У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 31 травня 2013 року,

в с т а н о в и
л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зазначеним позовом, який згодом
неодноразово уточнював, і остаточно
просив визнати за ним у порядку поділу
майна подружжя право власності на
квартиру АДРЕСА_1, автомобіль БМВ-320,
державний номер НОМЕР_1, гараж
боксового типу по АДРЕСА_3, а за ОСОБА_4
- право власності на квартиру АДРЕСА_2
та стягнути з останньої на його
користь у рахунок компенсації вартості
частки у майні 1 762 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з 27
липня 1995 року по 28 лютого 2009
року він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 За
час шлюбу ними набуте зазначене
рухоме та нерухоме майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, про поділ якого сторони згоди
не дійшли.

Заочним рішенням Ватутінського
міського суду Черкаської області від
24 вересня 2012 року позов задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_3 у порядку поділу
майна подружжя право власності на
квартиру АДРЕСА_1, автомобіль БМВ-320,
державний номер НОМЕР_1, гараж
боксового типу по АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_4 у порядку поділу
майна подружжя право власності на 2/3
частки квартири АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у
рахунок компенсації вартості частки у
майні 1 661,12 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 31 травня 2013 року
рішення Ватутінського міського суду
Черкаської області від 24 вересня
2012 року скасовано та ухвалено нове
рішення.

Визнано за ОСОБА_3 у порядку поділу
майна подружжя право власності на 1/2
частку автомобіля БМВ-320, державний
номер НОМЕР_1, 1/2 частку гаража
боксового типу по АДРЕСА_3, 1/3 частку
квартири АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_4 у порядку поділу
майна подружжя право власності на 1/2
частку автомобіля БМВ-320, державний
номер НОМЕР_1, 1/2 частку гаража
боксового типу по АДРЕСА_3, 1/3 частку
квартири АДРЕСА_2.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду
Черкаської області від 31 травня 2013 року
в частині визнання за позивачем права
власності у порядку поділу майна
подружжя на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2
та ухвалити в цій частині нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У іншій частині судове рішення суду
апеляційної інстанції не оскаржено і
підстав перевіряти його законність і
обґрунтованість у цій частині у суду
касаційної інстанції немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання за позивачем права
власності у порядку поділу майна
подружжя на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
реальний поділ зазначеної квартири у
відповідних частках неможливий, так як
площа новоутвореної квартири, що
відповідає 1/3 частці складає 19,1 кв.м, що
менше мінімально допустимої площі
однокімнатної квартири (30 кв.м).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в зазначеній частині та
ухвалюючи нове про задоволення позову,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що квартира АДРЕСА_2 набута
сторонами за час шлюбу, є їх спільною
сумісною власністю, тому підлягає
поділу з відповідним визнанням права
власності на неї.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитись повністю не
можна.

Судами встановлено, що з 27 липня 1995
року по 28 лютого 2009 року ОСОБА_4
перебувала у шлюбі з ОСОБА_3

За час шлюбу ними набуте майно, а саме
квартира АДРЕСА_1, квартира АДРЕСА_2,
автомобіль БМВ-320, державний номер
НОМЕР_1, гараж боксового типу по
АДРЕСА_3.

Статтею 22 КпШС України визначено, що
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України майно,
яке належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року,
роз'яснено, що, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК
України, ч. 3 ст. 368 ЦК України),
відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

У апеляційній скарзі заявник
зазначала, що квартира АДРЕСА_2 є її
особистою власністю, тому не може бути
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Право власності на
квартиру вона набула на підставі
ухвали Ватутінського міського суду
Черкаської області від 17 грудня 1996 року
про затвердження мирової угоди, за якою
вона сплатила ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за 2/3
частки квартири 6 175 грн, 1/3 частка
квартири належала їй. Грошові кошти,
які сплачені за 2/3 частки зазначеної
квартири, належали особисто їй і були
одержані за договором купівлі-продажу
частини жилого будинку від 5 жовтня 1996
року.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Зміст рішення суду апеляційної
інстанції передбачений в
ст. 316 ЦПК України, в ньому, зокрема,
зазначаються: узагальнені доводи та
заперечення осіб, які беруть участь у
справі; встановлені судом першої
інстанції та неоспорені обставини, а
також обставини, встановлені
апеляційним судом і визначені
відповідно до них правовідносини;
мотиви зміни рішення чи скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення, назви,
статті, її частини, абзацу, пункту,
підпункту закону, на підставі якого
вирішено справу, а також
процесуального закону, яким суд
керувався.

Зробивши висновок про те, що підставою
для скасування судового рішення і
частково задоволення позову є
неповнота з'ясування судом першої
інстанції обставин справи і порушення
та неправильне застосування норм
матеріального права, суд апеляційної
інстанції не врахував, що норми
процесуального права щодо повноти та
всебічності розгляду справи (ст. 213 ЦПК
України) поширюються як на судове
рішення суду першої інстанції, так і на
судове рішення суду апеляційної
інстанції.

У разі встановлення судом апеляційної
інстанції порушення судом першої
інстанції вимог закону щодо повноти і
всебічності розгляду справи, суд
апеляційної інстанції зобов'язаний
усунути ці недоліки і ухвалити рішення
з додержанням норм процесуального
права, правильно застосувавши норми
матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, у порушення
вимог ст. ст. 212-214, 303, 307, 316 ЦПК України,
не перевірив доводів апеляційної
скарги щодо особистої приватної
власності відповідача на частку
спірної квартири та у рішенні не
зазначив конкретні обставини і факти,
що спростовують такі доводи; не
встановивши обсяг спільно нажитого
подружжям майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, не з'ясувавши джерело і
час його придбання, ухвалив рішення з
такими порушеннями норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Крім того, судом апеляційної інстанції
при вирішенні спору в частині
визначення обсягу спільно нажитого
майна не враховано час набуття цього
майна і помилково застосовано норми СК
України, що набув чинності 1 січня 2004
року.

Ураховуючи викладене, рішення суду
апеляційної інстанції на підставі ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню в
частині, що оскаржена заявником, з
передачею справи в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 31 травня 2013 року в
частині поділу 2/3 часток квартири
АДРЕСА_2 з відповідним визнання права
власності на них скасувати, справу в
цій частині направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П.Касьян

Судді:
В.І.Амелін

Т.П.Дербенцева

С.О.Карпенко

В.О.Савченко