Номер провадження: 22-ц/785/3402/14
Головуючий у першій інстанції Коблова
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф.,
Драгомерецького М.М.

при секретарі - Феленко В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 26.03.2013р. та на ухвалу
Малиновського районного суду м. Одеси
від 12.02.2014р. про виправлення описки по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

встановила:

До Малиновського районного суду
м. Одеси, 22.01.2013 року звернувся ОСОБА_4 із
позовною заявою до ОСОБА_2 із позовом
про стягнення боргу за договором
позики, зазначаючи, що 12.01.2012 року між
ними був укладений договір позики, за
умовами якого, позивач надав
відповідачу грошову суму в розмірі 568000
гривень на строк до 20.12.2012 року, про до
відповідачем була складена розписка.
Після спливу зазначеного строку,
відповідач грошові кошти не повернув, у
зв'язку з чим, позивач просить стягнути
з відповідача суму боргу разом із сумою
сплаченого судового збору в розмірі 3441
гривень на свою користь.

Представник позивача за у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, просив задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову, зазначив, що
фактично грошові кошти його довіритель
не отримав, а відтак підстави для
задоволення позову відсутні. У
судовому засіданні 14.03.2013 року
представник відповідача просив
відкласти судове засідання для
підготування клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи, для встановлення
автентичності підпису довірителя на
розписці від 12.01.2012 року. У судовому
засіданні 26.03.2013 року представник
відповідача надав суду клопотання про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з тим, що відповідач перебуває на
лікуванні у ООКПЛ № 1. При відмові в
задоволенні клопотання про
відкладення розгляду справи, у
судовому засіданні зазначив, що
відповідач зазначену розписку не
складав, у зв'язку з чим просив
призначити по справі судову
почеркознавчу експертизу, однак при
цьому, відповідну заяву про
призначення судової почеркознавчої
експертизи в порядку встановленому
процесуальним законодавством не надав,
судовий збір за подання заяви про
проведення експертизи, у встановленому
законом розмірі не сплатив.

Рішенням суду позов був
задоволений в повному обсязі. Ухвалою
від 12.02.2014р. була виправлена описка,
допущена в даті написання розписки та
укладання договору позики.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_5 просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову
посилаючись при цьому на те, що
відповідач гроші не отримував,
розписку не писав. Представник
відповідача ОСОБА_6 також подав
апеляційну скаргу на ухвалу від
12.02.2014р., в якій просить скасувати цю
ухвалу та відмовити в задоволенні
заяви про виправлення описки,
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає у зв'язку з тим,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази згідно ст.ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин, та вірно послався на
діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

Згідно розписки складеної 12.01.2012 року,
ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошову суму в
розмірі 568000 гривень, яку ОСОБА_2
зобов'язався повернути у строк до 20.12.2012
року.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається в письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Аналіз частини другої статі 1047 ЦК
України свідчить про те, що розписка не
є різновидом договору, а є документом,
що підтверджує його укладення, тому
надаючи правову кваліфікацію виниклим
правовідносинам, суд першої інстанції
правильно вважав, що між сторонами був
укладений правочин, волевиявлення
сторін якого закріплене в розписці, з
чого суд встановив, що між сторонами
був укладений договір позики, у зв'язку
з чим, між ними виникли зобов'язальні
правовідносини.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві вику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Судом першої інстанції вірно було
встановлено, що відповідач
зобов'язання в частині повернення суми
боргу порушив, Згідно з положенням
статті 545 ЦК України, наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. Оскільки у
відповідача відсутній борговий
документ, а також розписка що
підтверджує факт розрахунку, суд
обґрунтовано вважав відповідача таким,
що не виконував грошове зобов'язання.

При відхиленні заперечень
відповідача щодо нескладення
зазначеної розписки, суд правильно
керувався положеннями ст. 60 ЦПК
України, згідно якої, кожна сторона
зобов'язана довести обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Так, відповідно до ст. 204 ЦК
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним

Відповідач не надав суду
будь-яких доказів щодо відсутності
вільного волевиявлення під час
складення розписки, а враховуючи ту
обставину, що відповідач не звернувся
до суду із вимогами про визнання
договору позики недійсним, так само як
і відсутність самого судового рішення
про визнання укладеного договору
позики недійсним, суд першої інстанції
обґрунтовано відхилив заперечення
відповідача, як необґрунтовані.

Таким чином, вимоги позивача в
частині повернення боргу в розмірі 568000
гривень є обґрунтовані, доведені, у
зв'язку з чим, дійсно підлягають
задоволенню.

Судом також правильно були
задоволені вимоги в частині стягнення
з відповідача суми сплаченого судового
збору в розмірі 3441 гривня.

Так, судом було встановлено, що
позивач при зверненні до Малиновського
районного суду м. Одеси із
вищезазначеним позовом, сплатив суму
судового збору в розмірі 3441 гривень, що
підтверджується квитанцією № 80314728 від
31.01.2013 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
діючими нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Що стосується ухвали суду про
виправлення описки, колегія суддів
вважає, що вона також винесена з
дотриманням діючих норм матеріального
та процесуального права, відповідає
фактичним обставинам справи, так як в
наданому позивачем оригіналі розписки
дійсно стоїть дата « 12.01.2012р.». Належних
та допустимих доказів фальсифікації
розписки чи її частини сторона
відповідача не надала ні суду першої
інстанції ні суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які
посилався як на підставу своїх
апеляційних скарг.

Більш того, в суді апеляційної
інстанції інший представник
відповідача - ОСОБА_6 відмовився від
проведення судової почеркознавчої
експертизи, при цьому фактично змінив
позицію відповідача та доводи
апелянта, вказавши при цьому, що
відповідач розписку писав, однак, вона
була написана під впливом, відповідач в
силу своєї хвороби не розумів значення
своїх дій так як був недієздатний,
гроші не отримував, про що був поданий
позов до Київського районного суду м.
Одеси. Клопотання про призначення по
цій справі судової психіатричної
експертизи також не було заявлено.

Відповідно до ч. 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Твердження апелянта в
апеляційних скаргах про те, що рішення
та ухвала суду першої інстанції не
відповідають вимогам закону, є
неспроможними.

Наведені в апеляційних скаргах
доводи не спростовують висновків суду
і не містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів,
справа розглянута по суті правильно,
законних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 26.03.2013р. та ухвалу
Малиновського районного суду м. Одеси
про виправлення описки від 12.02.2014р.
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції може бути оскаржена в
касаційному порядку до касаційного
суду протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький