Справа №584/216/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Гриценко П. П.Номер
провадження 22-ц/788/968/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Білецького О. М., Семеній Л. І.,

з участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М., ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Путивльського районного
суду Сумської області від 31 березня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
договором позики,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 09 березня 2011 року
він під розписку позичив ОСОБА_4 50000
доларів США, що за курсом НБУ станом на
28 лютого 2014 року 9,9863 становить 499315 грн.
Ці кошти відповідач зобов'язувався
повернути до 30 квітня 2011 року.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 своїх
грошових зобов'язань за умовами
договору позики, ОСОБА_3 просив
ухвалити рішення, яким стягнути з
відповідача суму заборгованості. Крім
того, у зв'язку із простроченням
відповідачем виконання грошового
зобов'язання, просив зобов'язати
останнього сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення в
сумі 1997 грн. 26 коп., 3 % річних від
простроченої суми в розмірі 42475 грн. 97
коп., а також завдані збитки у виді
упущеної вигоди в сумі 238962 грн.,
мотивуючи це тим, що в разі повернення
грошового боргу відповідачем у
встановлений у розписці строк, вказані
кошти ним були би покладені на
депозитний рахунок у банк, на які
нараховувалися б відсотки.

Рішенням Путивльського районного суду
Сумської області від 31 березня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 543788
грн. 30 коп. боргу, річних, інфляційних та
3654 грн. повернення судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначене рішення скасувати в
частині відмови у задоволенні позовної
вимоги щодо стягнення на його користь
упущеної вигоди в сумі 238962 грн. і
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення його позову.

При цьому зазначає, що після
ознайомлення відповідача із позовними
вимогами, ОСОБА_4 подав заяву про
визнання цих вимог, в тому числі і
збитків (упущеної вигоди) в повному
обсязі.

Вказує, що він розраховував на
отримання від відповідача своїх
грошових коштів за договором позики та
мав намір внести суму грошових коштів в
розмірі 398270 грн. на вкладний рахунок
банку.

Рішення суду в частині стягнення
заборгованості за основною сумою
боргу, 3 % річних та інфляційних
нарахувань у апеляційному порядку не
оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача ОСОБА_3, який
підтримав доводи апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що 09
березня 2011 року ОСОБА_4 отримав у позику
від ОСОБА_3 50000 доларів США та
зобов'язався повернути їх до 30 квітня
2011 року, в підтвердження чого
відповідач надав розписку (а.с. 12).

ОСОБА_3 неодноразово направляв на
адресу ОСОБА_4 претензії щодо
повернення боргу, з якими відповідач
погоджувався та зобов'язувався
погасити виниклу заборгованість (а.с.
10-11), однак грошові кошти не повернув.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 в частині
стягнення з відповідача упущеної
вигоди, місцевий суд виходив з
безпідставності цих вимог.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок місцевого суду грунтується на
законі.

Умовами договору позики сторони не
передбачили відшкодування збитків, а
правила п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, на яку
послався позивач, обґрунтовуючи свої
вимоги щодо стягнення упущеної вигоди,
до спірних правовідносин застосувати
не можна, оскільки вони стосуються
деліктних, а не договірних
правовідносин.

У той же час, погодитись з висновком
суду щодо стягнення інфляційних
нарахувань не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки індекс інфляції (індекс
споживчих цін) - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купує населення для невиробничого
споживання, а ціни в Україні
встановлюються в національній валюті -
гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо
сплати боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції
поширюються лише на випадки
прострочення виконання грошового
зобов'язання, яке визначене договором у
гривні.

Однак суд першої інстанції
стягнув суму заборгованості за
невиконання відповідачем грошового
зобов'язання з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, не врахувавши при
цьому, що інфляція не застосовується до
грошових зобов'язань, визначених в
іноземній валюті.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

За таких обставин, колегія
суддів вважає за необхідне вийти за
межі апеляційної скарги та скасувати
рішення суду першої інстанції, як
незаконне, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України в частині стягнення
інфляційних нарахувань, ухваливши в
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_3

Судовий збір в розмірі 1194, 81
грн., сплачений ОСОБА_3 в дохід держави
при подачі апеляційної скарги
компенсації з ОСОБА_4 не підлягає,
оскільки у задоволенні апеляції в
частині стягнення упущеної вигоди
відмовлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст.
307, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 , ст. 313, ч. 2 ст. 314,
ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Путивльського районного суду
Сумської області від 31 березня 2014 року
в частині стягнення з ОСОБА_4
інфляційних нарахувань в сумі 1997 грн. 26
коп. скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_3.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо
відшкодування упущеної вигоди в сумі
238962 грн. залишити без змін.

Рішення набрало законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -