Справа № 545/4953/13-ц
Провадження № 2/545/231/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" травня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді Гальченко
О.О.,

при секретарі
Вітренко С.С.,

з участю адвоката
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтава
цивільну справу за позовом та
уточненим позовом ОСОБА_2 до ПАТ
«Укрнафта» про поновлення на роботі
та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу, -

В С
Т А Н О В И В :

Позивачка 03.12.2013 року звернулася
до суду із позовом до Публічного
Акціонерного товариства «Укрнафта»
про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за
вимушений прогул ( а. с. 1 - 3 т. 1 ).

Ухвалою суду від 04.12.2013 року позовну
заяву позивачки залишено без руху,
надано строк для усунення недоліків ( а.
с. 24 - 25 т. 1 ).

16.12.2013 року позивачкою надано суду
позовну заяву із усунутими недоліками,
визначеними ухвалою суду ( а. с. 28 - 30 т. 1
).

16.01.2014 року позивачка надала суду
уточнення позовних вимог ( а. с. 58 - 63 т.
1 ), посилаючись на те, що в
Полтавському тампонажному управлінні
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» вона працювала з 14.09.1994 року.
Останнім часом на посаді бухгалтера 1
категорії групи обліку виробництва
бухгалтерії управління. Має диплом з
відзнакою Полтавського кооперативного
інституту про вищу освіту по
спеціальності: бухгалтерський облік та
аналіз господарської діяльності.

Відповідно до п.п. 2 - 4 наказу № 180
від 12.06.2013 року «Про зміни в організації
праці та скорочення чисельності і
штату працівників Полтавського ТУ» з
16.10.2013 року скорочено чисельність
працівників бухгалтерії управління на
2 штатні одиниці : бухгалтера 1
категорії групи обліку виробництва та
бухгалтера 2 категорії матеріальної
групи. З 16.10.2013 року в структурі
бухгалтерії ліквідовано матеріальну
групу та групу з обліку виробництва і
створено облікову групу : бухгалтер 1
категорії - 1 штатна одиниця, бухгалтер 2
категорії - 3 штатні одиниці.

Наказом № 170-к від 12.08.2013 року її
попереджено про звільнення з 15.10.2013
року за п.1 ст.40 КЗПП України у зв»язку
зі змінами в організації праці та
скоченням чисельності і штату
працівників Полтавського ТУ. З
наказом вона була ознайомлена 14.08.2013
року.

Наказом № 233-к від 05.11.2013 року її
звільнено з роботи у зв»язку із
скороченням чисельності працівників
на підставі п. 1 ст.40 КЗПП України.

Своє звільнення вважає незаконним,
пов»язаним з особистими неприязними
стосунками, які склались між нею та
начальником управління - ОСОБА_4

Зокрема, наказом № 78-к від 10.04.2013 року їй
безпідставно було оголошено догану та
позбавлено 100 % премії за квітень 2013
року за запізнення з обідньої перерви
08.04.2013 року, незважаючи на те, що вона
затрималась з обіду з дозволу
головного бухгалтера, а напередодні у
неділю 07.04.2013 року працювала
безоплатно. Вона не оскаржила
зазначений наказ, щоб не загострювати і
так напружені стосунки між нею та
ОСОБА_4

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв»язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності
праці і кваліфікації перевага в
залишенні на роботі надається :

- особам, в сім»ях яких немає інших
працівників з самостійним заробітком,

- працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації.

При вирішенні питання про
скорочення чисельності чи штату
працівників відповідач повинен був
давати порівняльний аналіз
кваліфікації та продуктивності праці
всіх працівників бухгалтерії, а не
окремо групи обліку виробництва та
матеріальної групи.

У порівнянні з іншими працівниками
бухгалтерії у неї більш висока
кваліфікація, оскільки має диплом про
бухгалтерську освіту з відзнакою, у
грудні 2012 року успішно пройшла
атестацію зайняття посади бухгалтера 1
категорії. На момент звільнення
працювала в управлінні на
бухгалтерських посадах 19 років, в тому
числі в період з 14.02.1997 року по 20.06.1999
року на посаді заступника головного
бухгалтера підсобного господарства
Полтавського ТУ. За всі роки роботи в
управлінні не мала жодних стягнень і
нарікань, пов»язаних з виконанням
трудових обов»язків.

Крім того, постійно виконувала більш
кваліфіковану роботу замість
головного бухгалтера та його
заступника.

Ці обставини свідчать про те, що при
вирішенні питання про її звільнення
головну роль зіграло саме негативне
ставлення до неї начальника
Полтавського тампонажного управління,
а не її кваліфікація та ділові якості.

Крім того, її чоловік - ОСОБА_5 в
даний час не працює і не має
самостійного заробітку. У неї на
утриманні також ходиться неповнолітня
донька - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто вона
була одною працюючою особою у сім»ї.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України
одночасно з попередженням про
звільнення у зв»язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений орган
пропонує працівникові іншу роботу за
відповідною роботою чи спеціальністю,
на тому ж підприємстві, установі,
організації.

Але, при попередженні її про звільнення
відповідач не запропонував їй ніякої
іншої роботи. Про що свідчить розписка
про попередження від 14.08.2013 року.
Тільки в день звільнення 05.11.2013 року їй
була запропонована некваліфікована
посада розподільника робіт, від якої
вона змушена була відмовитись, так як
перебувала у стресовому стані, не мала
можливості навіть подумати. Ця відмова
від цієї посади основним чином була
обумовлена тим, що на момент звільнення
в бухгалтерії була вільна ( тимчасова )
посада бухгалтера, яку обіймає
працівниця, що знаходиться у відпустці
по догляду за дитиною, однак їй не
запропонували її, як не пропонували
інших вакантних посад, які існували як
на час попередження про звільнення так
і на час самого звільнення.

