Справа № 298/598/14-ц
Номер провадження 2/298/166/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
смт. Великий
Березний

Великоберезнянський районний
суд Закарпатської області в складі:
головуючого-судді Цибика І.Й., при
секретарях Чорняковій О.С., Тисянчин
М.В., з участю представників позивача -
директора ТОВ "Бахус-Плюс" Кулика І.І.,
адвоката ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, представника відповідачів -
адвоката ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в смт. Великий Березний цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Бахус-Плюс" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівниками при виконанні трудових
обов'язків,

ВСТАНОВИВ:

Представники позивача
звернулися до суду з позовом до
відповідачів про стягнення на користь
ТОВ "Бахус-Плюс" 37 880,79 грн. в рахунок
вішкодування матеріальної шкоди.
Позовні вимоги обгрунтовують
наступним.

Згідно договору № 704/11/23 від 04.05.2011
року, укладеного між ТОВ "Бахус-Плюс" та
Великоберезнянським районним центром
зайнятості, відповідачка ОСОБА_3, як
безробітна, була прийнята в магазин ТОВ
"Бахус-Плюс" на стажування за професією
продавець продовольчих товарів з 05.05.2011
року по 12.05.2011 року й з нею був укладений
договір про повну матеріальну
відповідальність. ОСОБА_3 була
ознайомлена з посадовою інструкцією
продавця, отримала копію такої, про що
свідчить її підпис. 23.05.2011 року наказом
№ 8/к вона була прийнята на роботу на
посаду продавця продовольчих товарів у
магазин за адресою: смт. Великий
Березний, вул. Шевченка, 36 "а".

Відповідачка ОСОБА_4, також як
безробітна, з Великоберезнянського
районного центру зайнятості наказом №
2/к від 03.05.2012 року була прийнята на
роботу на посаду продавця продовольчих
товарів у вищевказаний магазин.
Остання була ознайомлена з даним
наказом, про що свідчить її підпис, а
також була ознайомлена з посадовою
інструкцією продавця. Проте, по вині
бувшого бухгалтера, ОСОБА_4 не
підписала договору про повну
матеріальну відповідальність, але з
вибірково-видаткових накладних за
2012-2013 рр. видно, що вона постійно
працювала продавцем у магазині,
приймала від постачальників товар на
реалізацію.

01.02.2014 року ревізією
(інвентаризацією) підзвітних
відповідачам товарно-матеріальних
цінностей виявлено нестачу
лікеро-горілчаних виробів на загальну
суму 37 880,79 грн. Нестача
виникла в результаті недбалого
виконання відповідачами своїх
посадових обов'язків, а саме в
порушення п.п.1,2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", вони не
перераховували матеріальні цінності
при передачі їх одна одній і не
передавали такі одна одній по акту. Так,
за весь період роботи жодного акту ними
подано не було.

З огляду на викладене, оскільки
відповідачі в добровільному порядку
погасити заподіяну шкоду відмовились,
представники позивача просять
задовольнити позовні вимоги, а також
стягнути з відповідачів 757,62 грн.
судових витрат та 500 грн. за юридичні
послуги.

- 2 -

У подальшому, представники
позивача подали до суду доповнення до
позову про додаткові підстави повної
матеріальної відповідальності
відповідачів, в якому зазначили, що
останні отримали під звіт
товарно-матеріальні цінності для
продажу по разовим документам, а саме
по акту інвентаризації від 19.04.2012 року
на суму 35 134,45 грн. і по накладним від
постачальника. Відтак, відповідачі
повинні нести відповідальність у
повному розмірі й за додатковою
підставою по п.2 ст. 134 КзпП України -
коли майно та інші цінності були
одержані працівником під звіт за
разовою довіреністю або іншими
разовими документами. За таких
обставин, просили стягнути солідарно з
відповідачів вищевказані суми.

У судовому засіданні
представники позивача позов
підтримали у повному обсязі, просили
його задовольнити, посилаючись на
обставини викладені в ньому. Додатково
ОСОБА_1 зазначив, що відповідачі
працювали в орендованій частині
діючого магазина продавцями
горілчано-тютюнової продукції
позмінно, по два дні кожна згідно
наказу підприємства. Раніше в нього
працювала бухгалтер і він не
здійснював контроль за фінансами,
також у нього був важко хворий батько й
він займався його лікуванням, але після
звільнення бухгалтера, декілька разів
навідавшись до магазина, у нього
викликала підозру мала кількість
товару, а гроші на товар, бралися також
і від кредиторів, тому він вирішив
зробити інвентаризацію.

