Справа № 729/110/14 Провадження №
22-ц/795/894/2014 Головуючий у I інстанції:
Бойко В.І.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

29 травня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Онищенко О.І., Зінченко С.П.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Бобровицького
районного суду Чернігівської області
від 13 березня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення за неможливістю спільного
проживання без надання іншого житла,

в с т а н о в и
в:

Рішенням Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 13 квітня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення за неможливістю
спільного проживання без надання
іншого житла відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач ОСОБА_1 звернулася до
апеляційного суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги
повністю.

Вважає, що досліджені судом першої
інстанції докази, а саме показання
свідків, наявність кримінального
провадження щодо відповідача за ст. 125
КК України, а також докази її звернення
до Бобровицького РВ УМВС та до
прокурора Бобровицького району
стосовно протиправної поведінки
відповідача, давали суду всі підстави
для задоволення її позову та виселення
ОСОБА_2 за систематичне порушення
правил співжиття без надання йому
іншого житла.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не може бути
задоволена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що 25.12.2009 року ОСОБА_1
разом із відповідачем ОСОБА_2 та
неповнолітньою дитиною ОСОБА_4
отримала ордер на квартиру, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1. (а.с. 6)

Заочним рішенням Бобровицького
районного суду від 30 жовтня 2012 року
шлюб між сторонами по справі розірвано.
(а.с. 7)

Позивач неодноразово зверталася до
Бобровицього РВУ МВС України та
прокурора Бобровицього району з метою
прийняття мір реагування та
притягнення до відповідальності
відповідача, у зв'язку з його
протиправною поведінкою.

Ухвалою Бобровицього районного суду
від 07.08.2013 року було відкрито
кримінальне провадження про
притягнення ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК
України (а.с. 8)

Відповідно до ухвали Бобровицького
районного суду від 09.04.2014 року
кримінальне провадження за
обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК
України було закрито на підставі п. 7 ч. 1
ст. 284, ч. 6 ст. 284 КПК України у зв'язку з
відмовою ОСОБА_1 від обвинувачення у
кримінальному провадженні в формі
приватного обвинувачення (а.с. 76,77).

Згідно висновків наданих Бобровицьким
РВ УМВС України в Чернігівській
області за № 218 від 18.03.2013 року та № 198
від 24.02.2014 року вбачається, що ОСОБА_1
зверталась до Бобровицького РВ УМВС
України з заявами про притягнення
відповідача по справі до
відповідальності за вчинення сварок в
сім'ї. Згідно висновку від 18.03.2013 року
було встановлено, що конфлікти між
позивачкою та відповідачем були
короткотривалими, під час яких грубого
порушення громадського порядку не
було, склад злочину, передбачений ст. 296
КК України відсутній. Висновком від 24
лютого 2014 року було встановлено
відсутність в діях ОСОБА_2 ознак
кримінального правопорушення і
офіційно винесено попередження щодо
його протиправної поведінки.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 за
неможливістю спільного проживання, без
надання іншого житла, суд першої
інстанції послався на те, що позивачкою
не було доведено систематичного
порушення відповідачем правил
співжиття, що унеможливлює для інших
проживання з ним в одній квартирі, що є
необхідною умовою для застосування ст.
116 ЖК України - виселення без надання
іншого жилого приміщення.

Даний висновок суду про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
ґрунтується на матеріалах справи і
відповідає вимогам закону та з ним
погоджується апеляційний суд.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Відповідно до правових позицій Пленуму
Верховного Суду України викладених в
постанові № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», під час вирішення справ про
виселення на підставі ст. 116 ЖК України
осіб, які систематично порушують
правила співжиття та роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі або будинку, слід
керуватися тим, що під час тривалої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо.

Беручи до уваги офіційний характер
заходів запобігання та громадського
впливу, які мають передувати виселенню
наймача або членів його сім'ї на
підставі ст. 116 ЖК України без надання
іншого житлового приміщення, і
відповідно до правил ЦПК України про
допустимість засобів доказування факт
застосування таких заходів
запобігання має підтверджуватись
відповідними доказами.

В той же час, з досліджених судом
доказів вбачається, що відносно
відповідача Бобровицьким РВ УМВС було
винесено лише одне офіційне
попередження щодо його протиправної
поведінки. Кримінальне провадження
щодо ОСОБА_2 було закрито у зв'язку з
відмовою ОСОБА_1 від підтримання
обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України.
Докази застосування до відповідача
інших офіційних заходів попередження
протиправної поведінки в справі
відсутні.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1
було закрито у зв'язку з відмовою
ОСОБА_1 від підтримання обвинувачення
за ч. 1 ст. 125 КК України

За таких підстав, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції цілком
обґрунтовано відмовив позивачу у
задоволенні позовних вимог щодо
виселення відповідача на підставі ст.
116 ЖК України, оскільки застосування до
відповідача одного офіційного заходу
попередження протиправної поведінки
не свідчить про систематичний характер
порушень ним правил співжиття та не має
наслідком застосування до ОСОБА_2 ст. 116
ЖК України.

Згідно положень ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Оскільки судом першої інстанції були
досліджені всі докази надані
сторонами, порушень вимог ЦПК при
дослідженні доказів апелянт не
зазначає, так само як і не вказує на
будь які нові докази, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню
відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 13 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: