АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/681/14
інстанції: Черниш О.Л.
Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 03 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової
Л.В.Суддів:Фурман Т.Г. Чиркової К.Г.при
секретарі:Бараш Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Надра» на рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 25 грудня 2013 року у справі
за позовом публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Надра» до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року публічне акціонерне
товариство Комерційний банк «Надра»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що між позивачем та ОСОБА_5 01 серпня 2006
року укладено кредитний договір з
послідуючими змінами, внесеними
додатковою угодою від 05.11.2007 року, за
умовами якого останній відкрито
кредитну лінію на суму 67050 доларів США
та 20 000 доларів США з обов'язком
повернення кредиту частинами
помісячно згідно з погодженим
сторонами графіком. Видача кредиту
здійснювалась окремими траншами
згідно умов додаткових угод, якими
обумовлювалися сума платежу, процента
ставка та термін користування
кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_5
своїх зобов'язань за кредитним
договором банком укладені з нею
договори застави та іпотеки, а з ОСОБА_6
- договір поруки, за яким остання
зобов'язалася відповідати перед банком
за виконання позичальником всіх своїх
зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на порушення
відповідачами договірних зобов'язань
та невиконання ними вимоги про
дострокове повернення частини кредиту,
що залишилася, та сплати процентів,
позивач просив суд стягнути з них у
солідарному розмірі заборгованість за
кредитним договором в сумі 91 436,35
доларів США та понесені судові витрати.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 25 грудня 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра»
заборгованість за кредитним договором
від 01 серпня 2006 року у розмірі 694197 грн. 08
коп. та судові витрати у розмірі 3441 грн.

У позові до ОСОБА_6 та решти позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра» просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, зазначаючи, що рішення
постановлено без врахування положень
ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо обчислення
строку пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що 01 серпня 2006 року
відкрите акціонерне товариство
комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Надра», уклав з ОСОБА_5 договір
кредитної лінії, за умовами якого банк
відкрив останній, як позичальнику,
кредитну лінію в сумі 20 000 доларів США
терміном на 84 місяці з 01.08.2006 року по
01.08.2013 року. Кредит надано зі сплатою 16 %
річних за користування грошовими
коштами та визначено, що видача кредиту
буде здійснюватися окремими траншами
після підписання окремих додаткових
угод, якими обумовлюються сума кожного
траншу, терміни користування траншем, а
також інші умови, що можуть виникнути
протягом дії даного договору.

Повернення кожного траншу та сплата
відсотків здійснюється відповідно до
графіків, які зазначаються в додатках
до даного договору і є невід'ємною його
частиною.

В послідуючому сторони додатковою
угодою від 05 листопада 2007 року внесли
зміни до договору кредитної лінії, а
саме: збільшили розмір відновлювальної
кредитної лінії з 20 000 доларів США до 49500
доларів США (а.с. 15).

02.08.2006 року банк уклав з ОСОБА_5
додаткову угоду до наведеного вище
договору, за умовами якої сторони
домовилися, що позивач надає ОСОБА_5
транш у розмірі 15000 доларів США з
терміном користування грошовими
коштами з 02.08.2006 року по 20.07.2009 року і
встановлена процентна ставка за
користування траншем з розрахунку 16 %
річних по терміновому кредиту і 25 %
річних по простроченому кредиту (а.с. 9).

02 лютого 2007 року сторони уклали
додаткову угоду про надання ОСОБА_5
траншу у розмірі 7100 доларів США з
терміном користування по 01.02.2010 року; 21
червня 2007 року сторони шляхом
укладення додаткової угоди домовилися
про надання ОСОБА_5 траншу у розмірі 2500
доларів США з терміном користування по
20 серпня 2008 року.

Наведеними додатковими угодами
встановлена процентна ставка 16 % річних
по терміновому кредиту і 25 % річних по
простроченому (а.с. 11,13).

05 листопада 2007 року - додатковою угодою
ОСОБА_5 надано транш у розмірі 32500
доларів США з терміном повернення
траншу по 05 липня 2013 року і встановлена
кредитна ставка 14,4 % по терміновому
кредиту (а.с. 16).

29 липня 2008 року банк уклав з ОСОБА_5
додаткову угоду до договору кредитної
лінії від 01.08.2006 року, якою сторони
домовилися про надання ОСОБА_5 траншу у
розмірі 9950 доларів США з терміном
користування з 29.07.2008 року по 20 липня 2013
року і встановлена процентна ставка за
користування грошовими коштами з
розрахунку 16 % річних по терміновому
кредиту і 25 % по простроченому кредиту
(а.с. 19).

За усіма укладеними угодами ОСОБА_5
зобов'язалася повертати кредит
частинами відповідно до графіків, що
встановлені у додатках до кожної із
угод (а.с. 9,11,14,18,21).

Для забезпечення виконання ОСОБА_5
зобов'язань за кредитним договором 01
серпня 2006 року позивач уклав з ОСОБА_6
договір поруки, за умовами якого
остання поручилася перед кредитором за
належне виконання ОСОБА_5 зобов'язань у
повному обсязі та встановлена
солідарна відповідальність поручителя
і позичальника (а.с. 7).

05 листопада 2007 року банк уклав із
ОСОБА_6 додаткову угоду до договору
поруки від 01 серпня 2006 року, якою до
договору поруки внесені зміни щодо
умов укладеного з ОСОБА_5 договору
кредитної лінії в частині збільшення
кредитної лінії з 20 000 доларів США до 49500
доларів США та щодо збільшення в
зв'язку з цим обсягу відповідальності
поручителя (а.с. 8).

Починаючи з вересня 2008 року ОСОБА_5 свої
зобов'язання за договором кредитної
лінії не виконує і визначені до сплати
щомісячні платежі не вносить.

Наведена обставина, як і розмір
невиконаних зобов'язань сторонами
визнаються і не спростовуються.

Про застосування позовної давності до
спірних правовідносин сторони не
заявили.

Рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_5 заборгованості за кредитним
договором не оскаржено.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість ухваленого судом
рішення в межах оскарження та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо необґрунтованості
включення позивачем до розрахунку
заборгованості ОСОБА_5 перед банком за
укладеним з нею кредитним договором
штрафу у розмірі 4309,57 доларів США,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідальність ОСОБА_5 як
позичальника визначена в пункті 8
договору кредитної лінії, згідно з яким
встановлена сплата на користь банку
пені у розмірі 0,5 % від суми
прострочених зобов'язань за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який сплачується пеня, у разі
порушення позичальником строків
сплати відсотків за користування
кредитом і у разі порушення ним строків
повернення кредиту (підпункти 8.1,8.2).

Штраф у розмірі 5 % від суми
заборгованості по поверненню кредиту
та/чи сплати відсотків встановлений за
порушення строків повернення кредиту
та/чи сплати відсотків за користування
кредитом, що по своїй суті є різновидом
неустойки за одне і те ж порушення і
свідчить про встановлену сторонами
подвійну відповідальність
позичальника, що є порушенням
конституційних норм і є недопустимим.

Таким чином, доводи позивача щодо
відмови суду у стягненні з ОСОБА_5
штрафу колегія суддів вважає
необґрунтованими і такими, що
викладені в рішенні висновки в цій
частині не спростовують.

Разом з тим, заслуговуючими на увагу
колегія суддів вважає доводи
товариства щодо правовідносин, які
склалися з поручителем позичальника
ОСОБА_6, зокрема щодо припинення поруки
за укладеним з нею договором поруки.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язань
боржником.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

У ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено, що
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони встановили як строк дії
кредитного договору, так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких у
визначеній сумі підлягав виконанню в
строк до 20 липня 2013 року (а.с.19).

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язань, які виникли на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

За умовами договору кредитної лінії
встановлено, що у випадку виникнення у
позичальника прострочення сплати
відсотків за користування кредитом
згідно з графіком за будь-який період, а
також у випадку порушення
заставодавцем будь-якої умови договору
застави (ст. 2 Договору), банк має право
вимагати дострокового повернення
кредиту позичальником, в тому числі
звернути стягнення на заставлене
майно. Вимога про дострокове
повернення кредиту має бути направлена
позичальнику в письмовому вигляді.