Після проведення інвентаризації
було виявлено недостачу в сумі 37 880,79
грн., з якою відповідачі погодилися, про
що свідчить їх підпис у порівняльній
відомості. Цей весь товар є
відображений у головній книзі
підприємства й задекларований в
декларації ПДВ та поданий до
податкового органу, тому він змушений
був звернутися до суду. Пояснив, що
відповідачі самі приймали товар від
постачальника, підписували
товаротранспортні накладні, а виручку
здавали в банк. Вони знали про свої
функціональні обов'язки, а саме, що
кожні два дні мали передавати товар
одна одній, що зайняло б близько 40 хв.,
але цього не робили. Зокрема, ОСОБА_3,
яка пройшла стажування. Це була
прилавочна торгівля, а не
самообслуговування, тому відвідувачі
не могли непомітно взяти товар,
оскільки перед продавцем знаходиться
прилавок близько 2,5-3 м, а поззаду
стелаж, висотою також не більше трьох
метрів, на якому знаходиться товар.

Крім того, відповідачі погодилися
на такі умови праці, ніколи не
скаржилися і за весь період роботи в
них не виникало ніяких претензій.
Додав, що відповідачі звільнилися за
власним бажанням, однак вирахувати
недостачу є нескладно, оскільки в них
був остаток товара станом на 19.04.2012 року
згідно поданої у доповненні до позову
відомості інвентаризації-передачі
товарно-матеріальних цінностей по
магазину в сумі 35 134,45 грн., який вони
прийняли (хоча ОСОБА_4 і була пізніше
прийнята на роботу, однак на той момент
вже стажувалася в магазині, тому також
прийняла товар), до якого додається
товар по накладних, який вони
отримували від постачальника, а потім
віднімається вся виручка, яку вони
здавали в банк кожного дня на рахунок
підприємства, і залишається залишок
продукції (товар) на певну суму. Весь
реалізований ними товар проходив через
касовий апарат. Також зазначив, що
перед відповідачами працювала інший
продавець, в якої ніколи не було
недостачі. Зараз також працює інший
продавець, і також не має недостачі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх
представник позов не визнали, повністю
заперечили проти його задоволення.
Зокрема представник позивачів пояснив,
що згідно ч.6 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінаносву
звітність в Україні", на керівникові
підприємства лежить відповідальність
за ведення бухгалтерського обліку на
підприємстві. Однак, при зміні
працівників передача
товарно-матеріальних цінностей не
проводилась, жодного первинного
документа - акта прийому-передачі
товарно-матеріальних цінностей не
предоставлено. Крім того, доступ до
приміщення магазину та складу, а
відповідно й до товару позивача, крім
відповідачів, мав і власник магазина, в
якого позивач орендував частину
приміщення магазину, який теж
займається там торгівлею. Також
ОСОБА_4 на момент проведення
інвентаризації-передачі
товарно-матеріальних цінностей по
магазину в сумі 35 134,45 грн. від 19.04.2012
року ще не була прийнята на
роботу. Більше того, акту
інвентаризації на 01.02.2014 року не
предоставлено, а в

