АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/2600/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1740/14
Головуючий у 1-й інстанції Хоменко О. А.
Доповідач Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Карнауха П.М., Кривчун Т.О.,

при секретарі - Філоненко О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, його
представника - адвоката ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Лохвицького районного суду
Полтавської області від 25 квітня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором
позики,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 71 937,00
грн., що еквівалентно 9 000 доларів США
позики, наданої відповідачу частинами
20 жовтня 2012 року, 02 та 24 листопада 2012
року (по курсу на час звернення до суду),
5 561,00 грн. процентів, розмір яких
обраховано на рівні облікової ставки
Національного банку України, 3% річних в
сумі 360,00 грн. та судових витрат.

Рішенням Лохвицького районного суду
Полтавської області від 25 квітня 2014
року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено
повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 71
937,00 грн. боргу за договором позики, 5
561,00 грн. процентів, 360,00 грн., що
становить три відсотки річних від
простроченої суми, 778,55 грн. судового
збору та 700,00 грн. витрат на правову
допомогу, а всього 79 336,55 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, прохав рішення
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вважає, що наведені в судовому рішенні
розрахунки заборгованості за
відсотками, починаючи з 20 жовтня 2012
року, не відповідають фактичним
обставинам, оскільки позику він
одержував частинами 02 та 24 листопада 2012
року, тому відсотки необхідно
відраховувати із зазначених дат. Крім
того, наводить свій розрахунок
відсотків на рівні облікової ставки
НБУ, що становить згідно наданого ним
розрахунку 3 571,23 грн., а не 5 561,00 грн., як
стягнув суд.

Крім того, позику отримано в іноземній
валюті, а в рішенні всі розрахунки
проведені у гривні, без зазначення
еквіваленту валюти позики.

Заперечує обґрунтованість стягнення
700,00 грн. витрат на правову допомогу, що
документально не підтверджено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Судом вірно встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_3 порзичив у ОСОБА_1 на один рік
грошові кошти: 20.10.2012 року - 5 000 доларів
США, 02.11.2012 року - 2 000 доларів США, 24.11.2012
року - 2 000 доларів США /а.с.6-8/.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника,
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у такій самій сумі у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання у
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Тому доводи відповідача про те, що він
фактично отримав у позику 8000 доларів
США - є неспроможними.

Встановивши фактичні обставини
укладення сторонами у простій
письмовій формі договору позики та
враховуючи, що строк повернення боргу
сплив, однак позика не повернута, -
місцевий суд на підставі зазначених
норм цивільного права дійшов
правильного висновку про стягнення
позики в судовому порядку.

При визначенні суми боргу, що підлягає
стягненню, районний суд повністю
погодився з розрахунком, наданим
позивачем у позовній заяві.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
абзаці 2 пункту 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі», у разі пред'явлення позову про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення.

Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_1
заявив вимогу до відповідача про
стягнення позики у гривні, обраховуючи
її відповідно до офіційного курсу
Нацбанку України на час пред'явлення
позову (грудень 2013 року), що становив 7
993,00 грн. за один долар США.

Оскільки позивач не заявив про зміну
суми позики у зв'язку зі зміною курсу
долара до української гривні, місцевий
суд прийняв до стягнення суму,
зазначену позивачем у позовній заяві.

Відповідно до ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Виходячи з розміру облікової ставки
Національного банку України,
встановленої: в період з 23.03.2012 р. по
10.06.2013 р. - 7,5%, з 10.06.2013 р. по 13.08.2013 р. - 7%, з
13.08.2013 р. - 6,5%, розмір процентів за період
з 20.10.2012 року по 10.12.2013р. становить 5 561,00
грн.

Вказаний відповідачем апеляційній
скарзі розрахунок процентів не
спростовує правильність визначеної
позивачем суми, оскільки його
розрахунок не включає суму процентів
за період з 13.08.2013 року по день
звернення позивача до суду.

В той же час, оскільки в суді
апеляційної інстанції встановлено, що
відповідач сплатив позивачу 50 доларів
США та 25 доларів США, і дану обставину
підтвердили сторони та
підтверджується записами на зворотній
сторінці розписок, тому вказану суму в
перерахунку на національну валюту по
курсу на час звернення до суду, що
становить 675,00 грн., необхідно
вирахувати із зазначеної суми
процентів. Таким чином до стягнення
підлягає 4 886,00 грн. (5561 - 675) відсотків.

Крім того, місцевий суд обґрунтовано
стягнув з відповідача на користь
позивача 360,00 грн. як 3% річних на
підставі ч.2 ст.625 ЦК України,
застосувавши таким чином до боржника
цивільно-правову відповідальність за
порушення грошового зобов'язання.

Доводи відповідача щодо відсутності в
рішенні вказівки на еквівалент валюти,
в якій він позичав грошові кошти, є
неспроможними, оскільки місцевий суд
встановив позичену відповідачем суму
позики в розмірі 9 000 доларів США та,
задовольняючи позов, правомірно
стягнув її еквівалент у грошовій
одиниці України - гривні.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку що рішення місцевого суду в
частині стягнення позики та 3% річних є
законним та обґрунтованим., а в частині
відсотків на рівні облікової ставки
Національного банку України суму
необхідно зменшити з 5 561,00 грн. до 4 886,00
грн.

Також колегія суддів вважає за
необхідне змінити рішення в частині
відшкодування 700,00 грн. витрат на оплату
правової допомоги.

Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Вона допускається до участі в розгляді
справи ухвалою суду за заявою особи,
яка бере участь у справі.

Дані про те, що адвокат ОСОБА_4 був
допущений до участі в розгляді справи
як особа, яка надає правову допомогу на
підставі ухвали суду, відсутні.

Тому, у місцевого суду не було підстав
стягувати на користь позивача витрати
на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.303, 304,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.314,316,317 ЦПК України. колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду
Полтавської області від 25 квітня 2014
року - змінити в частині стягнення
відсотків, зменшивши їх з 5 561,00 грн. до 4
886,00 грн. та в частині стягнення витрат
на правову допомогу, відмовивши в
компенсації цих витрат, а всього
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 77
961,00 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення та
може бути оскаржено протягом 20 днів
шляхом подання касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Л.І. Пилипчук

СУДДІ:
/підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/
Т.О. Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук