Справа № 459/6055/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/2944/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді - Копняк
С.М.

суддів - Мацея
М.М, Монастирецького Д.І.

секретар - Олексів
О.А.

з участю представника відповідача -
Вандзьо О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 17 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 17 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_4 8 000
грн. 00 коп. моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва при виконанні
трудових обов»язків.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржило Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області.

Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області в обгрунтування
апеляційної скарги посилається на те,
що оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, вказує про те, що при
ухваленні рішення судом не було взято
до уваги , що п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» зобов»язаний у
встановленому законодавством порядку
відшкодувати грошову суму за моральну
шкоду за наявності факту заподіяння
моральної шкоди потерпілому у вигляді
страхової виплати.

Відшкодування моральної шкоди
у зв»язку з втратою працездатності
випливає з трудових правовідносин, а
відтак позивачем пропущений
трьохмісячний строк звернення з
позовом.

П.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 та п.3 ст.34 ЗУ
«Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачали виплату
моральної шкоди, за наявності висновку
медичних закладів про факт заподіяння
моральної шкоди потерпілому, що не
враховано судом першої інстанції при
постановленні оскаржуваного рішення.

На час встановлення вперше
стійкої втрати професійної
працездатності діяв Порядок
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями (МСЕК) ступеня
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов»язане з
виконанням трудових обов'язків, згідно
якого на МСЕК покладено обов»язок
встановлення факту спричинення
моральної шкоди. Позивач надав суду
лише довідку МСЕК, яка на думку
апелянта, може бути підставою тільки
для розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди, і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Позивачем не надано
жодного медичного висновку та доказу
про те, що саме від професійного
захворювання він терпить моральні і
фізичні страждання, а не від загальних
захворювань.

Вважає, що суд не взяв до уваги
також і те, що позивач знав при
прийнятті на роботу про шкідливі та
небезпечні умови праці на підприємстві
та про наслідки, які тягне за собою
робота в даних умовах. При виявленні
перших ознак хвороби позивач мав право
звільнитися з роботи, однак він надалі
продовжував працювати в шкідливих
умовах праці, чим надалі погіршував
стан свого здоров»я, що призвело до
встановлення стійкої часткової втрати
професійної працездатності у зв»язку з
професійним захворюванням.

Також судом не було враховано,
що позивачем не обґрунтовано розмір
відшкодування моральної шкоди.

Мотивує апеляційну скаргу
також і тим, що судом також не було
взято до уваги, що позивачу
здійснюються Відділенням виконавчої
дирекції Фонду в м.Червонограді
щомісячні страхові виплати у зв»язку з
частковою втратою професійної
працездатності. Було виплачено
одноразову страхову виплату у зв»язку
з встановленням вперше стійкої втрати
професійної працездатності у зв»язку з
трудовим каліцтвом та професійним
захворюванням, забезпечено двома
санаторно-курортними путівками.

Окрім того, на даний час
позивач може працювати на інших
роботах за професіями, які не пов"язані
з впливом шкідливих факторів.

Просить ухвалити нове рішення,
яким скасувати рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 17 лютого 2014
року та відмовити в задоволенні позову
позивача ОСОБА_4 повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача
Вандзьо О.Б. в підтримання мотивів
викладених в апеляційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів погоджується з правильністю
висновків суду першої інстанції,
оскільки вони зроблені на підставі
правильного встановлення існуючих
правовідносин між сторонами, а доводи
апеляційних скарг правильності
оскаржуваного рішення не спростовують.
До такого висновку колегія суддів
дійшла з врахуванням наступних
обставин.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Стаття 23 ЦК України передбачає,
що особа має право на відшкодування
моральної шкоди, яка, зокрема полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної
частини Рішення Конституційного суду
України № 1-рп2 від 27.01.2004 року
передбачено, що ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють і моральні
та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1997
року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
працездатності.

Відповідно до ст.9 Закону
України "Про охорону праці"
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", в
редакції закону, яка діяла на момент
встановлення позивачу стійкої втрати
працездатності та інвалідності,
моральну шкоду потерпілому
виплачує Фонд соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України.