- 3 -

інвентаризаційній описі не видно якої
продукції не хватає станом саме на
01.02.2014 року. В подальшому представник
позивачів подав суду письмове
заперечення на позовну заяву, в якому
виклав наведені вище доводи та
додатково зазначив, що колективного
договору з відповідачами укладено не
було і в порядку цивільного
судочинства суд вправі зобов'язати
винних осіб відшкодувати шкоду
солідарно, якщо при постановленні
обвинувального вироку цивільний позов
був залишений без розгляду або коли
вирок в частині цивільного позову
скасовано і справа в цій частині
направлена на новий розгляд в порядку
цивільного судочинства. Просив у
позові відмовити та стягнути з
позивача вартість наданих
відповідачам послуг правової допомоги
в загальному розмірі 3 200 (три тисячі
двісті) грн.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому
засіданні пояснила, що 04.05.2011 року була
прийнята на стажування за професією
продавець продовольчих товарів в
магазин ТОВ "Бахус-Плюс" і з нею був
укладений договір про повну
матеріальну відповідальність. А 23.05.2011
року вона була прийнята на роботу
продавцем в цей же магазин. До того, як
03.05.2012 року на роботу була прийнята
ОСОБА_4, вона працювала з продавцем
ОСОБА_6 також позмінно по два дні кожна,
поки ОСОБА_6 не пішла в декретну
відпустку. Як з ОСОБА_6 так і з ОСОБА_4
вони не робили акти прийому-передачі
кожні два дні, бо не знали, що мають це
робити, більше того довіряли одне
одному. Проте, вони робили ревізію
кожний місяць і з попереднім продавцем
ОСОБА_6 і потім з ОСОБА_4, при яких деколи
були присутні бухгалтер і керівник
ОСОБА_1, але недостачі ніколи не було
виявлено. Однак, в січні 2014 року
зателефонував керівник і повідомив, що
є недостача. Роз'яснила, що вони самі
робили замовлення і самі отримували
товар від постачальників по накладним,
ставили свій відсоток, весь товар
проходив через касовий апарат, в кінці
кожного робочого дня вони обнулювали
касу і вранці слідуючого дня відносили
виручку в банк на рахунок підприємства.
По-скільки працювали по два дні, то
виходило й так, що виручку в банк
здавали ту, що виторгувала напарниця. В
кінці місяця керівник забирав всі
накладні. Відтак, пояснити недостачу не
може. Однак, повідомила, що ревізію
документально не оформляли, а
відвідувачі без її відома не могли
взяти товар. Розуміла, що відповідає за
цей товар, проте не знала, що працює з
матеріальною відповідальністю, а
колега ОСОБА_4 без такої. Додатково
повідомила, що графік роботи з
власником магазина був різним, коли
вони приходили на роботу, власник вже
був у магазині - працював, а коли вони
закінчували роботу й шли додому, він ще
працював у магазині.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому
засіданні надала пояснення аналогічні
поясненням ОСОБА_3 Додала, що їй
зателефонували ОСОБА_6 і ОСОБА_3 та
повідомили, що в магазині є вакансія
продавця. Згодом вона зустрілася з
директором ОСОБА_1, який погодився
взяти її на роботу. Декілька днів вона
працювала не офіційно, навчалася
роботі, а потім відмовилася так
працювати і тоді 03.05.2012 року була
офіційно прийнята на роботу продавцем.
Так, вони з ОСОБА_3 працювали по два дні
кожна, проте її ніхто не повідомляв, що
вони мають робити акти
прийому-передачі одна одній. Кожний
місяць приїжджав директор і вони
робили ревізію, однак недостачі ніколи
не було. При цьому, також зазначила, що
документально ревізія не оформлялася.
Коли в 2014 році їй зателефонувала мати
директора і повідомила про недостачу,
вона не могла зрозуміти звідки її
виявили і була незгідна. Підписала
інвентаризацію через те, що її
запевнили, що це документ, який тільки
свідчить про проведену на той час
ревізію.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
їх представників, дослідивши письмові
докази в їх сукупності, приходить до
висновку, що позов підставний та
підлягає до задоволення у повному
обсязі.

Перевіряючи обставини у справі,
судом встановлено, що відповідно до
наказу № 8/к від 23.05.2011 року ТОВ
"Бахус-Плюс" відповідача ОСОБА_3 було
призначено на посаду продавця
продовольчих товарів в магазин за
адресою: смт. Великий Березний,
вул. Шевченка, 36а з повною
матеріальною відповідальністю.

12.05.2011 року з відповідачем ОСОБА_3
був укладений договір про повну
матеріальну відповідальність.

- 4 -

Відповідно до п.1 договору про
повну матеріальну відповідальність
ОСОБА_3 в порядку та на умовах,
визначених цим договором, та на
підставі п.1 ст. 134 та ст. 135-1
КзПП України приймає на себе повну
матеріальну відповідальність за всі в
установленому порядку передані їй під
звіт від ТОВ "Бахус-Плюс"
товарно-матеріальні цінності й кошти,
що будуть надходити їй під звіт
протягом усього терміну дії цього
договору. Зокрема, згідно п.2 цього
договору, відповідач ОСОБА_3
зобов'язалася вести облік, складати й
передавати у визначеному порядку
товарно-грошові та інші звіти про рух
та решти (щоденно) ввірених їй
матеріальних цінностей. Крім цього,
остання несла відповідальність за
збереження грошових сум і своєчасне
інформування директора, нестачі
щоденної виручки і загальної каси,
недбале ставлення до своїх обов'язків,
помилки при веденні касових операцій.

Наказом № 2/к від 18.02.2014 року
відповідача ОСОБА_3 звільнено з роботи
18.02.2014 року з власної ініціативи згідно
ст. 38 КзпП України.

Також судом встановлено, що
відповідно до наказу № 2/к від 03.05.2012
року ТОВ "Бахус-Плюс" відповідача
ОСОБА_4 було призначено на посаду
продавця продовольчих товарів в
магазин за адресою: смт. Великий
Березний, вул. Шевченка, 36а. Договір про
повну матеріальну відповідальність з
нею укладений не був.

Наказом № 1/к від 18.02.2014 року
відповідача ОСОБА_4 звільнено з роботи
18.02.2014 року з власної ініціативи згідно
ст. 38 КзпП України.

За результатами інвентаризації,
проведеної 01.02.2014 року, виявлено
нестачу в сумі ціни позову - 37 880,79 грн.,
що не відшкодована відповідачами та
призвела до заподіяння шкоди
позивачеві.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін; суд розглядає справу не інакше
як за заявою осіб, в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів; кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; суд лише сприяє всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи.

За приписами КЗпП України,
працівники несуть у порядку,
встановленому законодавством,
матеріальну відповідальність за пряму
дійсну шкоду, заподіяну підприємству
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків (ст. 130 ч.ч.1,2).

Згідно з положеннями ст. 135 - 1 КЗпП
України, письмові договори про повну
матеріальну відповідальність може
бути укладено підприємством,
установою, організацією з працівниками
(що досягли вісімнадцятирічного віку),
які займають посади або виконують
роботи, безпосередньо зв'язані із
зберіганням, обробкою, продажем
(відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей. Перелік таких
посад і робіт, а також типовий договір
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджуються в
порядку, який визначається КМ України.

Як зазначено у ст. 134 КЗпП України,
до випадків повної матеріальної
відповідальності працівників
відповідно до законодавства належить
відшкодування шкоди у повному розмірі,
заподіяної з їх вини підприємству,
установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
статті 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані
працівником під звіт за разовою
довіреністю або за іншими разовими
документами.

Згідно положень ст. 132 КЗпП
України, за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
при виконанні трудових обов'язків,
працівники, з вини яких заподіяно
шкоду,

- 5 -

несуть матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку. Матеріальна
відповідальність понад середній
місячний заробіток допускається лише у
випадках, зазначених у законодавстві.

За змістом ст. 135-3 КЗпП України,
розмір заподіяної підприємству,
установі, організації шкоди
визначається за фактичними втратами,
на підставі даних бухгалтерського
обліку, виходячи з балансової вартості
(собівартості) матеріальних цінностей
за вирахуванням зносу згідно з
установленими нормами. У разі
недостачі матеріальних цінностей
розмір шкоди визначається за цінами, що
діють у даній місцевості на день
відшкодування шкоди. Законодавством
може бути встановлено окремий порядок
визначення розміру шкоди, що підлягає
покриттю, в тому числі у кратному
обчисленні, заподіяної підприємству,
установі, організації розкраданням,
умисним зіпсуттям, недостачею або
втратою окремих видів майна та інших
цінностей, а також у тих випадках, коли
фактичний розмір шкоди перевищує її
номінальний розмір.

Пленум Верховного Суду України у
Постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» зазначає, що суд у
кожному випадку зобов'язаний вживати
передбачених законом заходів до
всебічного, повного й об'єктивного
з'ясування обставин, від яких згідно зі
ст. ст. 130, 135-1, 135-3, 137 КЗпП України
залежить вирішення питання про
покладення матеріальної
відповідальності та про розмір шкоди,
що підлягає відшкодуванню. Зокрема,
з'ясовувати: наявність прямої дійсної
шкоди та її розмір; якими
неправомірними діями її заподіяно і чи
входили до функцій працівника
обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди; в чому полягала його
вина; в якій конкретно обстановці
заподіяно шкоду; чи були створені
умови, які забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника (п.1). Розглядаючи справи про
матеріальну відповідальність на
підставі письмового договору,
укладеного працівником з
підприємством, установою,
організацією, про взяття на себе повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей (недостача, зіпсуття),
переданих йому для зберігання або
інших цілей (п.1 ст. 134 КЗпП), суд
зобов'язаний перевірити, чи належить
відповідач до категорії працівників, з
якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути
укладено такий договір та чи був він
укладений. При відсутності цих умов на
працівника за заподіяну ним шкоду може
бути покладена лише обмежена
матеріальна відповідальність, якщо
згідно з чинним законодавством
працівник з інших підстав не несе
матеріальної відповідальності у
повному розмірі шкоди (п.8). В даному
випадку - п.2 ч.1 ст. 134 КЗпП
України, коли майно та інші цінності
були одержані працівником під звіт за
разовою довіреністю або за іншими
разовими документами, що визнали в
судовому засіданні відповідачі та для
прикладу додані представником
позивача ОСОБА_1

