У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Харвіст-Умань»
(перейменованого на державне
підприємство «Умань-Агро») про
визнання договору оренди землі
недійсним, витребування майна з чужого
незаконного володіння, скасування
державної реєстрації договору та
відшкодування збитків, за касаційною
скаргою державного підприємства
«Умань-Агро» на рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 17 грудня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Черкаської області від 10 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 11 червня 2012 року дізнався, що він
як власник земельної ділянки площею 1,90
га, розташованої в адміністративних
межах Синицької сільської ради
Христинівського району Черкаської
області, уклав договір оренди № 38
належної йому земельної ділянки з
орендарем ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча», назва якого
була змінена на ДП «Харвіст-Умань»
строком на 20 років, який зареєстрований
26 грудня 2006 року у
Христинівському районному відділі
Черкаської регіональної філії ДП
«Центр ДЗК». Позивач вказував, що
вказаного договору не укладав та не
підписував. У зв'язку з цим, збільшивши
позовні вимоги, просив суд визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки № 38 від 16 листопада 2006 року.

Рішенням Христинівського районного
суду Черкаської області від 17 грудня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
недійсним договір оренди земельної
ділянки № 38 від 16 листопада 2006 року,
укладений між ОСОБА_3 та ДП «Ілліч-Агро
Умань» ВАТ «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча
(ДП «Харвіст-Умань») на земельну
ділянку НОМЕР_1 площею 1,90 га в
адміністративних межах с. Синиця
Христинівського району Черкаської
області. Витребувано з чужого
незаконного володіння відповідача ДП
«Харвіст-Умань» земельну ділянку
НОМЕР_1 площею 1,90 га в адміністративних
межах с. Синиці Христинівського району
Черкаської області державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ІІ-ЧР № 011643 та зобов'язано
останнього повернути вказане майно
законному власнику ОСОБА_3 Стягнуто з
ДП «Харвіст-Умань» на користь ОСОБА_4
витрати на проведення експертного
почеркознавчого дослідження у сумі 735
грн. 60 коп. та судовий збір у сумі
649 грн. 66 коп.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 10 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції у частині
стягнення судових витрат з ОСОБА_4
скасовано та в цій частині ухвалено
нове рішення про відмову у позові. В
іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ДП «Умань-Агро»,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із того, що
оспорюваний договір оренди землі є
недійсним, оскільки позивач його не
підписував, а орендну плату отримував
не від відповідача, а від ВАТ
«Уманьфермаш».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині стягненої суми
судового збору та ухвалюючи у цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що суд першої інстанції стягнув судові
витрати представнику позивача, який не
є стороною у справі.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 1,90
га, розташованої в адміністративних
межах Синицької сільської ради
Христинівського району Черкаської
області (а. с. 8).

Також у матеріалах справи є договір
оренди землі від 16 листопада
2006 року № 38, укладений між ОСОБА_3 та ДО
«Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча
(замінено на ДП «Харвіст - Умань»),
згідно якого орендодавець
ОСОБА_3 передав в оренду належну йому на
праві власності земельну ділянку
розміром 1,90 га, а орендар ДП «Харвіст -
Умань» взяв в оренду дану земельну
ділянку строком на 20 років.

Даний договір зареєстрований 26 грудня
2006 року у Христинівському районному
відділі Черкаської регіональної філії
ДП «Центр ДЗК» (а. с. 9-10).

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що договір
оренди укладається у письмовій формі.

Статтею 18 зазначеного Закону
встановлено, що договір оренди землі
набуває чинності після його державної
реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірний договір укладений сторонами у
письмовій формі та зареєстрований 26
грудня 2006 року у Христинівському
районному відділі Черкаської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК» (а. с.
10 зворот).

Проте згідно з висновком № 1529-П
експертного почеркознавчого
дослідження підпис від імені ОСОБА_3 в
оригіналі договору оренди земельної
ділянки № 38 від 16 листопада 2006 року
виконаний не ОСОБА_3, а іншою
особою (а. с. 13-16).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
посилаючись на вищезазначений
висновок експертного почеркознавчого
дослідження, виходив із того, що
оскільки позивач договір оренди не
підписував, то договір слід визнати
недійсним.

При цьому суд виходив зі змісту
висновку експертного почеркознавчого
дослідження від 26 грудня 2012 року,
виконаного Черкаським відділенням
КНДІСЕ за заявою ОСОБА_4 по дорученню
від ОСОБА_3 про призначення експертного
почеркознавчого дослідження (а. с. 13-16).

Відповідно до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК
України надані суду докази мають бути
належними та допустимими.

Однак суд першої інстанції не
перевірив, чи наданий позивачем до суду
висновок експерта відповідає розділу 1
«Почеркознавча експертиза»
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затверджених Наказом
Міністерства юстиції України від 08
жовтня 1998 року № 53/5 (чинної на час
проведення експертизи). Експерт, який
проводив дослідження у судове
засідання не викликався та не
попереджався про відповідальність,
передбачену статтями 384 і 385 КК України
за дачу завідомо неправдивого висновку
або відмову дати висновок та за відмову
без поважних причин від виконання
покладених на нього обов'язків.

Невиконання цих вимог робить
неможливим використання цього
висновку як висновку експертизи у
даній справі.

Суд апеляційної інстанції у порушення
ст. 303 ЦПК України доводи апеляційної
скарги належним чином не перевірив та у
частині визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним залишив в
силі рішення суду першої інстанції.

Крім того, суди не звернули належної
уваги, на те що позивач протягом 2008-2012
років отримував орендну плату за
спірним договором оренди землі у
розмірах, визначених договором, що
підтверджують його підписи на
відповідних відомостях ДП «Ілліч-Агро
Умань» (а. с. 41-52), та майже п'ять років не
звертався до відповідача щодо
безпідставного користування належною
йому земельною ділянкою.

Перевірка та з'ясування вказаних
обставин має значення для застосування
строків позовної давності, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
представник відповідача 07 серпня 2013
року подав до суду першої інстанції
заяву про застосування строків
позовної давності (а. с. 54).

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшли передчасного висновку про
задоволення позову, відповідно до ст. 338
ЦПК України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного
підприємства «Умань-Агро»
задовольнити частково.

Рішення Христинівського районного
суду Черкаської області від 17 грудня 2013
року та рішення апеляційного суду
Черкаської області від 10 лютого
2014 року скасувати, справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко