Номер провадження: 22-ц/785/3379/14
Головуючий у першій інстанції Донцов
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі головуючого
Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараш
А.А.

з участю секретаря Волчанського
О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Одеська залізниця» про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 06 лютого 2014
року, -

встановила:

15.08.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
зазначеним позовом, уточнивши
його в подальшому, до ДП «Одеська
залізниця», посилається на те, що
наказом №ЛВЧДК-3-05/1241-ОС від 17 липня 2013
року її незаконно звільнено з посади
провідника пасажирського вагону.

Представник відповідача позов не
визнав.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 06 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважаючи
рішення суду таким, що постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, 12.02.2014 року
надала до суду апеляційну скаргу про
його скасування з постановленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність i обґрунтованість
рішення суду першої iнстанцiї та
доводiв апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне її
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим, законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 прийнята на роботу по
безстроковому трудовому договору,
згідно наказу № 19/ок від 12.01.1994 року
/а.с.4/.

17 липня 2007 року між Пасажирським
вагонним депо Одеса-Головна в особі
начальника депо Кричуном В.П. та ОСОБА_2
укладено контракт за № 537 /а.с.6-9/.

25 травня 2010 року між Пасажирським
вагонним депо Одеса-Головна ДП
«Одеська залізниця» в особі начальника
депо Чернешенка М.М. та ОСОБА_2 укладено
додаткову угоду до контракту від 17.07.2007
р. №537, яким дію контракту продовжено до
17.07.2013 р. /а.с.4-5/.

На підставі наказу (розпорядження)
№ЛВЧДК-3-05/1241-ОС Осач І.Д.17.07.2013 р.
звільнено з резерву провідників
провідника пасажирського вагону на
підставі п.2 ст.36 КЗП України по
закінченню строку дії контракту №537
від 17.07.2007 р. /а.с.11/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що
позов є необгрунтованим та таким, що не
знайшов свого підтвердження в судовому
засіданні.

Колегія суддів не може погодитись з
такою думкою суду першої інстанції та
вважає її помилковою з наступних
підстав.

Порядок укладання контрактів з
робітниками (окрім керівників
держпідприємств) регулюється
Постановою КМУ від 19.03.1994 р. № 170 «Про
впорядкування застосування
контрактної форми трудового договору»
та внесеними змінами від 27.06.2000 року №
1038 до вищевказаної Постанови, згідно з
яким контрактна форма застосовується
тільки до працівників при прийомі
(наймі) на роботу.

Контрактна форма трудового договору
застосовується тільки до вперше
прийнятих на роботу працівників.
Працівники, прийняті на роботу по
безстроковому трудовому договору,
контракти не укладають.

Керівництво Укрзалізниці своїм листом
від 15.08.1997 року за № ЦЗ-1- 970, а Укрпрофжд
телеграмою № 963 від 19.08.1997 р також
звернули увагу, що контрактна форма
трудового договору застосовується
тільки до вперше прийнятих на роботу
працівників. Працівники, прийняті на
роботу по безстроковому трудовому
договору, контракти не укладають.

Власник або уповноважений ним орган
(работодавець) не має права вимагати
укладення контракта від робітника,
який раніш був прийнятий на роботу на
інших умовах (по безстроковому
трудовому договору).

Укладення контракта, у випадках не
встановлених законодавством України,
не дозволяється, оскільки це знижує
рівень соціальної захищеності
працівників і суперечить вимогам
Конвенції МОП № 158, 1982 року про
припинення трудових відносин за
ініціативою роботодавця,
ратифікованою Україною Постановою
Верховної Ради України від 4 лютого 1994
роки № 3933 - XII. Порушення цих вимог
відповідно до статті 9 КЗоТ може бути
основою для визнання недійсними умов
праці за контрактом як таких, які
погіршують положення працівника.

Відповідно ст. 4 Конвенції МОП № 158
трудові відносини з працівниками не
припиняються, якщо тільки немає
законних підстав для такого
припинення, пов'язаного зі здібностями
чи поведінкою працівника або
викликаного виробничою потребою
підприємства, установи чи служби.

Таким чином, відповідно до ст. 39-1 КЗпП
України ОСОБА_2 не може бути звільнена
з роботи за п.2 ст 36 КЗпП України,
оскільки договір вважався укладений на
невизначений строк.

Про наступне звільнення, за два місяця,
як того вимагає діюче законодавство,
відповідач ОСОБА_2 не попередив, іншу
роботу не запропонував, тим самим
порушивши порядок повідомлення
працівника про його звільнення згідно
ст. 49 КЗпП України.

Зважаючи на вищевикладене, на думку
колегії суддів, оскільки ОСОБА_2
прийнято на роботу по безстроковому
трудовому договору відповідно до
наказу № 19/ок від 12.01.1994 року,
переведення її на контрактну форму
трудового договору з 2000 року є
неправомірним.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на той факт, що позивач пропрацювала на
зазначеному підприємстві 20 років 6
місяців та 5 днів. Ніяких претензій з
приводу її роботи у відповідача не
було. На утриманні у ОСОБА_2 перебуває
дитина, яка навчається та потребує
матеріальної підтримки.

Таким чином, заслуговують на увагу
доводи позивача про поновлення її на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи, що середньомісячна
заробітна плата ОСОБА_2 складає 4 027, 50
грн., середньоденна заробітна плата
складає 190,86 грн., необхідно стягнути з
ДП «Одеська залізниця» на користь
ОСОБА_2 середній заробіток, за час
вимушеного прогулу з 17 липня 2013 року до
дня поновлення на роботі 15.05.2014 року у
розмірі 39 893,28 грн. /40 275 грн. - (190,86 грн. х 2)
381,72 грн./.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4
Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Таким чином, на думку колегії суддів,
через незаконне звільнення, залишення
без заробітної плати, нестачу коштів,
позивач втратила нормальні життєві
умови, постійно шукаючи випадкові
зарабітки, що вимагає від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя, постійно нервувала,
морально страждала. На її утриманні
неповнолітній син, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
батько якого помер у ІНФОРМАЦІЯ_2.
Дитина навчається у середньому
навчальному закладі на стаціонарі.

Тому, неправомірними діями відповідача
ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яку
колегія суддів оцінює у 2 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови в їх прийнятті.

Наведене свідчить про те, що суд
першої інстанції, в порушення ч. 4 ст. 10
ЦПК України, не сприяв всебічному та
повному з»ясуванню обставин справи, не
встановив обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, не
дав відповідної правової оцінки
наявним у матеріалах справи доказам, не
з»ясував, які правовідносини виникли
між сторонами та дійшов передчасних
висновків про обґрунтованість вимог
позивача.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.1,3,4 ст. 309, ч.2
ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 06 лютого 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Одеська залізниця» про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ ДП «Одеська залізниця»
№ЛВЧДК-3-05/1241-ОС від 17 липня 2013 року про
звільнення ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді провідника
пасажирського вагону Державного
підприємства «Одеська залізниця» з
17.07.2013 року.

Стягнути з ДП «Одеська залізниця» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток, за
час вимушеного прогулу з 17 липня 2013
року до дня поновлення на роботі 15.05.2014
року у розмірі 39 893,28 грн.

Стягнути з ДП «Одеська залізниця» на
користь ОСОБА_2 на відшкодування
моральної шкоди - 2 000,00 грн.

Стягнути з ДП «Одеська залізниця» на
користь держави судовий збір у розмірі
398,93 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді

В.Д.Коротков

А.А.Калараш