Таким чином, при звільненні її з роботи
на підставі п.1 ст.40 КЗпП України
відповідачем були порушені норми
трудового законодавства, у зв»язку з
чим вона підлягає поновленню на роботі
на посаді бухгалтера 1 категорії з
виплатою середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо,
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред»явлення звільненим
працівником вимоги
про розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 КЗпП України,
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Щодо обставин здійснення повного
розрахунку при звільненні, то
відповідач порушив терміни виплати
розрахунку. Відповідно до листа
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Полтавській області
перевіркою вказаної установи
встановлено порушення термінів
виплати розрахунку при звільненні. А
саме: Територіальна державна інспекція
з питань праці, розглянувши заяву щодо
порушення стосовно вимог
законодавства про працю
адміністрацією Полтавського
тампонажного управління ПАТ
«Укрнафта», встановила : як свідчать
надані документи, ОСОБА_2 працювала
бухгалтером 1 категорії групи обліку
виробництва з 12.09.1994р, і наказом від
05.11.20ІЗ р. № 233-к була звільнена за п.1
ст.40 КЗпП України у зв»язку із
скороченням чисельності працівників.
Як свідчить табель обліку
використання робочого часу за листопад
2013 року, в день звільнення 05.11.2013р.
напроти її прізвища значиться відмітка
« 8,2», проте виплати всіх сум, належних
їй від управління при звільненні,
проведені :

- 07.11.2013р. на суму 19 253,39 грн., про що
свідчать особовий рахунок працівника
та платіжні доручення № 1525, № 1526 від
07.11.2013р.;

- 22.11.2013р. на суму 2 000 грн., про що
свідчать особовий рахунок та платіжні
доручення № 1604 від 22.11.2013р. ( оплата
листків непрацездатності );

- 06.12.2013р. на суму 4 265,55 грн., про що
свідчать особовий рахунок та платіжні
доручення № 1678 від 06.12.2013р. ( оплата
листків непрацездатності ), що є
порушенням вимог ст. 116 КЗпП України
щодо виплати всіх сум, що належать
працівнику від підприємства в день
звільнення.

Разом з тим, 12.12.2013 року підприємство
прислало їй СМС-повідомлення про
перерахування ще однієї частини
розрахункових.

Таким чином, термін прострочення у
виплаті повного розрахунку становить
із 05.11.2013 року по 12.12.2013 року - 36 днів.

Отже, відповідач повинен сплатити на її
користь 9 572, 76 грн. середньомісячного
заробітку за кожен день затримки у
виплаті розрахунку, виходячи з : 36
днів х 265,91 грн. = 9 572,76 грн. Де 36 днів - це
термін із 5.11.13 року ( день звільнення )
по 12.12.2013 року ( день повного розрахунку
).

Згідно довідки бухгалтерії її
середній заробіток за останні 6 місяців
роботи складав 5 539,80 грн.

Неправомірними діями відповідача
їй завдано також значної моральної
шкоди, що полягає в душевних
стражданнях, пов»язаних з втратою
роботи, які призвели до погіршення
стану здоров»я, в зв»язку з чим з 14.10. по
25.10.2013 року вона перебувала на
лікуванні в неврологічному відділенні
Полтавської обласної лікарні ім.
Скліфасовського. Моральні страждання
також полягають і в порушенні
нормальних життєвих зв»язків, що
вимагає від неї додаткових зусиль для
організації свого життя.

Остаточно прохала визнати
незаконним та скасувати наказ
Полтавського тампонажного управління
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» № 233-к від 05.11.2013 року про її
звільнення із 05.11.13 року у зв»язку із
скороченням чисельності працівників
за п.1 ст. 40 КЗпП України, поновити на
посаді бухгалтера 1 категорії в
бухгалтерії Полтавського тампонажного
управління Публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» з 05 листопада 2013
року, стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» на
її користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 05 листопада 2013
року до дня винесення рішення по справі
судом, моральну шкоду в сумі 20 000 грн.
та витрати на юридичну допомогу
розраховану станом на день винесення
рішення по справі, стягнути з
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» на її користь середній
заробіток за час затримки у здійсненні
повного розрахунку при звільненні з 05
листопада 2013 року по 12 грудня 2013 року у
сумі 9 572,76 грн., моральну шкоду в
сумі 10 000 грн. та витрати на юридичну
допомогу розраховані станом на день
винесення рішення по справі.

16.01.2014 року позивачка також надала
суду клопотання про залишення без
розгляду частини позовних вимог до
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача - начальника Полтавського
тампонажного управління ОСОБА_4, а
саме про стягнення з нього на користь
ПАТ «Укрнафта» середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, моральної
шкоди в сумі 20 000 грн. та витрати на
юридичну допомогу. ( а. с. 67 т. 1 ).
Ухвалою суду від 16.01.2014 року дане
клопотання задоволено ( а. с. 74 - 75 т. 1 ).

В ході судового засідання 30.05.2014
року позивачка надала до суду
додатковий розрахунок середнього
заробітку за час вимушеного прогулу із
05.11.2013 року по 30.05.2014 року, тобто за 141
робочий день, який склав 41 545,65 грн. ( а.
с. 54 т. 2 ).

