АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 18 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання права власності на
спадкове майно,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/6046/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Васильченко  О.В.Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся з позовом, в якому, з
посиланням на ст. 1217 ЦК України, просив
в порядку спадкування визнати за ним
право власності на 1/8 частину квартири
АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог позивача
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10
батько ОСОБА_5, після смерті якого
залишилось спадкове майно у виді 1/2
частини спірної квартири. Спадкоємцями
за законом є дружина спадкодавця -
ОСОБА_1 та його діти ОСОБА_5, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, які прийняли спадщину.

11.07.2011 позивач звернувся до
Києво-Святошинської районної
державної нотаріальної контори з
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину за законом на належну йому
частину квартири, проте у видачі
свідоцтва йому було відмовлено через
відсутність у нього
правовстановлюючих документів на
спадкове майно. Власником спірного
майна є ОСОБА_1, яка в добровільному
порядку відмовилась надати позивачу
правовстановлюючий документ на
спадкове майно та не визнала його право
на спадщину.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 18 березня 2014 року позов
ОСОБА_5 задоволено, визнано за ОСОБА_5
право власності на 1/8 частини квартири
АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_6,
ОСОБА_4 на користь держави судовий збір
в розмірі 750,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_5 в
позові про визнання за ним права
власності на 1/8 частину квартири
АДРЕСА_1.

В скарзі апелянт висловлює думку, що
суд безпідставно не прийняв до уваги її
пояснення, показання свідків та
письмових доказів, що є у справі, надав
їм невірну правову оцінку, що призвело
до винесення необґрунтованого рішення
суду.

Також апелянт зазначає, що на момент
розірвання шлюбу між нею та померлим,
пайовий внесок був сплачений не
повністю, а наявний пай померлим
ОСОБА_10 був переданий в установленому
на той час порядку тільки їй. Пайовий
внесок повністю сплачений в 1990 році, ще
до реєстрації нового шлюбу з ОСОБА_10 в
1992 році. Таким чином, на думку апелянта,
спірна квартира є її особистою
власністю і на неї не розповсюджуються
норми закону стосовно спільної
власності подружжя, а своє право
приватної власності апелянт вважає
таким, що не може бути оспорено
спадкоємцями померлого.

В судовому засіданні апелянт та її
представник підтримали апеляційну
скаргу, просили її задовольнити з
підстав, викладених у ній.

Представник позивача та відповідач
заперечували проти апеляційної скарги
за її необґрунтованістю.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., вислухавши пояснення сторін,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з встановлених в
судовому засіданні обставин та дійшов
правильного висновку про те, що
спадкоємці першої черги за законом
прийняли спадщину, тому частки у
кожного спадкоємця є рівними, ОСОБА_5
має право на 1/8 частину спірної
квартири, як син померлого батька, що
випливає з положень ч. 1 ст. 1267 ЦК
України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Як, передбачено ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені в
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_10, який до своєї смерті
заповіту не склав. За життя ОСОБА_10
перебував у другому шлюбі з ОСОБА_1 та
мав дітей від першого шлюбу - ОСОБА_5,
ОСОБА_4 та від другого шлюбу ОСОБА_6

Перебуваючи в шлюбі, ОСОБА_10 та ОСОБА_1
були членами ЖБК «Волга-2» та робили
відповідні пайові внески на кв.
АДРЕСА_1, проте право власності на
вказану квартиру було зареєстровано за
ОСОБА_1, - відповідачем у справі, яка
відмовилась визнати за позивачем право
на спадщину після смерті батька.

Померлий ОСОБА_10 заповіту не залишив, а
тому спадкування має здійснюватися за
законом.

У першу чергу спадкоємців за законом у
відповідності до ч. 1 ст. 1222 та ст. 1261 ЦК
України, входять дружина спадкодавця -
ОСОБА_1 та його діти ОСОБА_5, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 які прийняли спадщину
звернувшись з заявами до відповідної
нотаріальної контори.

Відповідно до ст. 22 КпШС України (в ред.
1969 p.) та ст. 60 СК України майно, нажите
(набуте) подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

ОСОБА_10 набув право на кв. АДРЕСА_1
перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1, що
підтверджується дослідженими у справі
письмовими доказами.

Враховуючи зазначені обставини суд
приходить до висновку про те, що
вказана квартира входить до складу
спадщини, оскільки є спільною сумісною
власністю подружжя.

Таким чином за померлим ОСОБА_10
відкрилася спадщина на 1/2 частину кв.
АДРЕСА_1. З урахуванням кількості
спадкоємців, позивач, як спадкоємець за
законом, має право на 1/8 частину спірної
квартири.

Посилання апелянта на те, що спірна
квартира є її особистою власністю і на
неї не розповсюджуються норми закону
стосовно спільної власності подружжя,
колегія суддів не вважає
обґрунтованими, оскільки той факт, що
на момент розірвання шлюбу пайовий
внесок був сплачений не повністю, не
впливає на статус спірної квартири, як
на об'єкт спільної сумісної власності
подружжя, при цьому твердження
апелянта про те, що наявний пай
померлим ОСОБА_10 був переданий в
установленому на той час порядку
тільки їй, не знайшли свого
підтвердження матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в повному обсязі дослідив,
проаналізував та дав належну оцінку,
поданим сторонами доказам, що мають
значення в конкретній справі, доводять
існування відповідних юридичних
обставин, застосував норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

За таких підстав доводи апеляційної
скарги законності рішення суду першої
інстанції не спростовують, рішення
суду першої інстанції ухвалене без
порушення норм матеріального права,
правові підстави для скасування
рішення, відсутні, а наведені в
апеляційній скарзі недоліки у розгляді
справи не вплинули на суть ухваленого
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 18 березня 2014 року відхилити.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 18 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: