Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/2319/14
Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріМосіній О.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 02 квітня 2014 року та за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 та
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 02 квітня 2014 року та на
додаткове рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 15
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Головного управління
Державної казначейської служби
України у Запорізькій області,
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції,
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції Москаленко Є.А. про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що 18 серпня 2011 року Шевченківським
районним судом м. Запоріжжя було видано
виконавчий лист про відшкодування 2500
грн., в якому вказано боржником ОСОБА_7,
який мешкає за адресою АДРЕСА_1

На підставі даного виконавчого листа 10
квітня 2013 року державний виконавець
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції
Москаленко Є.А. постановою відкрив
виконавче провадження за № 37453248, також
було винесено постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження відносно боржника
ОСОБА_7, який мешкає за адресою АДРЕСА_2

15 квітня 2013 року державний виконавець
Москаленко Є.А. виніс постанову про
розшук майна боржника вже ОСОБА_5, який
мешкає за адресою АДРЕСА_2 В постанові
вказано: оголосити розшук майна (в тому
числі з подальшою передачею
транспортного засобу на штраф
майданчик ДАІ, вилученням ключів від
автомобілю та повідомленням
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції при затриманні ТЗ) марка ВАЗ
21061, державний номер НОМЕР_1, 25-Седан,
технічний паспорт НОМЕР_2, № двигуна
НОМЕР_3, рік випуску 1986, колір бежевий,
що належить боржнику ОСОБА_5.

На підставі цієї постанови автомобіль
позивача був вилучений та
постановлений на штраф майданчик ДАІ.

Не погодившись з цим позивач звернувся
зі скаргою на постанову про відкриття
виконавчого провадження від 10 квітня
2013 року та постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 10 квітня 2013 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 26 червня 2013 року скарга
позивача була задоволена. Визнано
зазначені вище постанови
неправомірними та зобов'язано
державного виконавця Москаленко Є.А.
винести постанову про зняття арешту з
вищевказаного автомобілю, що належить
ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_5 немає жодного
відношення до вказаного виконавчого
провадження.

Також позивач зазначив, що вимушений
був звертатися до Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя з позовною заявою до
ДП МВС України „Ін форм-Ресурси" про
витребування майна із незаконного
володіння, оскільки автомобіль
знаходився на штраф майданчику.

Посилаючись на те, що у зв'язку із
винесенням посадовою особою
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції
незаконних постанов, позивач був
змушений звертатися до суду за
захистом своїх порушених прав та
інтересів, а тому ним були понесені
судові витрат, а саме сплачено судовий
збір та витрати на правову допомогу, а
також понесені витрати зі сплати
комісійного збору при сплаті судових
витрат, які позивач просить
відшкодувати йому за рахунок
державного бюджету України. Крім того,
позивач вважає, що незаконними діями
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції Москаленко Є.А. йому завдано
моральну шкоду, яка полягає в душевних
стражданнях, оскільки він змушений був
на протязі тривалого часу звертатись в
різні інстанції захищаючи свої
порушені права. Моральну шкоду він
оцінює в 5000 грн., яку просить
відшкодувати йому за рахунок
державного бюджету України.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 02 квітня
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
Головним управлінням державної
казначейської служби України у
Запорізькій області коштів з
державного бюджету на користь ОСОБА_5,
1500 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Додатковим рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 15 квітня 2014 року вирішено
питання про стягнення з Головного
управління Державної казначейської
служби України у Запорізькій області
на користь позивача судового зборуу
розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі Ленінський ВДВС
Запорізького міського управління
юстиції посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове яким відмовити в
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Головне
управління Державної казначейської
служби України у Запорізькій області
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення та додаткове рішення
суду скасувати, ухвалити нове яким
відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 області
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення та додаткове рішення
суду скасувати, ухвалити нове яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 08 квітня 2013 року
до Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління надійшов
виконавчий лист № 082/2/891/2011 від 18 серпня
2011 року, виданий Шевченківським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 у
відшкодування завданої злочином
моральної шкоди в сумі 1000 грн., витрат
на правову допомогу 1000 грн., судових
витрат 500 грн., всього стягнути 2500 грн.
(а.с. 63-65).

08 квітня 2013 року до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
надійшла заява від стягувача про
прийняття до виконання вказаного
виконавчого документу.

10 квітня 2013 року державним виконавцем
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції
Москаленко Є.А. було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження,
де боржником за виконавчим документом
зазначено ОСОБА_7, який мешкає за
адресою: АДРЕСА_2 а також постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження (а.с. 9-10).

15 квітня 2013 року державним виконавцем
Москаленко Є.А. винесена постанова про
розшук майна боржника ОСОБА_7,
відповідно до якої оголошено розшук
майна (в тому числі з подальшою
передачею транспортного засобу на
штраф майданчик ДАІ, вилученням ключів
від автомобілю та повідомленням
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції при затриманні ТЗ) марка ВАЗ
21061, державний номер НОМЕР_1, 25-Седан,
технічний паспорт НОМЕР_2, № двигуна
НОМЕР_3, рік випуску 1986, колір бежевий,
що належить боржнику ОСОБА_5 (а.с. 71).

На підставі цієї постанови автомобіль
ОСОБА_5 був вилучений та постановлений
на штраф майданчик ДАІ (а.с. 8).

Також судом встановлено, що ухвалою
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 26 червня 2013 року, яка
набрала законної сили 02 липня 2013 року,
задоволена скарга ОСОБА_5 та визнано
постанови державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції
Москаленко Є.А. від 10 квітня 2013 року про
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим листом Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя по справі
082/2-891/2011, про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
за виконавчим листом Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя по справі
082/2-891/2011, про розшук майна боржника від
15 квітня 2013 року - неправомірними та
зобов'язано державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції
Москаленко Є.А. винести постанову про
зняття арешту з автомобілю марки ВАЗ
21061, державний номер НОМЕР_1, 25-Седан,
технічний паспорт НОМЕР_2, № двигуна
НОМЕР_3, рік випуску 1986, колір бежевий,
що належить боржнику ОСОБА_5 (а.с. 11).

В ухвалі суду судом встановлено, що дії
державного виконавця Москаленко Є.А. не
відповідають вимогам діючого
законодавства, а саме: при відкритті
виконавчого провадження державний
виконавець не перевірив чи відповідає
виконавчий документ вимогам ст. 18
Закону України "Про виконавче
провадження", оскільки у виконавчому
листі зазначено по-батькові іншої
особи, не зазначено ідентифікаційний
номер боржника, крім того, встановлено
порушення державним виконавцем вимог
ст.ст. 20, 25, 26, ч. 3 ст. 57 Закону України
"Про виконавче провадження".

Такі дії державного виконавця призвели
до незаконного вилучення автомобіля з
володіння позивача, який не мав ніякого
відношення до виконавчих дій.

Крім того, рішенням Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 19
грудня 2013 року було задоволено позов
ОСОБА_5 до ДП МВС України "Ін
форм-Ресурси" про витребування майна із
незаконного володіння та зобов'язано
ДП МВС України "Ін форм-Ресурси"
повернути ОСОБА_5 належний йому
автомобіль ВАЗ 21061, державний номер
НОМЕР_1 (а.с. 12).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням, у тому числі, у цивільній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до статті 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України
визначено перелік випадків
відшкодування моральної шкоди органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим, органом
місцевого самоврядування, фізичною або
юридичною особою, яка її завдала.
Зазначений перелік не є вичерпним,
оскільки пункт 3 статті передбачає
наявність інших випадків передбачених
законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
(стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до положень статті 11 Закону
№ 202/98-ВР шкода, заподіяна державним
виконавцем фізичним чи юридичним
особам під час виконання рішення,
підлягає відшкодуванню у порядку,
передбаченому законом, за рахунок
держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено право
особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав та законних інтересів. Відповідно
до частини другої цієї статті моральна
шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Оскільки, заявляючи позовні вимоги,
ОСОБА_5 посилався на завдання моральної
шкоди, яка полягала в перенесених
душевних і моральних стражданнях,
погіршенні самопочуття, то до спірних
правовідносин підлягає застосуванню
положення загального законодавства
про моральну шкоду, а саме: стаття 56
Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК
України та стаття 11 Закону № 202/98-ВР.

Відповідно до роз'яснень наданих у п. 28
Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах" від 07
лютого 2014 року при розгляді позовів
фізичних чи юридичних осіб про
відшкодування завданої шкоди
рішеннями, діями чи бездіяльністю
державного виконавця під час
проведення виконавчого провадження
суди повинні виходити з положень
статті 56 Конституції України, статті 11
Закону "Про державну виконавчу службу",
частини другої статті 87 Закону про
виконавче провадження, а також з
положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати,
що в таких справах відповідачами є
держава в особі відповідних органів
державної виконавчої служби, що мають
статус юридичної особи, в яких працюють
державні виконавці, та відповідних
територіальних органів Державної
казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди у
такому випадку є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, яка її
завдала, причинний зв'язок між ними.
Шкода відшкодовується незалежно від
вини.

Належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця є,
як правило, відповідне судове рішення
(вирок) суду, що набрало законної сили,
або відповідне рішення вищестоящих
посадових осіб державної виконавчої
служби.

Належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця по
даній справі, як вірно вказав суд
першої інстанції, є ухвала Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 26
червня 2013 року де доведено наявність
неправомірних дій виконавця щодо
незаконного вилучення майна позивача.

При встановленні можливої суми
відшкодування в грошовому еквіваленті
суд зіставляє глибину моральних
страждань і суму заявлених
компенсацій. При цьому враховуються:
глибина загальних страждань,
психологічний і фізичний стан
потерпілого, тривалість та їх належне
підтвердження.

Колегія суддів погоджується, що
позивач мав би вчиняти додаткові
зусилля, які б спрямовувались для
організації свого життя, мав
негативний зовнішній прояв наслідків
вилучення автомобіля на тривалий час.

З огляду на викладене, на відшкодування
моральної шкоди, апеляційний суд
вважає виходячи з засад справедливості
та розумності, суд першої інстанції
правомірно стягнув у відшкодування
моральної шкоди 1500 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо
стягнення витрат на правову допомогу
суд першої інстанції вірно виходи з
того, що розрахунок наданий адвокатом
щодо витрат на правову допомогу
стосується надання правової допомоги у
розгляді трьох цивільних справ, і
відповідно до наданого розрахунку не
можливо чітко окремо визначити витрати
на правову допомогу у даній конкретній
справі (а.с. 15). А інших доказів у цій
частині надано не було.

Доводи викладені в апеляційних скаргах
полягають у невірному розумінні
апелянтами застосованих судом норм
законодавства і власній переоцінці
доказів та не спростовують вірних
висновків суду викладених як в рішенні
так і в додатковому рішенні.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції відповідають фактичним
обставинам справи і вимогам закону,
доводи викладені в апеляційних скаргах
не спростовують його висновків,
підстави для зміни чи скасування
рішення чи додаткового рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції, ОСОБА_5, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Запорізькій області
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2014 року
та додаткове рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 15 квітня 2014 року у справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: