Справа № 472/1999/13-ц
Веселинівський районний суд
Миколаївської області у складі:
головуючого судді
з участю представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Веселинове
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Веселинівської селищної ради
Веселинівського району Миколаївської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_5, - про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
на земельну частку (пай) у порядку
11 грудня 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовною заявою до
Веселинівської селищної ради
Веселинівського району Миколаївської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_5, про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
на земельну частку (пай) у порядку
В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.
Звенигородка Веселинівського району
помер його батько ОСОБА_6, після смерті
якого відкрилася спадщина, до складу
якої, зокрема, ввійшло право на
земельну частку (пай) розміром 5,53 в
умовних кадастрових гектарах в землях,
переданих у колективну власність КСП
ім.. Шевченка, право спадкодавця на яку
було посвідчено Сертифікатом на право
на земельну частку (пай) серії МК № 0083512,
виданим Веселинівською районною
державною адміністрацією 9 січня 1997
року, зареєстрованим в Книзі
реєстрації сертифікатів на право на
земельну частку (пай) за № 2381.
За життя ОСОБА_6 заповіту не
залишив, тому у відповідності зі ст. 529
ЦК Української РСР право на
спадкування за законом у першу чергу
набув позивач, як син спадкодавця, та
його дружина ОСОБА_5.
Після поховання батька, за
взаємною згодою спадкоємців позивач
прийняв на зберігання Сертифікат на
право на земельну частку (пай),
повідомив про прийняття спадщини
Фермерське господарство «Горизонт»,
яке використовувало належну земельну
частку (пай) на підставі договору
оренди земельної частки (паю) та
отримав від ФГ «Горизонт» належну
батькові орендну плату за 2003 рік. Інший
спадкоємець ОСОБА_5 заявила небажання
приймати спадщину, а тому дій,
передбачених ст. 549 ЦК Української РСР
не вчиняла. До нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини він не
звертався, оскільки вважав, що
звертатися було не обов'язково, так як
він вступив в володіння спадковим
майном, а саме: прийняв на зберігання
правовстановлюючий документ та
отримував орендну плату. В теперішній
час йому стало відомо, що, відповідно до
вимог нового ЦК України, який набув
чинності з 1 січня 2004 року, спадкоємець
зобов'язаний отримати свідоцтво про
право на спадщину за законом. У зв'язку
з цим він звернувся до нотаріальної
контори з приводу отримання свідоцтва
про право на спадщину, але йому було
відмовлено з посиланням на те, що ним не
надано незаперечних доказів, що він
прийняв спадщину шляхом вчинення
протягом шести місяців з дня її
відкриття дій, передбачених ст.. 549 ЦК
УРСР, а тому відповідно до ст. 1272 ЦК
України вважається таким, що не прийняв
спадщину та одночасно вказала на те, що
ОСОБА_5 відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК
України прийняла спадщину. В зв'язку з
цим він звернувся до суду, просить
встановити факт прийняття ним
спадщини, яка відкрилася після ОСОБА_6
та визнати за ним у порядку спадкування
право на земельну частку (пай) розміром
5,53 в умовних кадастрових гектарах в
землях, переданих у колективну
власність КСП ім. Шевченка, успадковане
ним після смерті ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Звенигородка
Веселинівського району Миколаївської
В судовому засіданні позивач
ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1
позовну заяву підтримали повністю в
тому ж обсязі і з тих же підстав.
Просять встановити факт прийняття
позивачем спадщини, яка відкрилася
після смерті ОСОБА_6 та визнати за
позивачем у порядку спадкування право
на земельну частку (пай) розміром 5,53 в
умовних кадастрових гектарах в землях,
переданих у колективну власність КСП
ім.. Шевченка, успадковане ним після
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.
Звенигородка Веселинівського району
Миколаївської області, при цьому
позивач суду пояснив, що після смерті
батька відкрилася спадщина, зокрема на
право на земельну частку (пай) розміром
5,53 га. Оскільки батько заповіту не
залишив, то він набув право на
спадкування за законом у першу чергу, а
також його дружина ОСОБА_5, яка заявила
про небажання приймати спадщину, а тому
ніяких дій щодо її прийняття не
вчиняла. До нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини він не
звертався, оскільки вважав, що
звертатися було не обов'язково, так як
він вступив в володіння спадковим
майном, а саме: прийняв на зберігання
Сертифікат на право на земельну частку
(пай) та отримав орендну плату за 2003 -2004
роки. Просить суд задовольнити його
Представник відповідача
Веселинівської селищної ради Улусян
В.В. в судовому засіданні позовні
вимоги визнав повністю та не
заперечував щодо задоволення позову.
Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_5, в судовому засіданні суду
пояснила, що вона не заперечує щодо
задоволення позову. Суду пояснила, що
вона з 1992 року по день смерті ОСОБА_6
перебувала з ним в зареєстрованому
шлюбі та після його смерті до
нотаріальної контори з заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
не зверталася. Дійсно померлому
належала земельна частка (пай) розміром
5,53 га, право на яку посвідчене
Сертифікатом на право на земельну
частку (пай), яка знаходилася у
фермерському господарстві "Горизонт",
так як це господарство користувалося
земельним паєм та сплачувало орендну
плату. Приблизно в жовтні - листопаді
2003 року вона забрала Сертифікат у ФГ
"Горизонт" та через декілька днів
передала його позивачу, щоб той
оформляв спадщину на себе, окільки в
неї у самої є земельна ділянка та на той
час у неї не було коштів для оформлення
свого спадкового права.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_3,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Улусяна В.В.
та третьої особи ОСОБА_5, дослідивши
матеріали справи, суд в межах заявлених
вимог та наданих доказів, дійшов
висновку, що позовна заява підлягає
частковому задоволенню з наступних
В судовому засіданні встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Звенигородка
Веселинівського району Миколаївської
області помер батько позивача ОСОБА_6,
про що було зроблено актовий запис № 112,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть серії ІІ-ФП № 172975 (а.с. 7). Після
смерті батька відкрилася спадщина, до
складу якої, зокрема, ввійшло право на
земельну частку (пай) розміром 5,53 в
умовних кадастрових гектарах в землях,
переданих у колективну власність КСП
ім. Шевченка, право спадкодавця на яку
було посвідчено Сертифікатом на право
на земельну частку (пай) серії МК № 0083512,
виданим Веселинівською районною
державною адміністрацією 9 січня 1997
року, зареєстрованим в Книзі
реєстрації сертифікатів на право на
земельну частку (пай) за № 2381. (а.с. 14).
За життя ОСОБА_6 заповіту не
залишив, тому у відповідності зі ст. 529
ЦК Української РСР право на
спадкування за законом у першу чергу
набули позивач, як син спадкодавця, та
його дружина ОСОБА_5.
До нотаріальної контори з заявою
про прийняття спадщини позивач не
звертався, оскільки вважав, що
звертатися було не обов'язково, так як
він вступив в володіння спадковим
майном, а саме: прийняв на зберігання
правовстановлюючий документ та
отримував орендну плату. В теперішній
час йому стало відомо, що відповідно до
вимог нового ЦК України, який набув
чинності з 1 січня 2004 року, спадкоємець
зобов'язаний отримати свідоцтво про
право на спадщину за законом. У зв'язку
з цим позивач звернувся до
нотаріальної контори з приводу
отримання свідоцтва про право на
спадщину, але йому було відмовлено з
посиланням на те, що ним не надано
незаперечних доказів, що він прийняв
спадщину шляхом вчинення протягом
шести місяців з дня її відкриття дій,
передбачених ст. 549 ЦК Української РСР,
а тому відповідно до ст. 1272 ЦК України
вважається таким, що не прийняв
спадщину, та одночасно вказано на те, що
ОСОБА_5 відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК
України прийняла спадщину.
Суд вважає, що урегулювання
правовідносин та заявлених вимог
позивача необхідно вирішувати на
підставі Цивільного кодексу, який
діяв на час смерті ОСОБА_6, тобто в ред.
Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
Пунктом 113 Інструкція про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №18/5 від
14.06.1994 року, яка діяла на час відкриття
спадщини, передбачено, що доказом
вступу в управління чи володіння
спадковим майном можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, виконавчого комітету
місцевої ради народних депутатів чи
відповідної місцевої державної
адміністрації про те, що спадкоємець
безпосередньо перед смертю
спадкодавця проживав разом з ним, або
про те, що спадкоємцем було взято майно
спадкодавця; довідка державної
податкової служби, страховика чи
іншого органу про те, що спадкоємцем
після відкриття спадщини сплачувались
податки або страхові платежі по
обов`язковому страхуванню, квитанція
про сплату податку, страхового платежу;
копія рішення суду, що набрало законної
сили, про встановлення факту
своєчасного прийняття спадщини; запис
у паспорті спадкоємця або в будинковій
книзі, який свідчить про те, що
спадкоємець був прописаний в
спадковому будинку (квартирі) в період
шести місяців після смерті
спадкодавця, та інші документи, що
підтверджують факт вступу спадкоємця в
управління чи володіння спадковим
Доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном може бути
наявність у спадкоємців ощадної
книжки, іменних цінних паперів,
квитанцій про здані в ломбард речі,
свідоцтва про реєстрацію (технічного
паспорта, реєстраційного талону) на
автотранспортний засіб чи іншу
самохідну машину або механізм,
державного акта на право приватної
власнсоті на землю та інших документів,
виданих відповідними органами на ім`я
спадкодавця на майно, користування
яким можливе лише після належного
оформлення прав на нього.