В судовому засіданні позивачка та
її адвокат ( а. с. 54 - 55 т. 1 ) остаточні
уточнені позовні вимоги з
урахуванням розрахунку вимог станом
на 30.05.2014 року підтримали, надавши
можливі докази на їх підтвердження та
додали письмові пояснення до позову з
витягом із нормативної бази, яку
використовували в обґрунтування
вимог, на які посилалися та які давали
усно в засіданні ( а. с. 35 - 49 т. 2).
Позивачка пояснила, що з 14.09.1994 року
вона працювала в Полтавському
тампонажному управлінні Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта».
Наказом № 233-к від 05.11.2013 року її було
звільнено з роботи у зв»язку із
скороченням чисельності працівників
на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Своє
звільнення вважає незаконним,
пов»язаним з особистими неприязними
стосунками, які склались між нею та
начальником управління - ОСОБА_4
Відповідно до ст. 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв»язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
Тому, вважає, що при вирішенні питання
про скорочення чисельності чи штату
працівників відповідач повинен був
давати порівняльний аналіз
кваліфікації та продуктивності праці
всіх працівників бухгалтерії, а не
окремо групи обліку виробництва та
матеріальної групи, так як структурний
підрозділ ПАТ «Укрнафта» - Полтавське
Тампонажне управління виконувало
розпорядження юридичної особи про
приведення до відповідності саме
чисельності працівників усієї
бухгалтерії у тампонажному управлінні,
а юридична особа ПАТ «Укрнафта» не
приймало рішення про скорочення
конкретних посад бухгалтерії.

В ході розгляду справи, надані
документи представником відповідача,
які підтвердили саме її посилання
про те, що ЦНЕД ПАТ «Укрнафта» провів
розрахунок нормативної чисельності
працівників бухгалтерського обліку
Полтавського ТУ та визначив, що
загальна розрахована нормативна
чисельність працівників бухгалтерії
складає 12 осіб, із яких 10 осіб
працівників бухгалтерського обліку та
2 особи економістів з фінансової
роботи. У порівнянні з іншими
працівниками бухгалтерії у неї більш
висока кваліфікація, вона має диплом
про бухгалтерську освіту з відзнакою, у
грудні 2012 року успішно пройшла
атестацію на зайняття посади
бухгалтера 1 категорії. На момент
звільнення пропрацювала в управлінні
на бухгалтерських посадах 19 років, в
тому числі в період з 14.02.1997 року по
20.06.1999 року на посаді заступника
головного бухгалтера підсобного
господарства Полтавського
Тампонажного управління. За всі роки
роботи в управлінні вона не мала жодних
стягнень і нарікань, пов»язаних з
виконанням трудових обов»язків.
Наголошувала на тому, що вона постійно
виконувала більш кваліфіковану роботу
замість головного бухгалтера та його
заступника.

Тому вважає, що усі обставини свідчать
про те, що при вирішенні питання про її
звільнення головну роль зіграло саме
негативне ставлення до неї начальника
Полтавського тампонажного управління,
а не її кваліфікація та ділові якості.

Крім цього, що її чоловік - ОСОБА_5 на
той час та в даний час не працює і не
має самостійного заробітку. У неї на
утримані також знаходиться
неповнолітня донька ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і вона являлась єдиною
працюючою особою у сім»ї. Вказані
обставини не враховані при її
звільненні, чим порушено приписи п. 1, 2
ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Прохала визнати порушеними положення
ст. 49-2 КЗпП України, згідно до яких
відповідач одночасно з попередженням
про звільнення у зв»язку із змінами в
організації виробництва і праці,
власник або уповноважений орган
пропонує працівникові іншу роботу за
відповідною роботою чи спеціальністю
на тому ж підприємстві, установі,
організації. Відповідач при
попередженні про звільнення не
запропонував їй вакантних посад, які
на той час були у штаті та як на доказ
своїх пояснень послалась на розписку
про попередження від 14.08.13 року. Лише в
день звільнення 05.11.2013 року їй була
запропонована некваліфікована посада
розподільника робіт, від якої вона
вимушена була відмовитись, так як
перебувала у стресовому стані і не мала
можливості подумати та ще тому, що на
день звільнення в бухгалтерії була
вільна тимчасова посада бухгалтера,
яку обіймає працівниця, що знаходиться
у відпустці по догляду за дитиною,
однак їй не запропонували її, як не
запропонували і інших вакантних
посад, які існували як на час
попередження про звільнення так і на
час самого звільнення.

Таким чином, при звільненні її з роботи
на підставі п.1 ст.40 КЗпП відповідачем
були порушені норми трудового
законодавства, у зв»язку з чим вона
прохала суд поновити її на роботі на
посаді бухгалтера 1 категорії з
виплатою середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Відповідач порушив терміни виплати
розрахунку при звільненні, на доказ
вказаних порушень вона надала лист
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Полтавській області, в
якому повідомляється, що перевіркою
встановлено порушення термінів
виплати розрахунку при звільненні.
Територіальна державна інспекція з
питань праці, розглянувши заяву щодо
порушення стосовно вимог
законодавства про працю
адміністрацією Полтавського
тампонажного управління ПАТ
«Укрнафта», встановила, що вона - ОСОБА_2
працювала бухгалтером 1 категорії
групи обліку виробництва з 12.09.1994р., і
наказом від 05.11.2013 р. № 233-к були
звільнена по п.1 ст.40 КЗпП України у
зв»язку із скороченням чисельності
працівників. Як свідчить табель обліку
використання робочого часу за листопад
2013 року, в день звільнення 05.11.2013р.
напроти її прізвища значиться відмітка
« 8,2», проте виплати всіх сум, належних
їй від управління при звільненні,
проведені : 07.11.2013р. на суму 19 253,39 грн.,
про що свідчать особовий рахунок
працівника; та платіжні доручення №
1525, № 1526 від 07.11.2013р.; 22.11.2013р. на
суму 2 000 грн, про що свідчать особовий
рахунок та платіжні доручення № 1604 від
22.11.2013р. ( оплата листків
непрацездатності ); 06.12.2013р. на суму 4
265,55 грн., про що свідчать особовий
рахунок та платіжні доручення № 1678 від
06.12.13р. ( оплата листків
непрацездатності ), що є порушенням
вимог ст. 116 КЗпП України щодо виплати
всіх сум, що належать працівнику від
підприємства в день звільнення.

