22-ц/772/461/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Воробйов В. В.Категорія: 48
Доповідач: Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Вавшка
В.С., Якименко М.М.,при
секретаріПантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_8,
Публічне акціонерне товариство (далі
- ПАТ) "Райффайзен Банк Аваль", про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 30 жовтня 2013
року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6
звернулася в суд 3 травня 2012 року.

Зазначала, що перебувала у шлюбі з
ОСОБА_7 за час якого було придбане
майно, що є спільною сумісною власністю
подружжя, а саме офіс-магазин
промислової групи товарів у будинку
АДРЕСА_2, що квартира АДРЕСА_1 була у
власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8, проте за
спільні кошти ОСОБА_7 перебудував її
та збільшив до розміру 112,2 кв.м
збільшивши її вартість, а тому
посилаючись на положення статей 60,62,69,70
СК України просила в порядку поділу
майна визнати спільною сумісною
власністю подружжя офіс-магазин
промислової групи товарів у будинку
АДРЕСА_2 та 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.
Просила також визначити частки у
спільній сумісній власності подружжя
рівними по 1/2 частці кожному з них,
визнавши за нею право власності на 1/2
частку офіс-магазину промислової групи
товарів у будинку АДРЕСА_2 та 1/4 частку
квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_7
право власності на 1/2 частку
офіс-магазину промислової групи
товарів у будинку АДРЕСА_2 та на 1/4
частку квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 30 жовтня 2013 року
зазначений позов задоволено.

Визнано об'єктами права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 у рівних частках таке майно:
офіс-магазин промислової групи товарів
у будинку АДРЕСА_2; 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ОСОБА_6 на 1/2
частку офісу-магазину промислової
групи товарів у будинку АДРЕСА_2 та на 1/4
квартири АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ОСОБА_7 на 1/2
частку офісу-магазину промислової
групи товарів у будинку АДРЕСА_2 та на 1/4
частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
судовий збір в розмірі 2234, 60 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просив
оскаржуване рішення суду скасувати та
ухвалити нове яким позовні вимоги
задовольнити частково.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_8
посилався, зокрема, на те, що він є
співвласником квартири АДРЕСА_1 право
власності на ? у якій визнано за
позивачем ОСОБА_6 Вказував на те, що
обставини справи які підлягають
доказуванню позивачем не знайшли свого
підтвердження належними та
допустимими доказами, а тому позов
задоволеним бути не може. Зазначав, що
він є людиною похилого віку, ця
квартира є його власністю та єдиним
житлом, а тому визнання права власності
та визначення позивачу частки у цій
квартирі є незаконним та
несправедливим.

ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_7 та позивач
ОСОБА_6 в судове засідання втретє не
з'явились, про причини неявки суд не
повідомили. Аналізуючи матеріали
справи колегія суддів дійшла до
висновку, що як позивач ОСОБА_6, так і
відповідач ОСОБА_7, а також особа яка
подала апеляційну скаргу - ОСОБА_8,
свої процесуальні права і обов'язки
виконують не добросовісно, зокрема
вбачається, що вони намагаються у
будь-який спосіб затягнути розгляд
справи, що відповідно призводить до
порушення розумних строків розгляду
справи.

Ураховуючи зазначене та зважаючи на
необхідність захисту інтересів особи
яка подала апеляційну скаргу,
ураховуючи, те, що спірна квартира є
єдиним житлом апелянта, колегія суддів
вважає за необхідне розглянути справу
у відсутність сторін, оскільки сторони
належним чином повідомлені про розгляд
справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно частинам 1 та 2 статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в частині
вирішених вимог щодо права власності
на квартиру АДРЕСА_1 таким визнати не
можна, оскільки суд не виконав всі
вимоги цивільного судочинства та
допустив неправильне застосування
норм матеріального права.

Встановлено і не заперечується
сторонами у справі, що 12 грудня 1987 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був укладений
шлюб, який зареєстрований Вінницьким
міським відділом записів актів
громадянського стану, актовий запис
№3587 (а.с. 3 том 1 ).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 10 жовтня 2011 року, яке набуло
законної сили 21 жовтня 2011 року, шлюб між
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано (а.с. 4 том 1).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 30 березня 2007 р., яке набрало
законної сили 10 квітня 2007 року за
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано право
спільної сумісної на квартиру АДРЕСА_1,
яка після самочинного переобладнання
та перебудови складає, всього
загальною площею 112, 2 кв.м та житловою
89,9 кв.м (а.с.7 - 9 том 1).

