Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на дитину, яка продовжує
навчання,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Київської
області від 23 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на дитину, яка продовжує
навчання.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що перебувала з
відповідачем у шлюбі, від якого мають
повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зазначала, що дочка навчається в
Національному університеті харчових
технологій і у зв'язку з навчанням
потребує матеріальної допомоги.
Відповідач відмовляється добровільно
надавати таку допомогу, хоча має таку
можливість. Посилаючись на статті 199, 200
СК України, просила стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
повнолітню доньку у розмірі 1 000 грн на
місяць до закінчення навчання, але не
пізніше досягнення дочкою 23 років.

Ухвалою Богуславського районного суду
Київської області від

4 листопада 2013 року клопотання ОСОБА_5
про залучення дочки

ОСОБА_4 в якості позивача задоволено.
Залучено ОСОБА_4 до участі у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на дитину, яка продовжує
навчання, як другого позивача.

Рішенням Богуславського районного
суду Київської області від

2 грудня 2013 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3,

ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на доньку, яка продовжує
навчання, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 23 січня 2014 року рішення
Богуславського районного суду
Київської області від 2 грудня

2013 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на
повнолітню доньку ОСОБА_4 в розмірі 1/6
частини його доходів щомісячно, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму, починаючи з 27 вересня 2013 року
і до закінчення навчання, але не
пізніше досягнення дочкою 23 років. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_5 судовий
збір в розмірі 69 грн 30 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Київської області від 23 січня 2014 року
та залишити в силі рішення
Богуславського районного суду
Київської області від 2 грудня

2013 року, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3

ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_5 не має можливості
надавати дочці матеріальну допомогу,
оскільки не працює, перебуває на обліку
у центрі зайнятості, має
заборгованість зі сплати аліментів, а
ОСОБА_4, в свою чергу, отримує стипендію
та є працездатною.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги частково, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 з 11
липня 2013 року встановлено другу групу
інвалідності (у довідці МСЕК вказано
про можливість працювати у створених
умовах) і йому виплачується пенсія по
інвалідності. Отже, апеляційний суд
дійшов висновку про те, що відповідач
має дохід, а відтак має можливість
сплачувати аліменти. Необгрунтованими
суд апеляційної інстанції вважає
посилання суду першої інстанції на те,
що ОСОБА_5 має заборгованість зі сплати
аліментів на дочку в період її
неповноліття, що, у свою чергу, свідчить
про неможливість надавати дочці
матеріальну допомогу на даний час,
оскільки наявність такої
заборгованості свідчить про неналежне
виконання відповідачем свого обов'язку
по утриманню неповнолітньої дитини і
не має правового значення для
вирішення даного спору.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, оскільки суд
дійшов їх без повного, всебічного та
об'єктивного з'ясування обставин
справи, прав і обов'язків сторін у цих
правовідносинах, неправильно
застосувавши норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є батьком
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
встановлення батьківства та копією
свідоцтва про народження дитини.

ОСОБА_4 з 1 вересня 2012 року навчається на
денній формі навчання факультету ОФПД
Національного університету харчових
технологій, що підтверджується
довідкою університету від 14 вересня 2012
року.

Із довідки про отримання стипендії за
період січня-жовтня 2013 року вбачається,
що ОСОБА_4 дійсно навчається в
Національному університеті харчових
технологій та отримує стипендію в
розмірі 730 грн щомісячно.

ОСОБА_3 працює в Богуславській ЗОШ І-ІІІ
ступенів № 2 на посаді вчителя
української мови та літератури, і її
заробітна плата становить

3 361 грн 17 коп, що підтверджується
довідкою відділу освіти Богуславської
районної державної адміністрації від 18
вересня 2013 року.

Довідкою Богуславської ЖЕК від 31
жовтня 2013 року підтверджується, що
ОСОБА_3 проживає без реєстрації у
АДРЕСА_1 в

м. Богуславі та має такий склад сім'ї:
чоловік ОСОБА_8; син ОСОБА_9; дочка
ОСОБА_4 (не зареєстрована на час
навчання, але проживає).

Із довідки Богуславського районного
центру зайнятості від 21 жовтня 2013 року
вбачається, що ОСОБА_5 перебуває на
обліку як безробітний з

13 травня 2013 року та отримує матеріальну
допомогу по безробіттю.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18 років, але
є меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджується доказами, на даний час
ОСОБА_5 не працює, перебуває на обліку у
центрі зайнятості, має заборгованість
зі сплати аліментів на дитину, а дочка
ОСОБА_4, в свою чергу, отримує стипендію
та є працездатною, в той же час проживає
з матірʼ?ю ОСОБА_3 яка працевлаштована
та отримує заробітну плату.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, апеляційний суд у порушення
вимог ст. 214 ЦПК України не звернув
уваги на обставини, які мають значення
для вирішення справи, зокрема на те, що
відповідач не має можливості надавати
матеріальну допомогу повнолітній
дочці, яка навчається, тому що є
інвалідом та не працює.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, дослідивши надані сторонами
докази, вислухавши пояснення сторін у
справі, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4

Скасовуючи рішення, ухвалене згідно із
законом, апеляційний суд дійшов
помилкового висновку, що постановлене
судом першої інстанції рішення не
відповідає вимогам закону.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком, так як він є
необґрунтованим і таким, що не
відповідає вимогам закону.

За таких обставин, ураховуючи те, що
апеляційним судом помилково скасовано
рішення суду першої інстанції,
ухвалене згідно із законом, рішення
апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК
України підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 23 січня 2014 року задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 23 січня 2014 року скасувати, а
рішення Богуславського районного суду
Київської області від

2 грудня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. ГвоздикСудді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
І.М. Завгородня