Додала, що 12.12.2013 року підприємство
прислало СМС-повідомлення про
перерахування ще однієї частини
розрахункових.

Таким чином, термін прострочення у
виплаті повного розрахунку становить
із 05.11.2013 року по 12.12.2013 року - 36 днів.
Тому, відповідач повинен сплатити на її
користь 9 572,76 грн. середньомісячного
заробітку за кожен день затримки у
виплаті розрахунку, виходячи з
розрахунку : 36 днів х 265,91 грн. = 9 572,76
грн. Де 36 днів - це термін із 05.11.2013 року
( день звільнення ) по 12.12.2013 року ( день
повного розрахунку ). Її звільнення
являється наслідком порушень
законодавства і положень локальних
нормативних актів по підприємству а
також, упередженого ставлення зі
сторони керівника Тампонажного
управління ПАТ «Укрнафта».

В обґрунтування позовних вимог
посилалась і на те, що при її звільненні
порушено процедуру скорочення, яка
визначена трудовим законодавством та
порушені норми «Положення про
Полтавське тампонажне управління»,
«Колективний договір ПАТ Укрнафта»,
«Статут ПАТ «Укрнафта». За наказом про
звільнення № 233-к від 05.11.13 року вона
звільнена у зв»язку із скороченням
чисельності працівників.

На дату звільнення позивачки ЦНЕД ПАТ
Укрнафта провів розрахунок
нормативної чисельності працівників
бухгалтерського обліку Полтавського
ТУ та визначив, що загальна розрахована
нормативна чисельність працівників
бухгалтерії складає 12 осіб із яких 10
осіб працівників бухгалтерського
обліку та 2 особи економістів з
фінансової роботи.

Тобто, за переліками змін штатного
розпису виводилася не одна чи дві
конкретні посади бухгалтера, а
виводились із штату 4 групи ( підгрупи )
адміністративно-управлінського
персоналу у кількості 8 осіб ( а. с. 200 т. 1
), натомість вводились нові групи та
посади у кількості 6,1 одиниць ( а. с. 201. т.
1 ).

Доказами наведеного являються - лист
ЦНЕД ПАТ «Укрнафта» від 24.01.14 № 08/61 ( а.
с.151 - 152 т. 1 ); таблиця нормативної
чисельності працівників Полтавського
ТУ на 2013 рік ( а. с. 89 - 91 т. 1 ).

Відповідно до витягу з штатного
розпису станом на 14.08.2013 року
передбачено такий склад по бухгалтерії
( а. с. 153 т. 1 ) :

Бухгалтерія 1.13. структурний підрозділ
ТУ складалася із 4-х груп :

1.13. Бухгалтерія - 4 особи,

1.13.1. Розрахункова група по нарахуванню
заробітної плати - 4 особи,

1.13.2. Матеріальна група - 3 особи,

1.13.3. Група обліку виробництва - 3 особи,
а всього 14 осіб.

Отже, за рекомендацією ЦНЕД ПАТ
«Укрнафта» підрозділ ТУ повинен був
провести процедуру скорочення
чисельності за рахунок змін всього
штату бухгалтерії шляхом виведення зі
штату двох груп бухгалтерії із 8
працівників та введення однієї групи
складом із 6,1 працівників, однак
Полтавське ТУ фактично застосувало до
неї процедуру звільнення за
скороченням однієї конкретної штатної
посади.

Прохала звернути увагу на відмінності
у документах наданих представником
відповідача, а саме :

Тампонажне управління ліквідувало 2
групи бухгалтерії : 1.13.2. та 1.13.3., а
замість цього створило нову облікову
групу.

Відповідач надав у судовому засіданні
«Штатний розпис Тампонажного
управління» ( а. с. 192, 196, 200 т. 1 ), які не
містять доказів дати їх затвердження і
вводяться в дію із 01.03.13 року ( а. с. 192 т. 1
), 01.10.13 року ( а. с. 196 т. 1 ) та зміни до
штатного розпису які введені із 16.10.13
року ( а. с. 200 - 201 т. 1 ) і не мають
передбачених реквізитів щодо дати
затвердження та наказу.

Звертала увагу на те, що відповідно до
таблиці, що надана відповідачем разом
із першими запереченнями, бухгалтерія
значиться під кодом-номером 1.1.15., а її
підрозділи не мають номерних кодів, а
відповідно до витягу із штатного
розпису, що наданий додатком до других
заперечень порядковий номер
підрозділу бухгалтерії значиться уже
під кодом 1.13.

На а. с. 92 т. 1 «Витяг з переліку змін
№ 1 до штатного розпису» не відповідає
тексту «переліку змін № 1» на а. с. 200
- 201 т. 1.

А саме, на а. с. 92 т. 1 вказано про
виведення із штату лише двох груп
бухгалтерії та введення замість неї
однієї групи.

На а. с. 200 - 201 т. 1 вбачається, що
виводиться 4 структурних підгрупи
адміністративно-управлінського
персоналу, замість яких вводиться
знову 4 підгрупи, але із змінами
чисельності та складу посад.

Таким чином, вона посилається на
порушення процедури при звільненні, що
являється порушенням трудового
законодавства.