Право власності на зазначене нерухоме
майно було зареєстровано КП "ВООБТІ" в
реєстровій книзі №314 за реєстровим
№918/28927. Реєстраційне посвідчення від 18
грудня 2007 року (а.с. 10).

20 грудня 2007 року між ВАТ "Райффайзен
Банк Аваль" (правонаступником якого є
ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") та ОСОБА_7,
ОСОБА_8 як майновими поручителями
ОСОБА_10, як боржника, було укладено
договір іпотеки №012/03-11/1193 нерухомого
майна, за яким квартира АДРЕСА_1
передана в іпотеку ВАТ "Райффайзен
Банк Аваль" на забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
№012/03-11/752 від 20.12.2007 р., укладеним між ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_10 (а.с.
33-34).

20 грудня 2007 року ОСОБА_6 надала
нотаріально посвідчену письмову згоду
на укладення її чоловіком ОСОБА_7
договору іпотеки та передачі в іпотеку
ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" набутої в
період перебування в зареєстрованому
шлюбі частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 104).

Встановлено також та не заперечується
сторонами у справі, як це вбачається із
матеріалів справи, що між позивачем
ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_7 і
третьою особою ОСОБА_8 договору про
створення спільного сумісного чи
спільного часткового майна
самовільною перебудовою та
переобладнанням квартири АДРЕСА_1, яка
належить на праві спільної сумісної
власності відповідачу та третій особі
у справі, не укладалось.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов
в частині визнання об'єктами права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частках на ?
частки квартири АДРЕСА_1, а також в
частині визнання права власності на
1/4 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6
та на 1/4 цієї квартири за ОСОБА_7, суд
першої інстанції виходив із того, що
вказана квартира в період з 2000 по 2004
рік самовільно була переобладнана та
перебудована за рахунок спільних
сімейних коштів під час перебування
у шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, внаслідок
чого загальна площа квартири
збільшилась до 112,2 кв.м, що
підтверджується судовим рішенням від
30 березня 2007 року про визнання права
спільної сумісної власності на цю
квартиру за відповідачем ОСОБА_7 та
третьою особою ОСОБА_8, а тому в силу
положень статей 60, 62, 69,70 СК України
позивач набула права спільної сумісної
власності на частину переобладнаної
самовільно квартири, ? частку якої слід
виділити їй при поділі майна подружжя.

Проте, такий висновок суду не
ґрунтується на положеннях закону що
регулює ці правовідносини, а суд дійшов
до невідповідних висновків обставинам
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Так, відповідно до положення частини 1
статті 268 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до частини 3 цієї статті
цього Кодексу, майно набуте подружжям
за час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Аналогічне положення закону міститься
у статті 60 СК України

Встановлено і не заперечується
сторонами, що спірна квартира АДРЕСА_1
не була спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а належала
ОСОБА_7 та його батькові ОСОБА_8 на
підставі свідоцтва на право власності
на житло від 24 квітня 1997 року.

Вказану квартиру власники самочинно
переобладнали та добудували, а судовим
рішенням від 30 березня 2007 року (а.с.7-9
том 1), у справі за їх позовом до
Вінницької міської ради про визнання
права власності на новостворене майно,
за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано право
спільної сумісної власності на цю
квартиру та зобов'язано ВООБТІ її
зареєструвати.

Під час вирішення цього судового спору
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, а
ОСОБА_6, як це вбачається із судового
рішення, не заявляла самостійних вимог
щодо цього майна. Цим судовим рішенням
встановлені відповідні факти
створення спільної сумісної власності
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ці факти ніким не
спростовані.

Як вбачається із матеріалів справи
позивач ОСОБА_6 титульним власником
цієї квартири не була, а договору про
створення спільного сумісного майна
(чи часткового) внаслідок самочинного
перепланування та добудови чужого
нерухомого майна з власниками квартири
вона не укладала.

За таких обставин та ураховуючи
заперечення обох відповідачів на
визнання за позивачем ОСОБА_6 права
власності на цю квартиру саме у такій
частці, позивач має довести належними
та допустимими доказами ті обставини
на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог, а саме, що
цінність квартири настільки
збільшилась за рахунок вкладених
спільних сумісних коштів її та другого
з подружжя - ОСОБА_11, що за нею можна
визнати право власності на цю квартиру
(її частку). Матеріали справи не містять
таких доказів, крім пояснень сторін.

Згідно з роз'ясненнями даними в пунктах
23 та 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Отже, за таких обставин позивач може
ставити питання про стягнення на її
користь компенсації.

За таких умов оскаржуване рішення у
оскаржуваній його частині залишатися в
силі не може та ураховуючи вимоги
пунктів 2,3,4 частини 1 статті 309 ЦПК
України підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення у цій
частині про відмову у зазначених
вимогах.

Виходячи із зазначеного рішення суду
в частині визнання об'єктами права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частках на ?
частки квартири АДРЕСА_1, а також в
частині визнання права власності на
1/4 частки цієї квартири за ОСОБА_6 та
на 1/4 цієї квартири за ОСОБА_7 підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у задоволенні вимог у цій
частині.

У решті рішення суду не оскаржується, а
тому, відповідно до положень частини 1
статті 303 ЦПК України про межі розгляду
справи апеляційним судом, апеляційним
судом не перевіряється, а отже
скасуванню чи зміні не підлягає.

Як вбачається із матеріалів справи,
апеляційним судом у цій справі вже
здійснювався апеляційний перегляд
справи за апеляційною скаргою ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" на рішення суду
від 30 жовтня 2013 року у межах позовних
вимог та доводів поданої апеляційної
скарги, за наслідками розгляду якої 26
листопада 2013 року судове рішення було
залишено без змін (а.с. 259 -261 том 1).

Відповідно до положень статті 318 ЦПК
України якщо до апеляційного суду
надійшла апеляційна скарга вже після
закінчення апеляційного розгляду, суд
розглядає цю скаргу за правилами цієї
глави, проте, при цьому за наявності
підстав може скасувати рішення або
ухвалу апеляційного суду.

Як встановлено колегією суддів рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 30 жовтня 2013 року у
зазначеній вище частині є незаконним і
підлягає скасуванню, а отже судове
рішення апеляційного суду, яким це
рішення при апеляційному перегляді 26
листопада 2013 року було залишено без
змін, підлягає скасуванню саме у цій
частині.

Отже за таких обставин слід скасувати
ухвалу Апеляційного суду Вінницької
області від 26 листопада 2013 року у цій
справі про залишення без змін
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 30 жовтня 2013 року
в частині визнання об'єктами права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частках на ?
частки квартири АДРЕСА_1, а також в
частині визнання права власності на
1/4 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6
та на 1/4 цієї квартири за ОСОБА_7 У
решті ухвалу слід залишити без змін.

Відповідно до положень частин 1 та 5
статті 88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_8 558 грн. 65 коп.
понесених ним судових витрат по оплаті
судового збору за подачу апеляційної
скарги (а.с. 32 том 2).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.1, п.4, 314 ч.2, 316
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 30 жовтня 2013 року
у цій справі скасувати в частині
визнання об'єктами права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_6
та ОСОБА_7 у рівних частках на ? частки
квартири АДРЕСА_1, а також в частині
визнання права власності на 1/4 частки
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та на 1/4
цієї квартири за ОСОБА_7.

В цій частині ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні цих позовних
вимог.

У решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до положень статті 318 ЦПК
України скасувати ухвалу Апеляційного
суду Вінницької області від 26
листопада 2013 року у цій справі про
залишення без змін рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 30 жовтня 2013 року в частині
визнання об'єктами права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_6
та ОСОБА_7 у рівних частках на ? частки
квартири АДРЕСА_1, а також в частині
визнання права власності на 1/4 частки
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та на 1/4
цієї квартири за ОСОБА_7. У решті
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 558
(п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 65 коп.
понесених ним судових витрат по оплаті
судового збору за подачу апеляційної
скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: /підпис/
В.А. Іващук

/підпис/
В.С. Вавшко

/підпис/
М.М. Якименко

Згідно з оригіналом

Суддя
В.А. Іващук