Пунктом 3 ст.34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, що
спричинили втрату працездатності", в
редакції закону, яка діяла на момент
встановлення позивачу стійкої втрати
працездатності та інвалідності,
передбачено відшкодування моральної
шкоди Фондом соціального страхування
від нещасних випадків та професійних
захворювань України.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що згідно з
трудовою книжкою позивача останній
28.08.1978 року прийнятий на шахту імені
Ленінського комсомолу підземним
робітником очисного вибою V розряду.

30.04.1981 року звільнений по ст.38 КЗпП
УССР по ініціативі працівника. 30.05.1981
року прийнятий на шахту № 10
«Великомостівська» підземним гірничим
робітником очисного вибою V розряду.

02.12.1998 року звільнений з роботи по
ст.38 КЗпП України по ініціативі
працівника у зв'язку з виходом на
пенсію.

Згідно з актом №47 від 07.09.1989
року про нещасний випадок на
виробництві, позивач внаслідок падіння
породи отримав травму лівої руки.

Відповідно до акту №36 про нещасний
випадок на виробництві від 09.06.1996 року,
позивач внаслідок падіння породи
отримав травму лівого ока (а.с. 13-14).

У зв'язку з тривалою роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці позивач був змушений звертатися
за медичною допомогою, що
підтверджується копіями наявних у
справі медичних документів.

Довідкою МСЕК серії 2-18 АИ №
003631 від 01.10.1997 року позивачу
встановлено 5% втрати професійної
працездатності у зв'язку з трудовим
каліцтвом.

Відповідно до довідки МСЕК серії
ЛВА-2 № 007349 від 25.07.2002 року позивачу
встановлено 40% втрати професійної
працездатності, з яких: 20% -
антракосилікоз, 20% - трудове каліцтво.

Згідно з довідкою МСЕК серії
ЛВА-2 № 028770 від 25.02.2011 року останньому
встановлено 25% втрати професійної
працездатності.

Довідкою МСЕК серії 10 ААА №
816069 від 25.02.2011 року позивачу
безтерміново встановлено III групу
інвалідності.

Задовольняючи позовні вимоги
частково , суд першої інстанції вірно
керувався приписами ч.2 ст. 153 КЗпП
України, відповідно до якої
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно статті 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до частин 2, 3 ст.23 ЦК
України моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України
установлено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.1168 ЦК моральна шкода,
завдана каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Колегія суддів не приймає до
уваги посилання представника
відповідача про необхідність
встановлення факту моральної шкоди на
підставі висновків МСЕК, оскільки, як
вірно зазначено в рішенні суду першої
інстанції, відповідно до Рішення
Конституційного Суду України №1-9/2004
від 27.01.2004 року, ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання. Крім
цього, наказ МОЗ України №212 від 22.11.1995
року, яким було передбачено
встановлення факту моральної шкоди на
підставі висновків МСЕК, втратив
чинність згідно наказу МОЗ України №420
від 05.06.2012 року.

З досліджених матеріалів
справи вбачається, що знайшли
підтвердження обставини заподіяння
позивачеві моральної шкоди, яка
обумовлена моральним та фізичним
стражданням з приводу ушкодження
здоров'я, погіршення життєвих умов, що
потребує від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
вірно врахував той факт, що позивач не
має можливості повноцінно працювати та
для організації свого життя йому
доводиться докладати додаткові
зусилля, а відтак при визначенні
розміру відшкодування, керуючись
встановленими законом принципами
виваженості та розумності правильно
визначив таке в сумі 8 000 (вісім тисяч)
грн. 00 коп., а в іншій частині позову
відмовив за необґрунтованістю.

Наведе не спростовує твердження
апелянта про незаконність рішення суду
першої інстанції, таке прийнято з
дотриманням вимог процесуального та
матеріального закону, а тому підстави
для його скасування відсутні. Суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини у справі,
подані сторонами докази та правильно
визначив характер спірних
правовідносин.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційних
скарг, доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303,п.1 ч.1 ст.307,ст.308,313,п.1
ч.1 ст.314,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області -- відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 17 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Мацей М.М.

Монастирецький Д.І.