Справа № 507/1139/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р. Любашівський районний
суд Одеської області

в складі:

головуючого судді - Дармакуки
Т.П.,

при секретарі - Копищик М.С.,

з участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Любашівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третьої особи: Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві про
надання дозволу на тимчасовий виїзд за
кордон неповнолітній дитині без згоди
та супроводу батька,

В С Т А Н О В
И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа -
Головне управління Державної
міграційної служби України в м.Києві
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд дитини за кордон, без згоди та
супроводу батька, посилаючись на
наступні обставини.

Позивач є матір'ю неповнолітньої
дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а
відповідач - батьком дитини. Шлюб з
відповідачем вони розірвали, дитина на
теперішній час мешкає разом із
позивачкою. Відповідач чинить
перешкоди у здійсненні заходів для
покращення здоров»я їхнього сина,
зокрема відмовляється надати, у
передбаченому законодавством України
порядку, дозвіл на виїзд їхнього сина
за кордон для відпочинку та
оздоровлення. Син хворіє застудними
захворюваннями, для лікування та
профілактики яких потрібне періодичне
перебування на морі, а також виїзд за
кордон сприятиме розширенню
світогляду дитини. Проте, відповідач
категорично відмовляється надати
дозвіл на виїзд за кордон дитини, крім
цього ніяких аргументів та пояснень не
надає.

Вказуючи на зазначені обставини,
позивач просила суд надати дозвіл на
тимчасовий виїзд за межі України
дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі
матері , без письмового дозволу та
супроводу батька , до досягнення
дитиною повноліття та надати позивачці
дозвіл на оформлення проїзних
документів для дитини.

Позивач - ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримала та просила
задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнав, вказуючи на
те, що він не відмовляв позивачці в
наданні дозволу їхній дитині на
тимчасовий виїзд за кордон, приблизно
рік назад між ними про те була лише
розмова, після якої позивач жодного
разу не запрошувала його з»явитися до
нотаріуса. Він згоден піти в любий час
до нотаріуса і надати такий дозвіл.

Третя особа - Головне управління
Державної міграційної служби України в
м.Києві згідно клопотання просило
справу розглянути у відсутність
представника, відповідно до вимог
чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах позовних
вимог, суд вважає, що вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено наступні
обставини.

Сторони по справі : позивач ОСОБА_1
та відповідач ОСОБА_2 являються
батьками ОСОБА_3, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується
свідоцтвом про народження, серії
НОМЕР_1, актовий запис № 165 /а.с.9/.

Із свідоцтва про розірвання шлюбу
вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
розірвали шлюб 22 вересня 2009 р. /а.с.10/.

Статтею 313 ЦК України визначено,
що фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в»їзду в Україну громадян України» від
21.01.1994 року № 3857-ХІІ, Постановою КМУ ВІД
27.01.1995 року № 57 «Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України», Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31.03.1995
р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного
кордону громадянами України
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із
змінами та доповненнями,
передбачають, що перетинання
державного кордону для виїзду за межі
України громадянами, які не досягли 16
річного віку, здійснюється лише за
згодою обох батьків (усиновлювачів) та
в їх супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18 річного
віку. Виїзд за межі України громадян,
які не досягли 16 річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у
разі пред'явлення рішення суду про
надання дозволу на виїзд з України
громадянину, який не досяг 16 річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків.

Правилами оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених Постановою КМУ
від 31.03.1995 року № 231 (із змінами)
визначено, зокрема, що виїзд
неповнолітніх громадян за межі
території України здійснюється за
одним із таких документів: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, виданий дітям громадянам
України згідно з цими правилами;
проїзний документ дитини, виданий
відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено,
що оформлення паспорта/ проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, -
того з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян,
які не досягли 16 річного віку, у
супроводі одного з батьків або в
супроводі осіб, які уповноважені
одним з батьків за нотаріально
посвідченою згодою здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків не
перебуває у пункті пропуску через
державний кордон;

2) без нотаріально посвідченої згоди
другого з батьків: коли другий з
батьків є іноземцем або особою без
громадянства, що підтверджує запис про
батька у свідоцтві про народження
дитини, і він відсутній у пункті
пропуску; коли у паспорті громадянина
України для виїзду за кордон, з яким
прямує громадянин, який не досяг 16
річного віку,або проїзному документі є
відповідний запис про вибуття на
постійне місце проживання за межі
України чи відмітка про взяття на
консульський облік в дипломатичному
представництві України за кордоном;

3) у разі пред'явлення оригіналів
документів або їх нотаріально
посвідчених копій:

- свідоцтва про смерть другого з
батьків;

- рішення суду про позбавлення
батьківських прав другого з батьків;

- рішення суду про визнання другого з
батьків безвісно відсутнім;

- рішення суду про визнання другого з
батьків недієздатним;

- рішення суду про надання дозволу на
виїзд за межі України громадянина,
який не досяг 16 річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків;

- довідки про народження дитини,
виданої ВДВС із зазначенням підстав
внесення відомостей про батька
відповідно до частини першої ст.135
СК України (під час виїзду за кордон у
супроводі одинокої матері).

Таким чином, діючим
законодавством не встановлено
обмеження щодо виїзду неповнолітньої
дитини за кордон, а лише встановлено
певний порядок її виїзду за кордон за
згодою батьків або дозволу суду при
відсутності згоди одного з батьків.

У відповідності із статтею 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
доказати ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

В судовому засіданні відповідач
запропонував позивачці разом
звернутися до нотаріуса для надання
ним письмового, нотаріально
посвідченого дозволу, однак позивач не
погодилася, вказуючи на те, що вона ще
не знає коли і куди саме за кордон вона
буде їхати із сином.

Так, позивачем суду не надано
жодних належних та допустимих доказів
про звернення позивача до відповідача
із проханням надання останнім згоди на
виїзд дитини за межі України із
визначенням держави прямування, мети
поїздки та відповідного часового
проміжку перебування в цій державі, як
і доказів його відмови у наданні
дозволу, у встановленому законом
порядку, на виїзд дитини ОСОБА_3 за
кордон, рівно як і не наведено обставин,
які б унеможливлювали оформити виїзд
дитини за кордон через встановлену
законом процедуру.

Разом з тим, позивачкою також не
надано жодного доказу, який би
підтверджував необхідність виїзду
дитини за кордон, не вказано мети
такого виїзду та конкретний час.

Відповідно до ч. 3 статті 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку, що позов необґрунтований,
безпідставний, тому в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 необхідно
відмовити.

Керуючись ст.ст.10,60,62,64, 214-215 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третьої особи: Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві про
надання дозволу на тимчасовий виїзд за
кордон неповнолітній дитині без згоди
та супроводу батька - відмовити.

2. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення в апеляційний
суд Одеської області через
Любашівський районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Т.П. Дармакука