Крім основних порушень процедури і
порядку звільнення, підприємство не
виконало приписів ст. 49-2 КЗпП України.

А звільнення з підстави п.1 ст. 40 КЗпП
України допускається, тільки якщо
неможливо перевести працівника за його
згодою на іншу роботу ( ч. 2 ст. 40 КЗпП ).

У судовому засіданні представник
відповідача надав список вакансій, що
були наявні на час звільнення, однак їй
запропоновано лише одну вакансію і
лише у день звільнення.

Так, серед вакансій були посади
сторожа, швачки і інші, які позивачці не
запропонували, порушивши ст. 40 КЗпП
України.

Відповідачем в порушення ст. 40 КЗпП
України не запропоновано усіх вільних
вакантних посад що були на 05.11.2013 року
та 14.08.2013 року.

Робота у програмі «Парус» - це
кількісний показник який характеризує
продуктивність лише однієї частини
посадових обов»язків бухгалтера і не
відображає кваліфікаційну
продуктивність праці бухгалтера, тобто
виконання більш складної і
відповідальної роботи за посадою.

Адвокат позивачки повністю
підтримала позицію позивачки,
пославшись на надані ними докази.

Представник відповідача - Озірна
Л.В. ( а. с. 43, 53 т. 1 ) уточнені позовні
вимоги не визнала, надавши
неодноразово письмові заперечення на
позов ( а. с. 80 - 84, 119 - 125, 233 - 234 т. 1 ) та
письмові пояснення ( а. с. 50 т. 2 ),
пояснивши, що в Полтавському ТУ ПАТ
«Укрнафта» дійсно мало місце
скорочення чисельності працівників та
повністю дотримано норми
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника. При
звільненні ОСОБА_2 враховано
обгрунтування безпосереднього
керівника - головного бухгалтера
Савенкової Л.В. про нижчу
продуктивність праці позивачки в
зв»язку із значними втратами робочого
часу в результаті частих лікарняних, а
також обробкою значно меншої кількості
документів згідно звіту з обробки
документів у програмі «Парус», по якій
працює бухгалтерія управління. Однією
з істотних ознак більш високої
продуктивності праці також визнається
дисциплінованість працівника. Так, при
звільненні позивачки враховано
наявність дисциплінарних стягнень.
Наказом № 78-к від 10.04.2013р. ОСОБА_2
винесена догана та позбавлено премії
за порушення трудової дисципліни, який
визнаний позивачкою, у встановлені
строки нею не оскаржувався і є чинним.

Тому, в створеній обліковій групі
бухгалтерії, при однаковій
кваліфікації ОСОБА_2 не має переваг
перед іншим бухгалтером 1 категорії -
ОСОБА_8, в якої значно вища
продуктивність праці, більший об»єм
ведення бухгалтерської документації,
відсутність лікарняних та
дисциплінарних стягнень.

Вимоги позивачки щодо відшкодування
моральної шкоди також не підлягають
задоволенню. Пленум Верховного Суду
України в п. 5 постанови від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної ( немайнової )
шкоди», роз»яснив, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов»язковому
з»ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної ( немайнової )
шкоди підлягають : наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв»язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювана та вини
останнього в її заподіянні.

Так як, протиправність дій відповідача
відсутня при звільненні позивачки,
звільнення її з роботи проведене на
законних підставах, здійснені суттєві
виплати при звільненні, то у
задоволенні цієї вимоги на думку
відповідача також необхідно відмовити.

На уточнення суду вказала, що доказів
відсутності вини підприємства щодо
затримки розрахунку при звільненні
не має, а є лише її посилання на це
та обґрунтування.

Третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача - начальник ТУ ПАТ
«Укрнафта» - ОСОБА_4 ( а. с. 112 т. 1 )
жодного разу в засідання не з»явився,
надавши суду заяви про розгляд справи
в його відсутності, вказавши, що позов
не визнає через його безпідставність
та письмові заперечення на позов ( а. с.
56 - 57, 80 - 84, 118, 119 - 125 т. 1 ).

Судом встановлено всі обставини,
на які позивачка послалася в позові
та вони доводяться наданими
сторонами доказами у сукупності на
а. с. 4 - 23, 31 - 39, 64 - 66, 71, 85 - 112, 114, 126 - 153,
164 - 173, 176 - 186, 191 - 201, 203 - 225, 235 - 238, 242 - 244,
247 - 249 т. 1, 14 - 31, 43 - 49, 51 - 54 т. 2.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши
докази, якими обгрунтовується та
заперечується позов, вважає, що
уточнені позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 1.2. «Положення про
Полтавське тампонажне управління
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта», затвердженого Наглядовою
Радою ПАТ «Укрнафта» ( протокол № 12/2011
від 28.12.2011 р.) Полтавське ТУ входить до
складу ПАТ «Укрнафта» на правах
структурної одиниці ( філії ) і діє на
підставі цього «Положення…».

Згідно п. 6.1. вказаного
«Положення…» Полтавське ТУ очолює
Начальник, який призначається
Правлінням ПАТ «Укрнафта» за поданням
Голови Правління ПАТ «Укрнафта».
Начальник Полтавського тампонажного
управління ПАТ «Укрнафта» є
уповноваженим на підставі ч. 1 ст. 21
Кодексу законів про працю України
укладати трудові договори з
працівниками ( підписувати накази про
прийняття на роботу і звільнення з
роботи ).

Таким чином, позивачкою вірно
визначено відповідача у справі -
юридичну особу ПАТ «Укрнафта», а
начальник Полтавського тампонажного
управління залучений до участі у
справі як третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача.