З вересня 2008 року ОСОБА_5 не виконує
взятих на себе зобов'язань щодо сплати
кредиту та процентів за користування
кредитом, тому банк мав право
звернутися з вимогою до поручителя
протягом шести місяців, починаючи з
вересня 2008 року, а оскільки ним цього
зроблено не було, то суд прийшов до
обґрунтованого висновку про
припинення наданої ОСОБА_6 поруки за
прострочені місяці відповідно до
положень ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Разом з тим, строк дії кредитного
договору (строк повернення кредиту)
визначено сторонами до 05 липня 2013 року
за додатковою угодою від 05 листопада 2007
року (транш у розмірі 32 500 доларів США) і
до 20 липня 2013 року за додатковою угодою
від 29 липня 2008 року (транш у розмірі 9950
доларів США), тому враховуючи, що строк
припинення поруки договором не
встановлений, пред'явивши ОСОБА_6 як
поручителю письмову вимогу про
дострокове стягнення кредитних коштів
10 липня 2013 року і звернувшись до суду з
даним позовом 17.07.2013 року позивач
вправі розраховувати на забезпечення
поручителем (ОСОБА_6) зобов'язань
позичальника (ОСОБА_5) в межах
шестимісячного строку щодо кожного із
наведених вище траншів.

Зазначена правова позиція щодо
застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України
викладена у постанові Верховного Суду
України від 06 листопада 2013 року,
прийнятій за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої ст. 355 ЦПК України і
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів (справа 6-116цс13).

Отже, висновки суду про припинення
поруки за щомісячними платежами
ОСОБА_5, починаючи з січня 2013 року, не
відповідають положенням ч. 4 ст. 559 ЦК
України і є неправильними.

Рішення суду у наведеній частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в частині кредитних зобов'язань
позичальника за період з січня 2013 року
до встановленого угодами строку
повернення кредиту.

Визначаючи розмір відповідальності
ОСОБА_6 колегія суддів виходить із
встановлених кредитними угодами
графіків щомісячних платежів,
починаючи з 10 січня 2013 року, і вважає, що
із стягнутих із ОСОБА_5 на користь
позивача в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
грошових коштів у розмірі 694197 грн. 08
коп. - 48965,28 грн. підлягають стягненню
солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, із яких
5625,78 доларів США або 44966,85 грн.
заборгованість з повернення кредиту,
260,33 доларів США або 2080,81 грн. -
заборгованість зі сплати процентів за
користування кредитними коштами та
1279,33 грн. - неустойка (пеня) (720 доларів
США х 5+373,03 доларів США + 240 доларів США х
6 +452,78 доларів США + 48,88 доларів США + 37,77
доларів США + 27,61 доларів США + 23,40
доларів США + 12,05 доларів США + 4,57
доларів США + 24,62 доларів США + 21,65
доларів США + 16,84 доларів США + 15,57
доларів США + 12,07 доларів США + 9,33
доларів США + 5,96 доларів США х 7,993 грн. +
1279,33 грн.).

При розрахунках колегія суддів
застосовує курс долара США до
національної валюти України,
визначений Національним Банком
України за станом на час ухвалення
судом першої інстанції рішення для
збереження пропорції при визначенні
об'єму відповідальності кожного з
відповідачів.

В решті частині доводи апеляційної
скарги висновки суду не спростовують, а
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстави для його скасування чи зміни
відсутні.

На підставі викладеного, ч. 4 ст. 559 ЦК
України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» частково задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 25 березня 2013 року в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог, заявлених до ОСОБА_6, частково
скасувати і ухвалити нове рішення, а в
частині задоволення позовних вимог,
заявлених до ОСОБА_5, частково змінити.

Позов публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості
за кредитним договором задовольнити в
частині кредитних зобов'язань
позичальника за період з січня 2013 року
до встановленого угодами строку
повернення кредиту.

Із стягнутих із ОСОБА_5 на користь
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 119 (МК) 2006-800 від 01 серпня 2006
року грошових коштів у розмірі 694197 грн.
08 коп. - 48965,28 грн. (сорок вісім тисяч
дев'ятсот шістдесят п'ять гривень 28
коп.) стягнути солідарно з ОСОБА_5 та
ОСОБА_6.

В решті частині це ж рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: