Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року Березанський
районний суд Миколаївської області у
складі :

головуючої - судді
Гапоненко Н.О.

при секретарі
Потриваєвій М.А.,

за участю представника позивача
Горбунової Н.В.,

представника відповідача 1
Гіневської-Фареник М.О.,

відповідача 2
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Березанка цивільну
справу за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Березанський агробуд" до Коблівської
сільської ради Березанського району
Миколаївської області та ОСОБА_3 про
визначення незаконним рішення органу
місцевого самоврядування та визнання
недійсним свідоцтва про право
власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач 06.11.2012 року звернувся до
суду з вказаним позовом, у якому
зазначав, що рішенням виконкому
Березанської районної ради № 11 від
29.07.1991 року затверджено акт державної
комісії по прийому в експлуатацію
гуртожитку на сто місць, розташованого
в АДРЕСА_1, та зобов"язано ПМК-18 тресту
"Одесрадгоспвинбуд" прийняти його на
баланс і забезпечити нормальну
експлуатацію. Внаслідок ряду
реорганізацій позивач є
правонаступником вказаного
підприємства, тому є власником
вказаного гуртожитку, який знаходиться
на балансі позивача з моменту
створення підприємства, тобто з 02
червня 1994 року. У 2007 році позивач
отримав свідоцтво про право власності
на вказаний гуртожиток, крім кімнат та
пекарні, які раніше були отримані
працівниками підприємства як майновий
пай на підставі рішення уповноваженої
комісії по видачі пайових внесків і
засновників ТОВ "Березанський агробуд"
згідно з протоколом № 9 від 20.11.2000 року.
При визначенні обсягу ремонтних робіт
у квітні 2012 року керівництвом
підприємства було з"ясовано, що в
квартирі №23 гуртожитку проживає
відповідачка ОСОБА_3, яка на підставі
рішення виконкому Коблівської
сільської ради Березанського району
Миколаївської області від 18.09.2001 року
№2 про видачу ОСОБА_3 ордеру на житлову
площу квартири АДРЕСА_1 і дозвіл на
прописку ОСОБА_3 із сім"єю за вказаною
адресою, та відповідно до свідоцтва про
право власності, виданого на підставі
цього ж рішення, є власником зазначеної
квартири.

Позивач вважає, що прийняттям
зазначеного рішення сільська рада
перевищила свої повноваження, оскільки
видала ордер на житлову площу у
будинку, який не відноситься до
державної чи комунальної власності.
Крім того, оскаржуване рішення не
містить посилань на видачу свідоцтва
про право власності. Тому просив
визнати незаконним рішення
виконавчого комітету Коблівської
сільської ради Березанського району
Миколаївської області від 18.09.2001 року
№2 "Про дозвіл на прописку та видачу
ордеру" та визнати недійсним свідоцтво
про право власності, видане виконавчим
комітетом Коблівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області на ім'я ОСОБА_3 06.12.2001 року.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримала, посилаючись
на обставини, викладені у позовній
заяві. Суду пояснила, що у 2007 році
позивачем отримано свідоцтво про право
власності на зазначений гуртожиток без
кімнат та пекарні, так як кімнати
підлягали розпаюванню працівниками
підприємства за рішенням зборів як
майно ТОВ "Березанський агробуд". Тоді ж
було проведено технічну
інвентаризацію. Відповідачка ОСОБА_3 не
повідомляла позивача про наявність
оскаржуваних рішення та свідоцтва на
право власності та не мала права на
приватизацію, оскільки рішення
сільської ради не стосується визнання
за нею права власності. Крім того,
спірне приміщення знаходиться не у
житловому будинку, а у гуртожитку,
належність якого позивачеві була
відома сільській раді на час прийняття
оскаржуваного рішення.

Відповідачі позов не
визнали, посилаючись на відповідність
оскаржуваного рішення ст.30 Закону
України "Про місцеве самоврядування",
оскільки ОСОБА_3 з 1993 року перебувала на
квартирному обліку. Таким чином,
вважають зазначене рішення законним, а
також і законним видачу ОСОБА_3
оспорюваного свідоцтва про право
власності. Крім того, свідоцтво про
право власності на гуртожиток отримано
позивачем після того, як було оформлено
право власності відповідачки ОСОБА_3,
яка відкрито володіла своїм майном,
сплачувала комунальні платежі тощо.
Також заявили суду про застосування
строку позовної давності.

