АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5228/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Спаї В. В. Доповідач - Романюк
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М.М.

суддів
Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська від 05 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, про визнання права власності
на 1/2 частку квартири, про стягнення
вартості рухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з
зазначеним вище позовом 30 жовтня 2013
року. В обґрунтування заявлених вимог
посилалася на те, що з 10 березня 2001 року
по 13 березня 2013 року перебувала у
шлюбі з відповідачем, від якого мають
доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До шлюбу позивачу належала квартира
АДРЕСА_1, а відповідачу спірна квартира
АДРЕСА_2.

З 1999 року сторони почали проживати у
квартирі, що належить відповідачу, а у
2003 році прийняли рішення про
необхідність продажу квартири, що
належить позивачу, а отримані гроші
використали для проведення
капітального ремонту.

Крім того, в період шлюбу сторонами
придбано наступне майно: легковий
автомобіль ВАЗ - 21043, р/н НОМЕР_3,
легковий автомобіль ІЖ 2715, р/н НОМЕР_4.

З урахуванням того, що відповідач
останнім часом чинить перешкоди у
користуванні майном та обладнанням,
яке знаходиться в квартирі, та
перешкоджає у користуванні
приміщеннями: кухнею, ванною кімнатою,
балконом шляхом закривання дверей до
кімнат, відключення бойлеру для
обігріву води, відключення пральної
машинки та іншим, просить зобов'язати
відповідача не чинити перешкоди у
користуванні майном та провести
розподіл майна.

Приймаючи до уваги, що вартість спірної
квартири, що належить відповідачу,
значно збільшилася за рахунок грошей,
що належали особисто позивачу, просила
визнати об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя квартиру
АДРЕСА_2, визначити рівними частки
майна дружини та чоловіка та визнати за
нею та за відповідачем право власності,
за кожним, по 1/2 частині спірної
квартири; визначити порядок
користування майном, виділивши в
користування позивачеві разом з
малолітньою дитиною в спірній квартирі
кімнату 1-а, площею 16, 2 кв.м., відповідачу
ОСОБА_2 виділити в користування кімнату
2-а, площею 11, 5 кв.м., приміщення: кухню,
ванну кімнату, вбиральню, коридор,
лоджію - залишити у спільному
користуванні; зобов'язати відповідача
не чинити перешкоди у користуванні
побутовими приладами, водонагрівачем
та пральною машинкою шляхом їх
підключення до мережі
енергопостачання. Крім того, просить
стягнути з відповідача на її користь 6
250 грн. - 1/2 частка вартості легкового
автомобіля ВАЗ - 21043, р/н НОМЕР_3, та 1998
грн. 50 грн. - 1/2 частка вартості
легкового автомобілю ІЖ 2715, р/н НОМЕР_4
та судові витрати по справі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
05 березня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково: визнано об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_2. Визнано за позивачем право
власності на 1/2 частину зазначеної
квартири та визначено порядок
користування квартирою: виділено
позивачу ОСОБА_3 разом з малолітньою
дитиною ОСОБА_4, кімнату 1-а, площею 16,2
кв.м та виділено відповідачу ОСОБА_2 у
користування кімнату 2-а, площею 11,5 кв.м,
приміщення: кухня, ванна кімната,
вбиральня (суміщена), коридор, лоджія -
залишено у загальному користуванні.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину автомобіля ВАЗ - 21043, р/н НОМЕР_3,
та на 1/2 частину автомобіля ІЖ 2715, р/н
НОМЕР_4. Зобов'язано відповідача не
чинити перешкоди позивачу у
користуванні побутовими приладами
шляхом їх підключення до системи
енергопостачання. Вирішено питання
судових витрат. В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що з 10 березня 2001
року по 13 березня 2013 року сторони
перебували у шлюбі, від якого мають
доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу сторонами було придбано
автомобіль ВАЗ - 21043, р/н НОМЕР_3, та
автомобіль ІЖ 2715, р/н НОМЕР_4.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином, сторонам на праві спільної
сумісної власності належать зазначені
вище автомобілі.

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

З урахуванням того, що автомобіль є
неподільною річчю, позивач не має права
керування автомобілем та не вміє
керувати, приймаючи до уваги пояснення
сторін з приводу поділу зазначених
автомобілів, судова колегія дійшла до
висновку про можливість задоволення
позовних вимог в цій частині та
виділення автомобілів відповідачу зі
стягненням з нього грошової
компенсації на користь позивача.

Щодо позовних вимог про визнання
квартири спільною сумісною власністю
подружжя.

Судом встановлено, що відповідачу
ОСОБА_2 на праві особистої приватної
власності належить квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалюючи рішення про визнання спірної
квартири спільної сумісною власністю
подружжя, суд першої інстанції виходив
з того, що вартість квартири
збільшилася у своїй цінності внаслідок
трудових та грошових затрат позивача,
отриманих від реалізації належної
позивачу на праві власності квартири.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З урахуванням того, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
як самого збільшення вартості спірної
квартири, так і за рахунок трудових та
грошових затрат позивача, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
щодо можливості визнання квартири
спільною сумісною власністю подружжя.

Посилання суду на те, що збільшення
вартості спірної квартири
підтверджується висновком фахівця з
оцінки вартості нерухомого майна, не
відповідає встановленому та
матеріалам справи, оскільки, з
зазначеного висновку фахівця не
вбачається, що вартість квартири
збільшилася саме внаслідок
проведеного капітального ремонту, будь
- яких доказів проведення ремонту, що
істотно збільшив вартість квартири,
позивачем надано не було, а також
проведення такого ремонту за рахунок
грошей, отриманих від продажу квартири,
що належала позивачу також позивачем
не дано.

З урахуванням зазначеного та приймаючи
до уваги, що у висновку фахівця
зазначена лише можлива вартість
квартири у різні періоди часу та у
різному стані, а рішення суду не може
базуватися на припущеннях, судова
колегія дійшла до висновку, що рішення
суду в частині визнання спірної
квартири спільною сумісною власністю
подружжя підлягає скасуванню з
ухваленням у цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
зазначених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Оскільки, власником квартири є
відповідач у задоволенні позовних
вимог щодо визначення порядку
користування квартирою необхідно
відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача не чинити перешкоди
позивачу у користуванні побутовими
приладами, судова колегія погоджується
з висновком суду про задоволення
зазначених позовних вимог. Доводи
апеляційної скарги в цій частині
висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Амур - Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
05 березня 2014 року в частині визнання
права власності на частку квартири та
автомобілів, визначення порядку
користування квартирою та судових
витрат - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, про визнання права власності
на 1/2 частку квартири, визначення
порядку користування квартирою -
відмовити.

Розділити майно подружжя, виділивши
ОСОБА_2 на праві власності автомобіль
ВАЗ - 21043, р/н НОМЕР_3, автомобіль ІЖ 2715,
р/н НОМЕР_4, стягнувши з нього на користь
ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 8
248 грн. 50 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: