АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/6892/13-ц
Провадження № 22-ц/774/811/К/14
суддя Шум Л.І.
Категорія № 20 ( І )
Суддя-доповідач -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді:
Турік В.П.

суддів:
Братіщевої Л.А., Митрофанової Л.В.

при секретарі:
Кузьміній Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 04 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті
особи - комунальне підприємство
"Житлово-експлуатаційна організація №
31", Криворізьке міське управління ГУ
МВС України в Дніпропетровській
області, Комунальне підприємство
Дніпропетровської обласної ради
"Криворізьке бюро технічної
інвентаризації", про визнання договору
купівлі -продажу квартири недійсним,
визнання особи такою, що не має право
користування житловим приміщенням,
зобов'язання зняти з реєстраційного
обліку, відшкодування моральної шкоди.

Особи, що беруть участь у розгляді
справи:

позивач ОСОБА_3 та її представники
ОСОБА_5, ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду із зазначеним
позовом та просила суд визнати
недійсним договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1, вчинений на користь
відповідачки ОСОБА_2, зареєстрований
приватним нотаріусом ОСОБА_8 08.07.2005
року, визнати відповідача ОСОБА_4 таким,
що не має права користуватися вказаною
квартирою. Зобов'язати органи
реєстрації зняти відповідача ОСОБА_4 з
реєстрації у вказаний квартирі,
стягнути з ОСОБА_2 завдану моральну
шкоду у сумі 30000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивач ОСОБА_3 зазначила, що після
смерті сина, який за життя вів
аморальний спосіб життя, позивач не
мала можливості проживати у спірній
квартирі, у зв'язку з чим проживала в
монастирі, де познайомилася з
відповідачкою ОСОБА_2, з якою у неї
склалися приязні дружні відносини та
яка надавала позивачу допомогу
продуктами харчування, грошима, надала
допомогу по встановленню надгробного
пам'ятника сину, запрошувала до себе в
гості. У зв'язку з чим, позивач вирішила
укласти з відповідачкою ОСОБА_2
договір, за яким би вона надавала їй
підтримку та допомогу, замість чого
позивач ОСОБА_3 передасть спірну
квартиру у власність відповідачу
ОСОБА_2, після смерті позивача. Однак,
наміру продавати квартиру позивач
ОСОБА_3 не мала, оскільки іншого житла
не має, грошей за квартиру від
відповідача ОСОБА_2 не отримувала,
договір у нотаріуса не читала, оскільки
довіряла відповідачу ОСОБА_2, вголос
договір не зачитувався. Після
укладання договору 08.07.2005 року, ОСОБА_2
продовжувала добре ставитися до
позивача, провідувала її, запрошувала
до себе гостити, при цьому позивач
ОСОБА_3 продовжувала проживати в
квартирі АДРЕСА_1, вважаючи її своєю
власністю, утримувати квартиру,
сплачувала комунальні послуги,
оформила субсидію на спірну квартиру.
Лише у вересні 2009 року, отримавши
довідку про склад сім'ї, позивач
дізналася, що власником квартири вже є
відповідач ОСОБА_2, а в квартирі
зареєстрований без її згоди член сім'ї
власника ОСОБА_4 У зв'язку з чим, через
можливість залишитися без єдиного
житла, позивач ОСОБА_3 зазнала
переживань тому їй завдано моральної
шкоди.

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою та виселення, посилаючись на
те, що вона є власником квартири
АДРЕСА_1 у якій проживає та
зареєстрована ОСОБА_3, яка перешкоджає
у користуванні власністю.

Просила суд усунути перешкоди в
користуванні зазначеною квартирою та
виселити ОСОБА_3 із квартири без
надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою суду від 05 вересня 2013 року
позовні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2
об'єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 04 грудня 2013 року
позовну заяву ОСОБА_2 залишено без
розгляду у зв'язку з повторною неявкою
позивача у судове засідання.

Ухвалою суду від 04 грудня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4
про визнання особи такою, що не має
права користування житловим
приміщенням, зобов'язання зняти з
реєстраційного обліку, відшкодування
моральної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Кривого Рогу від 04 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено та
визнано договір від 08 липня 2005 року
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_9. та ОСОБА_2,
зареєстрований приватним нотаріусом
Криворізького нотаріального округу
ОСОБА_8 - недійсним.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового про
відмову у задоволенні позовних вимог.
Зокрема, вважає що судом при ухваленні
рішення не застосовано строк позовної
давності три роки; не взято до уваги, що
позивач сама запропонувала
відповідачу ОСОБА_2 купити у неї
квартиру, для чого сама готувала
документи; суд не дав належної оцінки
поясненням нотаріуса, яка посвідчувала
спірний договір купівлі-продажу
квартири. Крім того, судом не враховано,
що позивач не навела доказів, що
правочин, укладений між нею та
відповідачем ОСОБА_2, є недійсним і в
чому полягав обман при його укладенні.
Суд необґрунтовано прийшов до
висновків, що ОСОБА_3 помилялась щодо
обставин, які мають суттєве значення.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5
зазначає, що оскаржуване судове
рішення є законним та обґрунтованим, в
процесі розгляду справи суд не порушив
норм ні матеріального, ні
процесуального права, а тому рішення
суду слід залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та письмових заперечень на неї,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
договору міни від 12.09.1996 року та
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 05.07.2005 року позивачу на
праві власності належала квартира
АДРЕСА_1.

08.07.2005 року між позивачем ОСОБА_3 та
відповідачем ОСОБА_2 укладено договір
купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, за
яким позивач ОСОБА_3 продала, а
відповідач ОСОБА_2 купила спірну
квартиру за 10 700 грн. Право власності на
спірну квартиру зареєстроване за
відповідачем ОСОБА_2 28.07.2008 року.