Також відповідно до п.16 цієї
Постанови, солідарна матеріальна
відповідальність застосовується лише
за умови, якщо судом встановлено, що
шкода підприємству, установі,
організації заподіяна спільними
умисними діями кількох працівників.

При цьому судом встановлено, що
діяння, а саме не проведення передачі
відповідачами матеріальних цінностей
одна одній вчинене ними з прямим
умислом, а їх відношення до наслідків
містить необережну форму вини.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 232 КЗпП
України, безпосередньо в районних,
районних у місті, міських чи
міськрайонних судах розглядаються
трудові спори за заявами власника або
уповноваженого ним органу про
відшкодування працівниками
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації.

Відповідно до ст. 138 КЗпП обов'язок
доказування наявності умов для
притягнення працівника до
матеріальної відповідальності
покладається на власника або
уповноважений ним органу. Відсутність
підстави чи хоча б однієї з умов
матеріальної відповідальності
виключає можливість притягнення
працівника до матеріальної
відповідальності.

Оглянувши надані позивачем
докази на підтвердження своєї позиції,
оцінивши їх належність, допустимість і
достовірність, суд дійшов висновку про
те, що обставини, на які

- 6 -

посилається позивач, знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні й
доводять наявність вини відповідачів у
нестачі та не відшкодуванні
матеріальної шкоди, завданої ними, як
працівниками, під час виконання своїх
трудових обов'язків в сумі 37 880,79 грн.
Так, відповідачі не скаржилися на
створені їм позивачем умови праці,
фактично підтвердили своє недбале
ставлення до посадових обов'язків,
визнавши, що документально не
оформляли ревізії. З виявленою в
результаті проведення інвентаризації
недостачею в сумі 37 880,79 грн.
відповідачі погодилися, про що
свідчить їх підпис у порівняльній
відомості. Відтак, їх доводи не знайшли
своє підтвердження під час розгляду
справи, зокрема про незнання своїх
посадових обов'язків, оскільки обидві
пройшли стажування перед тим, як
приступити до роботи, а тому позовні
вимоги підлягають задоволенню
повністю.

При цьому суд відповідно до ч.4 ст.
10 ЦПК України сприяв всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи,
роз'яснював особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджав про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і сприяв
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом. Зокрема,
роз'яснив відповідачам та їх
представнику право заявити клопотання
про призначення бухгалтерської
експертизи, підтвердження позивачем
суми недостачі документально та інше.
Однак, таких клопотань заявлено не
було.

Судові витрати також підлягають
стягненню з відповідачів на користь
позивача у повному обсязі, і з
врахуванням змісту угоди про надання
юридичних послуг від 06.05.2014
року, укладеної між позивачем та його
представником, довідки про внесення
гонорару адвокату від 14.04.2014 року.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 130, 132, 134, 137, 138 КзпП
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бахус-Плюс" до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,
заподіяної працівниками при виконанні
трудових обов'язків, - задовольнити
повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 37 880 (тридцять сім тисяч
вісімсот вісімдесят) грн. 79 коп. в
рахунок вішкодування матеріальної
шкоди та 500 (п'ятсот) грн. за юридичні
послуги.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 757
(сімсот п'ятдесят сім) грн. 62 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Закарпатської
області через Великоберезнянський
районний суд шляхом подачі протягом
десяти днів з дня його проголошення
апеляційної скарги (сторонами, які не
були при цьому присутні - в той же строк
з дня отримання ними копії цього
рішення) і набере законної сили після
закінчення вищезазначеного строку,
якщо не буде оскаржене, а в разі
оскарження - після апеляційного
розгляду справи, якщо не буде
скасоване.

Головуючий: