УХВАЛА

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське фінансове агентство
«Верус» в особі філії ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» в
Комінтернівському районі м. Харкова,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою
представником ОСОБА_4, на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 30 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 12 грудня 2013 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» (далі - ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус») в особі філії ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» в
Комінтернівському районі м. Харкова,
ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за укладеним між ними
кредитним договором від 1 червня 2006
року у розмірі 75 114,27 грн, просило
стягнути також солідарно з ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» в особі філії в
Комінтернівському районі м. Харкова та
ОСОБА_3 заборгованість за вказаним
кредитним договором у розмірі 200 грн та
судові витрати.

Посилалося на те, що відповідно до умов
вищевказаного кредитного договору
ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 5 851,30
грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08 %
річних з кінцевим терміном повернення 2
червня 2008 року і зобов'язалась щомісяця
та у визначені строки здійснювати
погашення частини суми заборгованості,
процентів за користування кредитом та
комісію.

На порушення умов кредитного договору
ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним
договором належним чином не
виконувала, не сплачувала щомісячні
платежі, в результаті чого станом на 29
січня 2013 року утворилася
заборгованість в розмірі 75 314,27 грн, яка
складається з: заборгованості за
кредитом в розмірі 5 851,30 грн,
заборгованості за процентами за
користування кредитом - 25 034,78 грн, а
також 40 365,61 грн - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором; 500
грн - штраф (фіксована частина), 3 562,58 грн
- штраф (процентна частина).

У забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитним договором між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ТОВ «Українське
Фінансове Агенство «Верус» в особі
філії ТОВ «Українське фінансове
агентство «Верус» у Комінтернівському
районі м. Харкова укладено договір
поруки, відповідно до якого поручитель
та позичальник відповідають перед
банком як солідарні боржники в розмірі
200 грн.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 30 травня 2013 року
позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 36 537,38 грн та судовий збір у
розмірі 367,37 грн. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_3, ТОВ «Українське Фінансове
Агентство «Верус» в особі філії ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» у Комінтернівському районі м.
Харкова на користь ПАТ «КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 200 грн.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 12 грудня 2013 року рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 30 травня 2013 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані
судові рішення та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, мотивуючи свої вимоги
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права та порушенням
норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати.

Висновки судів зазначеним вимогам
закону не відповідають.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
доведеності позову та наявності
передбачених ст. ст. 526, 530, 1049, 1054 ЦК
України підстав для стягнення
кредитної заборгованості, яка
утворилася у зв'язку з невиконанням
ОСОБА_3 належним чином взятих за
кредитним договором зобовʼ?язань та у
визначені строки погашення
заборгованості за кредитним договором
не здійснила.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Із матеріалів справи вбачається, що 1
червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 укладено договір № DNH4КР31100391,
відповідно до умов якого ОСОБА_3
отримала кредит у розмірі 5 851,30 грн зі
сплатою відсотків за користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення 2 червня 2008 року на підставі
заяви позичальника від 1 червня 2006
року

№ DNH4KP31100391.

У забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитним договором між позивачем та
ТОВ «Українське фінансове агенство
«Верус» в особі філії ТОВ «Українське
Фінансове Агенство «Верус» у
Комінтернівському районі

м. Харкова 22 березня 2011 року укладено
договір поруки, відповідно до якого
поручитель та позичальник
відповідають перед банком як солідарні
боржники.

Згідно з розрахунком заборгованості,
наданим банком, заборгованість ОСОБА_3
за кредитним договором від 1 червня 2006
року станом на 29 січня 2013 року склала 75
314,27 грн, яка складається з:
заборгованості за

кредитом - 5 851, 30 грн, заборгованості за
процентами за користування

кредитом - 25 034, 78 грн. Крім того,
нарахована неустойка, а саме: пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором в сумі 40 365,61 грн, штраф
(фіксована частина) - 500 грн, штраф
(процентна частина) -

3 562,58 грн.

Із позовом про стягнення
заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося 20 березня 2013 року та надано
суду умови і правила надання
банківських послуг (а. с. 7- 9).

Згідно з п. 5.5 Умов надання споживчого
кредиту термін позовної давності за
вимогами про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюються
сторонами тривалістю 5 років.

Вказані Умови не підписані
відповідачем. Умови і правила надання
банківських послуг стосуються усього
спектру фінансових послуг, що
надавалися банком, але не мають підпису
позичальника, його реквізитів,
відсутня і дата їх складання або
підпису сторонами, а також жодної
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від заяви. У заяві не
зазначено, що неврегульовані у ній
питання регулюються відповідно до
Умов.

Матеріали цивільної справи не містять
доказів того, що, підписуючи заяву,
відповідач знав та розумів вказані
Умови, у тому числі посилання щодо
погодження сторонами терміну позовної
давності тривалістю 5 років, що є
порушенням вимог ст. 259 ЦК України, яка
передбачає необхідність укладення
договору у письмовій формі про
збільшення строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Отже, законодавством чітко та
однозначно визначено, що підставою
застосування позовної давності є
виключно заява сторони у спорі під час
розгляду справи у суді першої
інстанції.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», згідно з яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
звʼ?язку із ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропуском позовної давності
при вирішенні таких спорів чинний ЦК
України не містить.

Заява про застосування строку позовної
давності подана відповідачем до суду
першої інстанції 22 квітня 2013 року (а. с.
24-26).

Проте, вирішуючи спір, на зазначене суд
першої інстанції уваги не звернув,
фактичні обставини не встановив, не
застосував закон, що регулює
правовідносини, які виникли між
сторонами.

Суд апеляційної інстанції на порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на
вищевказане уваги не звернув,
залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, безпідставно не
взяв до уваги та не перевірив в
достатньому обсязі доводів
апеляційної скарги відповідача про
пропущення позивачем строку позовної
давності при зверненні до суду з цим
позовом.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, а судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 213 - 214 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 30 травня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 12 грудня

2013 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
І.М. Завгородня