Крім того, представник
Коблівської сільської ради посилалась
на передачу забудовником сільській
раді 10 % ліжко-місць як умову надання
земельної ділянки під будівництво та
на те, що гуртожиток введено в
експлуатацію у 1984 році, а не в 1991 році,
як зазначив позивач, що, на думку
відповідача, свідчить про відсутність
порушень прав позивача.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що гуртожиток по
АДРЕСА_1 знаходиться на балансі та
належить на праві власності ТОВ
"Березанський агробуд" як
правонаступнику, після ряду
реорганізацій, ПМК-18 тресту
"Одесарадгоспвінстрой", оскільки
зазначений факт було встановлено
чинними рішенням Березанського
районного суду Миколаївської області
від 20.07.2004 р. (а.с.20) та ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 01.12.2004 р. (а.с.21), і в силу ч.3
ст.61 ЦПК України даний факт є
преюдиційним.

Разом з тим, відповідно до свідоцтв про
право власності на нерухоме майно від
11.07.2011 р. та 06.05.2011 року (а.с.14, 263-271),
виданих на підставі рішення виконкому
Коблівської сільської ради від 12.12.2007
року № 124 (а.с.276), на праві власності
позивачу належать гуртожиток на 100
місць, крім кімнат та пекарні, та
частина кімнат цього гуртожитку (№ 4, 7,
25, 30, 31, 32, 25а).

Таке ж свідоцтво було отримане
позивачем і у 2007 році.

Інші кімнати знаходяться у
власності фізичних осіб, у тому числі
власником квартири АДРЕСА_1, є
відповідачка ОСОБА_3 згідно із
свідоцтвом про право власності,
виданим виконавчим комітетом
Коблівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області 06.12.2001 року, та зареєстрованим у
Березанській філії ММБТІ 06.12.2001 року
(а.с.223) на підставі рішення виконавчого
комітету Коблівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області від 18.09.2001 року №2 (а.с.76, 196, 224).

Відповідно до протоколу № 9 від
20.11.2000 року (а.с.8-12), частина кімнат
гуртожитку в с.Коблеве передано
пайщикам ТОВ «Березанський агробуд» в
рахунок паю; право власності на 15
квартир протягом тривалого часу
зареєстровано не за позивачем, а за
іншими особами (а.с.16, 283, 284) протягом
тривалого часу.

Згідно з оскаржуваним рішенням,
виконкомом Коблівської сільської ради
видано ОСОБА_3 ордер на житлову площу в
АДРЕСА_1, та вирішено прописати ОСОБА_3
за вказаною адресою.

З грудня 1993 року ОСОБА_3
перебувала у загальній черзі на
отримання житла (а.с.85) та проживала за
вказаною адресою з 1996 року,
зареєстрована за цією адресою з 2001 року
(а.с.142).

Як вбачається з позовної заяви
ТОВ «Березанський агробуд» до ОСОБА_3
(а.с.140), позивачу з 1997 року було відомо
про проживання відповідачки ОСОБА_3 у
АДРЕСА_1, дані про задоволення позову
відсутнє.

При цьому подібний позов до осіб,
що проживали у тому ж гуртожитку,
Березанським районним судом
Миколаївської області було задоволено
20 липня 2004 року.

Згідно зі ст.257, ч.1 ст.261 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється у три роки, і перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Враховуючи обставини справи, суд
приходить до висновку, що позивач, як
балансоутримувач гуртожитку, повинен
був знати про проживання ОСОБА_3 у
вказаному гуртожитку та підстави її
проживання з моменту вселення ОСОБА_3
до гуртожитку, тобто з 1996 року, а також
про оформлення ОСОБА_3 права власності
на житло з моменту видачі свідоцтва про
право власності.

Крім того, на момент прийняття
Коблівською сільською радою рішення
про визнання за ним права власності на
гуртожиток позивач повинен був
довідатися про порушення свого права
та наявність оскаржуваних рішення та
свідоцтва на право власності.

Виходячи з викладеного, початком
перебігу строку позовної давності у
даній справі слід вважати 06.12.2001 року, і
на день звернення до суду позивача з
даним позовом встановлений законом
загальний трьохрічний строк позовної
давності сплинув, тому у задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, ст.209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подання апеляційної скарги через
Березанський районний суд в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подавати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено
та підписано 28.02.2014 року.

Суддя :