Згідно п.21 договору, квартира буде
повністю звільнена продавцем від
речей, та зняті з реєстраційного обліку
особи, які в ній мешкають, до 08.07.2005 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
вказала, що мала намір укласти з
відповідачкою ОСОБА_2 договір, за яким
би вона надавала позивачу підтримку та
допомогу, замість чого позивач ОСОБА_3
передасть відповідачу ОСОБА_2 у
приватну власність спірну квартиру,
яка б мала перейти у власність
відповідача після смерті позивача. До
КП ДОР «БТІ»позивач не зверталася,
витяг для прийняття спадщини після
смерті сина, а також продажу спірної
квартири, не замовляла, підпис в
замовленні їй не належить, послуги БТІ
вона не оплачувала. Наміру продавати
спірну квартиру позивач не мала, а
підписала оспорюваних договір
купівлі-продажу внаслідок обману з
боку відповідача ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
оспорюваний договір ОСОБА_3 підписала
внаслідок введення її в оману
відповідачем ОСОБА_2 Позивачка ОСОБА_3
не мала наміру щодо передачі
нерухомого майна - квартири
відповідачу ОСОБА_2 за договором
купівлі-продажу, за яким момент
відчуження нерухомого майна наступав
після укладання цього договору та не
здійснювала жодних дій щодо його
укладення.

Вказані висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, зібраним
у справі доказам та узгоджуються з
нормами матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочин - це дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги до правочинів. Зокрема,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати внутрішній
волі, а правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Їх
невиконання є підставою для визнання
правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216
ЦК України).

Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Підстави для визнання недійсним
правочину укладеного під впливом
обману, передбачені ст.ст. 229, 230 ЦК
України. Так, правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають значення (ч. 1 ст. 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень, наведених в п.
12 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними» № 3 від
28.04.1978 року, чинного на час виникнення
спірних правовідносин, та п.20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009
року, наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману.

Отже, у кожній справі про визнання
угоди недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.07.2005 року від імені позивача ОСОБА_3,
як власника спірної квартири, у КП ДОР
«БТІ» оформлено замовлення «К» на
надання витягу з реєстру прав
власності для вчинення продажу
спірної квартири.

Згідно висновку судової -
почеркознавчої експертизи від 27.04.2012
року № 58X04-130, підпис від імені ОСОБА_3
замовлення послуг Криворізького БТІ
від 10.06.2005 року для введення в спадщину
після смерті ОСОБА_11 (а.с.19
інвентаризаційної справи БТІ на
квартиру), замовлення послуг
Криворізького БТІ від 06.07.2005 року для
продажу квартири (а.с.30
інвентаризаційної справи БТІ на
квартиру) виконані не ОСОБА_3, а іншою
особою (т. 3 а.с.1-7).

Згідно довідки про склад сім'ї
Криворізької міської довідково -
інформаційної служби від 27.02.2008 року,
виданої позивачу ОСОБА_3 за її
зверненням, уповноваженим власником
спірної квартири вказано в довідці
позивача ОСОБА_3 ( т. 1 а.с.13).

Згідно довідки від 16.09.2009 року про склад
сім'ї Криворізької міської довідково -
інформаційної служби, власником
спірної квартири зазначено позивача
ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 10).

Згідно квитанцій, ОСОБА_3 після 08.07.2005
року, тобто після укладання договору
купівлі- продажу спірної квартири,
оплачувала комунальні послуги за
спірну квартиру (т. 2 а.с.193-243, т. 3 а.с.17-19).

Згідно повідомленням управління
праці та соціального захисту населення
виконкому від 19.11.2010 року, позивач у
період з 01.08.2005 року по 31.08.2005 року,
тобто, після укладання договору
купівлі-продажу спірної квартири,
отримувала субсидію від держави (т. 1
а.с.99), а в січні 2011 року позивач
приймала участь у компенсації витрат
по встановленню лічильника
теплопостачання на будинок АДРЕСА_1, в
якому знаходиться спірна квартира (т. 1
а.с.181).

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що позивач
ОСОБА_3 не мала наміру укладати договір
купівлі - продажу спірної квартири,
оскільки не оформлювала заявку -
замовлення на отримання витягу з
реєстру права власності для купівлі
-продажу спірної квартири, підпис
особи від її імені вчинений не
позивачем, яка такий витяг не
отримувала, послуги КП «Криворізьке
БТІ» позивач не оплачувала, що
убачається з квитанції в інвентарній
справі БТІ, які не містять підпису
ОСОБА_3, нікого на такі дії не
уповноважувала.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не взято до уваги, що позивач сама
запропонувала відповідачу ОСОБА_2
купити у неї квартиру, для чого сама
готувала документи, є безпідставними і
спростовуються вищевикладеним.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що при укладенні
оспорюваного договору купівлі-продажу
позивач ОСОБА_3 не вчиняла жодних дій по
його укладенню, не займалась
оформленням відповідних документів та,
підписала договір під впливом
відповідача ОСОБА_2, яка пояснювала їй,
що остання не буде позбавлена права
власності на квартиру після укладення
цього договору.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що позивачем не доведено позовні
вимоги є необґрунтованими та
спростовуються матеріалами справи і
поясненнями свідка ОСОБА_12, яка
пояснила у суді першої інстанції, що
ОСОБА_3 не мала наміру продавати
квартиру та, перебуваючи у дружніх
стосунках з відповідачем ОСОБА_2,
передала їй на зберігання документи
від квартири.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці. Проте відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є
виключною компетенцією суду,
переоцінка доказів діючим
законодавством не передбачена. Судом
першої інстанції повно та всебічно
досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права та обов'язки сторін, що
беруть участь у справі, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку і ухвалив
обґрунтоване рішення, яке відповідає
вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 04 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: