувати
моральні збитки в розмірі 12 000 грн та
матеріальні збитки в розмірі 7 700 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 01 червня 2013 року позов
задоволено частково. Зобов'язано
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знести самовільно
збудований гараж з надбудованим
підсобним приміщенням, що розташований
по АДРЕСА_1. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. В іншій
частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 18 листопада
2013 року, рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судового
рішення апеляційного суду, із
залишенням в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
діями відповідачів порушується право
власності позивача на житловий
будинок.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством заходи
щодо реагування та притягнення винної
особи до відповідальності. Крім того,
позивачем не надано доказів істотності
порушення відповідачами будівельних
норм та правил при здійсненні
самочинного будівництва.

Однак погодитись із таким висновком
суду апеляційної інстанції погодитися
не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є
власником житлового будинку літ. Д з
господарською будівлею, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2, а ОСОБА_7 власником
1/2 частки будинковолодіння за адресою:
АДРЕСА_1, та їх земельні ділянки межують
між собою.

З повідомлення виконавчого комітету
Ужгородської міської ради №
4-2154/101 від 31 липня 2012 року, вбачається,
що рішень про надання дозволу або
вихідних даних на будівництво
нежитлової будівлі по АДРЕСА_1
міськвиконкомом не приймалось,
земельна ділянка відповідачу у
власність не надавалась. Тріщини в
місці примикання до стіни перегородки,
що розділяє дві житлові кімнати у
будинку ОСОБА_6, по вертикалі від стелі
і до середини висоти з обох боків,
спричинені частково діями сусіда, а
також неправильним виконанням
будівельних робіт по встановленню
перегородки.

Згідно повідомлення інспекції ДАБК в
Закарпатській області від 10 серпня 12
року при проведенні перевірки,
встановлено, що ОСОБА_7 здійснила
реконструкцію сараю з надбудовою
житлових приміщень без будь-яких
дозвільних документів, за що її
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

З повідомлення Управління
Держтехногенбезпеки у Закарпатській
області № 01/776 від 17 серпня 2012 року
вбачається, що відповідач ОСОБА_8
прибудував до житлового будинку
позивача гараж з мансардним
приміщенням без витримки
протипожежних розривів ДБН 360-92* або
без влаштування протипожежної стіни.

Крім того, матеріали справи свідчать
про те, що згідно рішення виконавчого
комітету Ужгородської міської ради від
26 жовтня 2004 року № 292 дозволено ОСОБА_6
провести перебудову існуючого сараю
(літ. Г) під житлові кімнати та літню
кухню на закріпленій земельній ділянці
по АДРЕСА_3.

Декларацією про готовність об'єкта до
експлуатації вважається закінченим
будівництво індивідуального житлового
будинку (літ. Д) та господарської
будівлі (літ. Г) в м. Ужгороді по АДРЕСА_2.

Згідно ст. 391 ЦК України, - власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1,7 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. У разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

З роз'яснень викладених у п. 22 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» вбачається, що знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування про зобов'язання особи,
яка, маючи дозвіл на будівництво
нерухомого майна, допустила при цьому
істотне відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, чи істотне
порушення будівельних норм і правил,
провести відповідну перебудову можуть
бути заявлені як у разі, коли ці
відхилення були допущені при
будівництві нерухомості, так і
внаслідок перебудови під час її
експлуатації (частина сьома статті 376
ЦК).

Під істотним порушенням будівельних
норм і правил слід розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність.

Пунктом 5 указаної постанови
роз'яснено, що відповідно до вимог
статті 376 ЦК право на звернення до суду
з позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають як органи державної
влади, так і органи місцевого
самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 та стаття 391
ЦК).

Розглядаючи зазначені позови
відповідно до вимог вказаної норми та
положень частини сьомої статті 376 ЦК,
суди мають встановлювати, чи було
видано особі, яка здійснила самочинне
будівництво, припис про усунення
порушень, чи можлива перебудова об'єкту
та чи відмовляється особа, яка
здійснила самочинне будівництво, від
такої перебудови.

