Справа №295/3099/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом ОСОБА_4,

10000, АДРЕСА_1,

до ОСОБА_5,

10000, АДРЕСА_1,

Богунського ВДВС Житомирського МУЮ,

10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 55,

ОСОБА_3,

АДРЕСА_2,

про звільнення з-під арешту нерухомого
майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду та просить
захистити її право власності шляхом
звільнення з-під арешту належного їй
нерухомого майна.

В обгрунтування заявлених позовних
вимог посилається на те, що являється
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 12.01.2012 р. у справі №2-981/12,
яке набрало законної сили, разом з тим
зареєструвати своє право не може у
зв'язку із наявністю обтяження у
вигляді арешту, накладеного ухвалою
суду від 07.10.2011 року у цивільній справі
№ 2-3719/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за договором
позики.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позов та просив
його задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти
позову не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 просила відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на неправомірність
набуття ОСОБА_4 права власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Представник органу ДВС просив справу
розглядати без його участі, у прийнятті
рішення поклався на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового
засідання, дослідивши та оцінивши
докази по справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, з урахуванням меж
заявлених позовних вимог, керуючись
законом, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою суду від 07.10.2011 року у цивільній
справі № 2-3719/11 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
договором позики в якості забезпечення
позову накладений арешт на квартиру
АДРЕСА_1, яка була зареєстрована на
праві власності за ОСОБА_6. (а.с. 54)

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 12.01.2012 року у справі № 2-981/12
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про
визнання дійсним договору дарування
право власності на квартиру № АДРЕСА_1
визнано за ОСОБА_4

Рішення ніким не оскаржено та набрало
законної сили 23.01.2012 року. (а.с 5)

ОСОБА_4 звернулась до компетентних
органів з метою реєстрації права
власності на вказане помешкання, проте
отримала відмову, оскільки на квартиру
накладений арешт згідно ухвали суду
від 07.10.2011 року. (а.с. 6)

Актом опису і арешту майна державного
виконавця від 11.04.2013 р. у зв'язку із
виконанням судового рішення у справі №
2-3719/11 описано і накладено арешт на
квартиру № АДРЕСА_1. (а.с. 57-60)

Ухвалою Богунського районного суду м.
Житомира від 02.10.2013 року у справі №
2-3719/11 (заяві присвоєний №295/15020/13) арешт
скасований із посиланням на ст. 154 ЦПК
України. (а.с. 63-64)

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 28.11.2013 р. у
справі № 2-3719/11 ухвала суду першої
інстанції від 02.10.2013 р. скасована із
посиланням на те, що ОСОБА_4 не є
стороною у справі № 2-3719/11, а тому її
право підлягає захисту шляхом подання
позовної заяви в порядку,
передбаченому ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження», а не шляхом
скасування заходів забезпечення
позову. (а.с. 61-62)

ОСОБА_4 скористалася своїм правом на
захист порушених прав та охоронюваних
законом інтересів, які не пов'язані із
позбавленням права володіння, і подала
позовну заяву про звільнення належного
їй майна з-під арешту.

Відповідно до пункту 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
виключення майна з опису» від 27.08.1976 р.
№6 за правилами, встановленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядаються вимоги громадян
і організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним. Відповідачами в справі
суд притягує боржника, особу, в
інтересах якої накладено арешт на
майно, і в необхідних випадках особу,
якій передано майно, якщо воно було
реалізоване.

Позов про виключення майна з-під арешту
є одним із видів речево-правового
способу захисту права власності та
його складових, при зверненні до суду з
позовами про виключення майна з-під
арешту позивачі зазвичай посилаються
на порушення їх права володіння або
розпорядження належним їм майном через
неправомірне застосування такого виду
обтяження. Оскільки заявлення до суду
позову про виключення з-під арешту
повґязане із захистом особою свого
цивільного майнового права, такі
справи підлягають розгляду в порядку,
визначеному ЦПК України.

При розгляді справ за позовами даної
категорії суд має враховувати, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема на
підставі правочинів. При цьому діє
презумпція правомірності набуття
права власності на певне майно, яка
означає, що право власності на
конкретне майно вважається набутим
правомірно, якщо інше не буде
встановлено в судовому порядку або
незаконність права власності прямо не
випливає із закону (стаття 328 ЦК
України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

В позовах про звільнення майна з-під
арешту позивач має довести наявність
юридичних фактів, з якими закон
пов'язує право власності на арештоване
майно чи право володіння ним на
підставі закону чи договору з
власником; факт порушення його права.
Відповідач має довести свої
заперечення проти покладених у
підставу позову фактів.

У відповідності із ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
відповідно до статті 41 Конституції
України та пункту 2 частини першої
статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом. (п. 1)

Застосовуючи положення статті 391 ЦК,
відповідно до якої власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, навіть
якщо вони не пов'язані із позбавленням
права володіння, суд має виходити із
такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК
позов про усунення порушень права, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
підлягає задоволенню у разі, якщо
позивач доведе, що він є власником або
особою, яка володіє майном (має речове
право) з підстави, передбаченої законом
або договором, і що діями відповідача,
не пов'язаними з позбавленням
володіння, порушується його право
власності чи законного володіння. (п. 33)

Суд вважає, що існування арешту, яким
забезпечувалось виконання зобов'язань
за судовим рішенням у справі 2-3719/11,
згідно якого стягувачем є ОСОБА_3, а
боржником ОСОБА_6, позбавляє власника
майна ОСОБА_4 права користуватися та
розпоряджатися належним їй на праві
власності майном.

Судом відхиляються доводи ОСОБА_3 щодо
неправомірності набуття ОСОБА_4 права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
оскільки рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 12.01.2012
року у справі № 2-981/12 за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_6 про визнання дійсним
договору дарування та визнання права
власності на квартиру № АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4 набрало законної сили 23.01.2012
року та ОСОБА_3 не оспорювалось.

Також судом відхиляються твердження
ОСОБА_3 відносно того, що про дане
рішення суду вона дізналася після
ознайомлення із матеріалами справи
№295/3099/14 (даної справи).

Так, посилання на вказане рішення
міститься в ухвалі Богунського
районного суду м. Житомира від 02.10.2013 р.
у справі 2-3719/11 (присвоєний №295/15020/13)
(абз. 8 ухвали). (а.с. 63-64)

Дану ухвалу ОСОБА_3 отримала та у
подальшому особисто подала на неї
апеляційну скаргу від 24.10.2013 р., в якій
посилалася на неправомірність набуття
ОСОБА_4 права власності на квартиру
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування
(абз. 3 апеляційної скарги). (а.с. 55-56)

Щодо доводів ОСОБА_3 про неможливість
за рахунок іншого належного боржнику
майна задовольнити свої вимоги, то суд,
враховуючи усні пояснення сторін,
приходить до наступного висновку.

Однією із форм захисту прав сторін
виконавчого провадження є подання
скарги на дії державного виконавця У
відповідності до ст. 85 Закону України
«Про виконавче провадження» суб'єктом
подання відповідної скарги є стягувач
або боржник. Скарга подається з метою
встановлення дотримання державним
виконавцем вимог закону під час
накладання арешту на майно.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила,
що окрім спірної квартири у ОСОБА_6
також було ще нерухоме майно (інша
квартира).

Разом з тим, зазначене майно для
забезпечення виконання судового
рішення у справі № 2-3719/11 державним
виконавцем описане й арештоване не
було, що у подальшому призвело до його
відчуження.

Однак, ОСОБА_3 пояснила, що із скаргою на
такі неправомірні дії державного
виконавця до суду та інших
уповноважених органів не зверталася.

За таких обставин, суд приходить до
висновку що оскільки особа, яка є
власником спірного майна (позивач),
позбавлена права користуватися та
розпоряджатися цим майном, зокрема у
зв'язку із існуванням накладеного для
забезпечення виконання іншої,
відмінною від власника, фізичною
особою (боржником) зобов'язань за
судовим рішенням, обтяження підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту (за №11709293),
накладеного ухвалою суду від 07.10.2011
року у цивільній справі № 2-3719/11 за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за договором позики,
квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через суд першої інстанції
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, особи які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.О. Корицька