Відповідно до п.1.9. «Положення про
Полтавське ТУ….» ( а. с. 111 т. 1 )
структура Тампонажного Управління
затверджується головою правління ПАТ
«Укрнафта».

Судом встановлено, що станом на
05.11.2013 року чи 12.08.2013 року зміни у
штатному розписі та структурі
Тампонажного Управління не
затверджувались головою правління ПАТ
«Укрнафта». Накази та дати
затвердження змін у структурі штату
Тампонажного управління відповідачем
не надані.

Відповідач не надав доказів щодо дати
затвердження нових штатних розписів із
16.10.2013 року. На змінах в штатних
розписах, що містяться на а. с. 200 т. 1
дата не зазначена.

Оскільки, штатний розпис є
організаційно-розпорядчим
управлінським документом, то на нього
поширюється Національний стандарт
України «Державна уніфікована система
документації. Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлювання
документів» ( ДСТУ 4163-2003 ), що є
чинним від 01.09.2003 року. Відповідно до п.
1.1. ДСТУ 4163-2003 - цей стандарт
поширюється на
організаційно-розпорядчі документи -
постанови, розпорядження, накази,
положення, рішення, протоколи, акти,
листи, тощо, створювані в результаті
діяльності :

- органів державної влади України,
органів місцевого самоврядування;

- підприємств, установ, організацій та
їх об»єднань усіх форм власності .

Обов»язковими реквізитами, що
використовують для складання
документів, є : назва організації;
назва виду документа; дата документа;
реєстраційний індекс документа; текст
документа; підпис. Датою документа є
дата його підписання.

Виходячи з положень вказаного
нормативного акту, зміни до штатного
розпису, не затверджені належним чином,
що підтверджується відсутністю дати на
документі та посилань на наказ про
затвердження вказаних змін у структурі
тампонажного управління.

Відповідно до роз»яснення з цього
питання Міністерства праці і
соціальної політики України від 17.06.2008
року № 165/06/186-08 : «…з урахуванням
потреби регулювання і забезпечення
прав працівників на працю, захисту від
незаконного звільнення і оплати праці,
затвердження штатного розпису є
обов»язковим, а відсутність його слід
вважати порушенням вимог
законодавства, за яке роботодавець
може нести адміністративну
відповідальність згідно з ч. 1 ст. 41
Кодексу України про адміністративні
порушення».

Відповідно до п.3.3.в). «Колективного
Договору» ( а. с. 135 т. 1 ), з метою
забезпечення соціального захисту
працюючих, керівники підприємств
погоджують із профспілковими
комітетами всі накази, що стосуються
трудових питань та соціально-трудових
відносин, що в даному випадку не було
виконано Директором Полтавського ТУ,
чим допущено порушення трудового
законодавства.

Відповідно до п.12.3. «Положення про
Полтавське ТУ…» ( а. с. 113 т. 1 ),
реорганізація ТУ здійснюється на
підставі Рішення наглядової Ради ПАТ
«Укрнафта».

В даному випадку ТУ провело зміни в
структурі організації праці і
виробництва, а саме зміни у
адміністративно-управлінському
персоналі та груп бухгалтерії з
порушенням вимог «Положення про
Полтавське ТУ…» та «Статуту ПАТ
«Укрнафта».

Відповідно до Наказів ТУ від 12.08.2013
року ( а. с. 10 - 12 т. 1 ) та 05.11.2013 р. ( а. с. 16
т. 1 ), звільнення позивачки є
звільненням в зв»язку із скороченням
чисельності. Таким чином, допущено
порушення ч.3 ст. 22 Закону України «Про
профспілки та їх права та гарантії»,
так як за 3 місяці до проведення
скорочення чисельності та звільнення
підприємством не надано інформацію до
ОПКП про причини такого скорочення.
Доказів на спростування вказаного
представником відповідача не надано.

Отже, так як позивачку звільнено не у
зв»язку із скороченням її посади, а у
зв»язку із скороченням чисельності
працівників бухгалтерії ТУ та
адміністративно-управлінського
персоналу, що підтверджується наказами
№ 170 від 12.08.2013р. ( ТУ ) ( а. с. 10 - 12 т. 1 ),
від 04.08.2013р. № 198 ( ПАТ ) ( а. с. 87 - 88 т. 1 ),
від 12.08.2013р. № 180 ( ТУ ) ( а. с. 7 - 8 т. 1 ), та
зважаючи на невиконання і порушення
п.1.9., 12.3. «Положення про Полтавське
тампонажне управління…», то має місце
порушення процедури звільнення, а отже
є належні підстави визнати звільнення
позивачки незаконним за наведених
підстав.

Крім вказаного, підставою для
задоволення позову являється
порушення вимог ст. 42 КЗпП України.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв»язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Однак, відповідач в порушення вказаній
нормі законодавства не врахував
обставин вищої кваліфікації позивачки
в порівнянні з іншими працівниками, в
тому числі в порівнянні із працівником
ОСОБА_8, із якою проведено необ»єктивне
порівняння.

Так, підприємство вивело із штату 6
осіб бухгалтерів двох груп, а ввело
нові штатні одиниці нової облікової
групи бухгалтерії у кількості 4-х осіб.

Отже, позивачці належало
запропонувати усі нові штатні посади, а
при порівнянні працівників необхідно
було оцінювати перш за все за
кваліфікацією та продуктивністю праці.

По відношенню до позивачки
відповідачем допущено порушення
пріоритетності кваліфікаційних
критеріїв над іншими.

Так як кваліфікаційні критерії - це
освіта, атестації, підвищення
кваліфікації, досвід роботи за фахом,
праця на посадах із більш
відповідальною роботою та більш
складною за функціональними
обов»язками, то ОСОБА_2 має
беззаперечну перевагу, так як вона має
диплом із відзнакою, а працівник ОСОБА_8
такої відзнаки немає.( а. с. 31, 64 т. 1 ).

Атестації у позивачки - усі пройдено
без зауважень із позитивними
характеристиками ( а. с. 141 - 145 т.1 ).

Шляхом звичайної арифметики по
наданим суду документам досвід
роботи за фахом у ОСОБА_2 станом на 2013
рік загальний стаж - 32 роки,
спеціальний стаж - 29 років.

У працівниці ОСОБА_8 станом на 2013 рік
загальний стаж - 29 років, спеціальний
стаж - 22 роки, так як закінчила ВУЗ та
отримала диплом за кваліфікацією у 1991
році.

Отже, за досвідом роботи на одному
підприємстві та спеціальним стажем
роботи бухгалтера у позивачки є значна
перевага перед працівницею ОСОБА_8

ОСОБА_2 працювала на посаді заступника
головного бухгалтера із 14.02.1997 року по
20.07.1999 року ( згідно записів трудової
книжки ) ( а. с. 31 - 35 т. 1 ), а працівник
ОСОБА_8 не має досвіду роботи на більш
відповідальних посадах за відсутності
наданих відповідачем відомостей.

Отже, і за даним критерієм перевага на
стороні позивачки.

У атестаційних листах позивачки за 2009
та 2012 роки ( а. с. 141 - 145 т. 1 ) невірно
проставлено спеціальний стаж у сторону
зменшення : за 2006 рік ( а. с. 143 т. 1 )
невірно 21 рік, за 2009 рік ( а. с. 142 т. 1 )
невірно 15 років, за 2012 рік ( а. с. 141 т. 1
) - невірно записано 18 років замість 28
років.

У працівниці ОСОБА_8 навпаки
перебільшено кількість спеціального
стажу : за 2004 рік вказано 9 років, а у
атестаційному листі за 2007 рік - 22 роки. (
а. с. 148, 149 т. 1 ).

Таким чином, із вказаних документів
вбачається, що відповідач
документально підтвердив своє
упереджене ставлення до позивачки, це
підтверджується невірними записами
про загальний та спеціальний стаж
працівників, між якими проводилось
порівняння саме за даними важливими
критеріями по визначенню кваліфікації.

Вбачається із наданих документів, що
підприємство при порівнянні
кваліфікаціїї працівників керувалось
лише другим критерієм - продуктивністю
праці, який по відношенню до посадових
та кваліфікаційних обов»язків
бухгалтера не являється об»єктивним,
бо продуктивність праці - це кількість
опрацьованої продукції.

Підприємство запевняє, що робота
бухгалтера 1 категорії зводиться до
кількості опрацьованої первинної
документації у програмі «Парус». ( а. с.
105 т. 1 ).

Однак, обробка документації у програмі
«Парус» є лише одним із посадових
обов»язків бухгалтера 1 категорії, до
того ж не основним та являється не
кваліфікованою працею, а роботою по
зведенню статистики і складанню звіту
за простим арифметичним підрахунком (
некваліфікований набір рядків у ПК ).
Із таблиці порівнянь «Парус» видно, що
працівники які займали вищі посади і
виконували більш кваліфіковану роботу
за дипломною спеціальністю мають
значно нижчі показники виконання
рядків у цій програмі.

Отже, ТУ при визначенні переваг щодо
кваліфікації і продуктивності праці
між позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_8
керувалось неналежним критерієм, який
є необ»єктивним для оцінки
кваліфікації бухгалтерів.

Щодо порівняння ОСОБА_2 і ОСОБА_8 за
критеріями лікарняних і дисципліни, то
по лікарняних зроблено неправомірний
висновок про втрату робочого часу.
Відповідачем не надано доказів, що
перебування позивачки на лікарняних
впливало на необхідність заміни її
іншим працівником бухгалтерії для
виконання її посадових обов»язків або,
що на посаду позивачки призначали
працювати інших працівників за
суміщенням та оплачували додатково
іншому працівнику.

Отже, і в цій частині підприємство
неправомірно надало невірну,
необ»єктивну порівняльну оцінку між
працівниками ОСОБА_2 та ОСОБА_8

Так як ТУ провів зміни в організації
виробництва, зміни структури із
виведенням двох груп бухгалтерії і
введенням однієї нової групи, то така
зміна тягне за собою скорочення
чисельності і посад обох груп.

Таким чином, за юридичним визначенням
змін підприємство ( ПАТ «Укрнафта» )
проводить перегрупування бухгалтерів,
однак Тампонажне управління фактично
провело скорочення лише двох посад -
бухгалтера першої і бухгалтера другої
категорії, що не відповідає вказівкам
ЦНЕД ПАТ «Укрнафта» та таблиці
чисельності працівників, яка
затверджена ЦНЕД ПАТ «Укрнафта» та
надана відповідачем до матеріалів
справи.

З цього випливає, що позивачка
звільнена незаконно, без застосування
процедури скорочення чисельності
працівників всієї бухгалтерії, як це
визначалось вказівками ЦНЕД ПАТ - тобто
юридичної особи ПАТ «Укрнафта».

Крім вказаного, за умови порівняння
між двома особами, то ОСОБА_2 має значні
переваги перед працівником ОСОБА_8 :
диплом з відзнакою, більший досвід за
фахом, більший досвід роботи на даному
підприємстві, займала більш
відповідальні посади, з чого слідує,
що позивачка має більшу кваліфікацію у
порівнянні із ОСОБА_8, так і в
порівнянні з усіма працівниками
бухгалтерії, посади яких виведені із
штату, та переведені на нові посади
бухгалтерів 2 категорії облікової
групи, що являється прямим порушенням
положень ст. 42 КЗпП України.

Позивачці повинні були запропонувати
роботу на інших нових посадах, нової
введеної групи : це 3 посади бухгалтера 2
категорії, однак підприємство
неправомірно порушило процедуру
скорочення чисельності бухгалтерії,
яка визначена ЦНЕД ПАТ «Укрнафта», що
також є порушенням правил згідно ст. 41
КЗпП України.

Доказами наведених порушень є :
«таблиця чисельності працівників ТУ» (
а. с. 91-93 т. 1 ), затверджена ЦНЕД, «Лист
ЦНЕД» ( а. с. 153-154 т. 1 ), «витяги із
штатного розпису» ( а .с. 94, 193, 197, 201 т. 1 ).

Як видно, усі посади бухгалтерів
виводяться із штату, тобто
скорочуються, але вводяться нові
посади у новій групі.

Таким чином, підлягають до задоволення
позовні вимоги про визнання незаконним
та скасування наказу Полтавського
тампонажного управління Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» №
233-к від 05.11.2013 року про звільнення
позивачки із 05.11.13 року у зв»язку із
скороченням чисельності працівників
за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно, підлягає задоволенню
вимога про поновлення її на посаді
бухгалтера 1 категорії в бухгалтерії
Полтавського тампонажного управління
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» з 05.11.2013 року та стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» на її користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
05.11.2013 року до дня винесення рішення по
справі судом - 30.05.2014 року за 141 робочий
день у сумі 41 545,65 грн., яку суд
перевірив та вона вірно розрахована.

Суд вважає доведеними належними
доказами факти затримки повного
розрахунку при звільненні, таким чином
позовні вимоги про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» на користь позивачки
середнього заробітку за час затримки у
здійсненні повного розрахунку при
звільненні з 05.11.2013 року по 12.12.2013 року у
сумі 9 572,76 грн., оскільки затримка
виникла з вини відповідача.

Тому, у зв»язку з незаконними діями
відповідача позивачці була спричинена
моральна шкода, яка полягає в тому, що
як вона обгрунтовувала та про що
маються докази, то втратила заробіток
і можливість забезпечувати свою сім»ю,
нею були втрачені нормальні життєві
зв»язки, що вимагає від неї додаткових
зусиль для організації свого життя.

З урахуванням вимог розумності та
справедливості, враховуючи характер
порушення прав пов»язаних із
незаконним звільненням з роботи,
тривалість та глибину моральних
страждань позивачки, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на її
користь моральну шкоду як адекватне
відшкодування з врахуванням
матеріального стану відповідача в
сумі 3 000 грн. та 1 000 грн. моральної шкоди
за порушення, що пов»язані із затримкою
у здійсненні повного розрахунку при
звільненні, що призвели до
наналогічних моральних страждань
позивачки на підставі нижченаведених
норм діючого законодавства.

Ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
встановлює, що відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв»язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
( немайнової ) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань ( фізичних, душевних,
психічних тощо ), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат ( їх
тривалості, можливості відновлення
тощо ) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров»я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням спростування інформації
редакцією засобу масової інформації.
При цьому, суд виходить із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Зі змісту ст. 235 КЗпП слідує, що у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, прийняте органом,
який розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 110 ЦПК
України позови, що виникають з
трудових правовідносин, можуть
пред»являтися також за місцем
проживання позивача.

Відповідно з п. 1 ч 1 ст. 4 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
державне мито» і п. 1 ч. 3 ст. 81 ЦПК
України робітники і службовці
звільняються від сплати судового збору
і витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у справах
про поновлення на роботі .

Питання щодо судових витрат
по справі підлягає вирішенню згідно
ст. 88 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу
підтверджені квитанціями в
матеріалах справи та складають
всього суму 3 500 грн.

Керуючись ст. 27, 31, 79, 84, 88, 208, 214,
215, 218, 294, 367 ч. 1 п. 2, 4 ЦПК України, ст.
40 ч. 1 п. 1, 42, 49-2, 116, 117, 233, 235, 237 - 1, 238
КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Уточнені позовні вимоги -
задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати
наказ Полтавського тампонажного
управління Публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» № 233-к від 05.11.2013
року про звільнення ОСОБА_2 з посади
бухгалтера 1 категорії групи обліку
виробництва із 05.11.2013 року у зв»язку із
скороченням чисельності працівників (
п.1 ст. 40 КЗпП України ).

Поновити ОСОБА_2 на посаді
бухгалтера 1 категорії в бухгалтерії
Полтавського тампонажного управління
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» з 05 листопада 2013 року.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час її вимушеного прогулу за період з
05 листопада 2013 року до дня винесення
рішення по справі судом - 30 травня 2014
року за 141 робочий день у сумі 41 545,65
гривень, моральну шкоду в сумі 3 000
гривень та витрати на правову
допомогу у сумі 3 500 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» на користь
ОСОБА_2 середній заробіток за час
затримки у здійсненні повного
розрахунку при звільненні за період з
05 листопада 2013 року по 12 грудня 2013 року
у сумі 9 572,76 гривень, моральну
шкоду в сумі 1 000 гривень.

Стягнути з ПАТ «Укрнафта» на
користь Держави судовий збір у сумі
1 073,38 гривень.

Рішення в частині поновлення на
роботі та стягнення заробітку у межах
суми за один місяць - підлягає
негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення надруковано суддею в
нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя Полтавського районного суду
О.О.
Гальченко

Суддя: О. О.
Гальченко