Згідно п. 23 зазначеної постанови у
необхідних випадках для з'ясування
питань, що виникають при розгляді таких
справ і потребують спеціальних знань,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може призначити відповідну
експертизу згідно з вимогами статті 143
ЦПК.

Як вбачається з висновку № 60
експертного дослідження по заяві
ОСОБА_6 про порушення ДБН при
здійсненні ремонтно-будівельних робіт
по реконструкції сараю по АДРЕСА_1 на
вирішення питання експерта поставлені
наступні питання: 1) «Чи порушені ДБН гр.
ОСОБА_7 при проведенні робіт по
реконструкції господарської будівлі
по АДРЕСА_1 в м. Ужгороді?», 2) «Чи є в
наявності пошкодження в приміщеннях
житлового будинку АДРЕСА_3, якщо є то чи
могли такі виникнути в результаті
проведення ремонтно-будівельних робіт
по реконструкції господарської
будівлі будинковолодіння АДРЕСА_1 по
АДРЕСА_1 в м. Ужгороді?».

Згідно експертного дослідження,
експертом, згідно наведених питань,
зроблено наступні висновки, що в даному
випадку порушені норми ДБН 360-92**
Містобудування. Планування забудова
міських і сільських поселень, а саме п.
3.24*, 3.25*. Та по-друге, в приміщеннях
житлового будинку АДРЕСА_2, а саме у
житлових кімнатах, які є суміжними із
господарською будівлею
будинковолодіння АДРЕСА_1 виявлено
тріщини вертикальні в місці примикання
стіни до міжкімнатної перегородки та
горизонтальні в місці примикання стін
та стелі.

Також, у висновку зазначено, що
експертом не проводилось дослідження
господарської будівлі
будинковолодіння АДРЕСА_1, однак Листом
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради № 4-2154/101 від 31 липня 2012
року повідомлено, що тріщини шириною до
2 мм в місці примикання до стіни
перегородки, що розділяє дві житлові
кімнати по вертикалі від стелі і до
середини висоти стіни з обох боків,
спричинені частково діями сусіда.
Аналізуючи надані матеріали та
проведені дослідження зроблено
висновок, що тріщини могли виникнути в
результаті проведення
ремонтно-будівельних робіт по
реконструкції господарської будівлі
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України
якщо висновок експерта буде визнано
неповним або неясним, судом може бути
призначена додаткова експертиза, яка
доручається тому самому або іншому
експерту (експертам).

Колегія суддів вважає, що суд
апеляційної інстанції дійшовши
висновку, що зазначений висновок є
нечітким і з нього не зрозуміло ким
саме порушено відповідні норми ДБН та
чи є вони істотними, не вжив усіх
необхідних заходів для повного
з'ясування обставин справи та не навів
правового обґрунтування своїх мотивів.

Судами попередніх інстанцій не
встановлено чи було видано
компетентними органами ОСОБА_7 припис
про усунення порушень, чи можлива
перебудова нежитлової будівлі по
АДРЕСА_1 у м. Ужгород та чи
відмовляється відповідач від такої
перебудови.

Крім того, суди не звернули увагу на те,
що заперечуючи проти позову ОСОБА_7
вказувала, що саме позивачем порушено
будівельні норми та правила, оскільки
його домоволодіння збудоване на межі з
її будинком.

Наведене свідчить, що суди не в повній
мірі з'ясували усі обставини справи,
щодо наявності порушень будівельних
норм та правил з боку обох сторін спору,
не встановили чи є ці порушення
істотними та чи видавався
компетентними органами припис про
усунення порушень. Якщо буде
встановлено, що порушення існують,
необхідно встановити можливість
перебудови об'єкту та чи відмовляється
особа, яка здійснила будівництво із
порушеннями, від такої перебудови.

Допущені судами порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного її вирішення, рішення
судів першої та апеляційної інстанції
на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 01 червня 2013 року та рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 18 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук