У х в а л а

іменем україни

5 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Фаловської
І.М., Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом закритого
акціонерного товариства «ОТП Банк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на
заочне рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 26 жовтня 2010 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 03 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року закрите акціонерне
товариство «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП
Банк») звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18
липня 2006 року між АКБ
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір, згідно якого
остання отримала кредит у розмірі 42 075
доларів США на строк до 19 липня 2021 року
зі сплатою 11% річних. З метою
забезпечення виконання зобов'язання за
кредитним договором, між банком та
ОСОБА_5 18 липня 2006 року було укладено
договір поруки, за умовами якого
останній, як поручитель зобов'язувався
нести солідарну відповідальність
перед банком за зобов'язання кредитора
та в цей же день був укладений договір
іпотеки нерухомого майна між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_4, предметом якого є
квартира за АДРЕСА_1

Оскільки ОСОБА_4 свої кредитні
зобов'язання належним чином не
виконувала, внаслідок чого утворилася
заборгованість, яку добровільно не
погашає, позивач просив суд ухвалити
рішення, яким стягнути солідарно з
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь банку
кредитну заборгованість у розмірі 311 653
грн 81 коп.

Заочним рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 26
жовтня 2010 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 03 березня 2014 року, позов
задоволено та стягнуто солідарно з
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь позивача
суму основного боргу, заборгованість
по відсоткам, пеню за несвоєчасне
повернення кредиту, штраф та понесені
судові витрати, що становить 339 842
грн 44 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4. в особі
представника ОСОБА_6 просить
скасувати ухвалені судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
а справу передати на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції під час
розгляду справи в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив із
наявності правових підстав для їх
задоволення, доведеності та
обґрунтованості.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що викладені в рішенні суду
першої інстанції висновки належним
чином обґрунтовані та мотивовані на
підставі матеріалів справи та поданих
доказів і відповідають фактичним
обставинам справи, аналіз яких
наведено у судовому рішенні.

При цьому суди правильно встановили
факти та відповідні їм правовідносини,
зазначивши, що відповідач отримав від
банку кошти у кредит, однак свої
зобов'язання з повернення кредиту та
сплаті процентів за користування
грошима не виконував. Суди вірно
застосували при вирішенні вказаного
спору вимоги ст. 526 ЦК України,
зазначивши про те, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, а поручитель повинен нести
цивільно-правову відповідальність за
порушення кредитором взятих на себе
зобов'язань.

Таким чином, оскільки матеріали справи
та доводи касаційної скарги не
свідчать про порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
а наведенні у касаційній скарзі доводи
стосуються переоцінки доказів, наданих
сторонами, та не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності оскаржених судових
рішень, колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 26 жовтня 2010 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 03 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Савченко В.О.,
Фаловська І.М. Парінова І.К.