Факт прийняття спадщини позивачем
післі смерті свого батька ОСОБА_6
шляхом вступу у фактичне володіння
спадковим майном підтверджується
наданими позивачем доказами:
Сертифікатом на право на земельну
частку (пай), який позивач прийняв на
зберігання від третьої особи ОСОБА_5
восени 2003 року та даними довідки
фермерського господарства "Горизонт"
від 25.03.2014 р. № 6 про те, що ОСОБА_3
отримав орендну плату за оренду
земельного паю ОСОБА_6 у 2003-2004 роках,
показаннями свідка ОСОБА_7 про те, що
Сертифікат на право на земельну частку
(пай) ОСОБА_5 передала позивачу для
оформлення ним спадкового права на
земельну частку (пай).
Оскільки позивач ОСОБА_3
прийняв на зберігання
правовстановлюючий документ та
отримував орендну плату, то суд вважає,
що в судовому засіданні підтвердився
факт прийняття позивачем ОСОБА_3
спадщини після смерті батька ОСОБА_6
Судом
встановлено, що позивач фактично
вступив у володіння спадковим майно
протягом шести місяців з дня відкриття
З огляду на викладене суд вважає, що
позовна вимога позивача в частині
встановлення факту прийняття ним
спадщини, яка відкрилася після ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в
с.Звенигородка Веселинівського району
Миколаївської області, є обгрунтованою
та підлягає задоволенню.
Відповідно до положень Закону
України "Про нотаріат" оформлення
спадкових прав та видача
правовстановлюючого документа, який
посвідчує право на спадщину
здійснюється нотаріусами, за
виключенням випадків, коли таке право
оспорюються, чи втрачена можливість
отримання свідоцтва про право на
Дослідженими в судовому
засіданні доказами встановлено, що
право позивача на спадщину іншим
спадкоємцем ОСОБА_5 не оспорюється, та
державним нотаріусом було надано
роз`яснення позивачу про неможливість
видачі свідоцтва в зв`язку з тим, що він
не надав незаперечних доказів вчинення
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини дій, передбачених ст.549 ЦК РСР,
а тому вважаєтьтся таким, що не прийняв
Врахавуючи, що в судовому
засіданні факт прийняття спадщини
позивачем підтвердився наданими ним
доказами, і що відповідно до положень
ст.548 ЦК Української РСР прийнята
спадщина визнається належною
спадкодавцеві з моменту відкриття
спадщини, то таким чином суд вважає, що
позивач не втратив можливість
звернутися до нотаріуса для оформлення
обставин, суд приходить до переконання,
що позовна вимога позивача про
визнання за ним у порядку спадкування
права на земельну частку (пай) розміром
5,53 в умовних кадастрових гектарах в
землях, переданих у колективну
власність КСП ім.. Шевченка,
успадковане ним після ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Звенигородка
Веселинівського району Миколаївської
області, чиє право було посвідчене
Сертифікатом на право на земельну
частку (пай) серії МК № 0083512, виданим
Веселинівською районною державною
адміністрацією 9 січня 1997 року,
зареєстрованим в Книзі реєстрації
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) за № 2381, є необґрунтованою
та такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного,
керуючись ст. ст.4, 6, 10, 11, 58, 59, 60, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218, ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_3 до Веселинівської
селищної ради Веселинівського району
Миколаївської області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_5, - про
встановлення факту прийняття спадщини,
яка відкрилася після ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Звенигородка
Веселинівського району Миколаївської
області, - задовольнити повністю.
Встановити факт прийняття
спадщини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
відкрилася після ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Звенигородка
Веселинівського району Миколаївської
В задоволенні позову в частині
визнання за ОСОБА_3 у порядку
спадкування права на земельну частку
(пай) розміром 5,53 в умовних кадастрових
гектарах в землях, переданих у
колективну власність КСП ім. Шевченка,
успадковане ним після ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Звенигородка
Веселинівського району Миколаївської
області, чиє право було посвідчене
Сертифікатом на право на земельну
частку (пай) серії МК № 0083512, виданим
Веселинівською районною державною
адміністрацією 9 січня 1997 року,
зареєстрованим в Книзі реєстрації
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) за № 2381 - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Миколаївської
області через Веселинівський районний
суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги до апеляційного суду
Миколаївської області, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя Веселинівського районного

суду Миколаївської області
Л.О.
Орленко