Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про вселення та усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 24 грудня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 7 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до

ОСОБА_4 про вселення та усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 1 лютого 2013 року
зареєстрував право власності на 1/2
частини квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування його матері ОСОБА_5 від 7
грудня 2005 року. До моменту смерті
матері вільно знаходився у спірній
квартирі, у будь-який момент мав
можливість безперешкодно заходити до
житла. Однак з моменту реєстрації права
власності відповідач чинить перешкоди
щодо користування його майном, зокрема
не пускає у житло, не дає ключі від
вхідних дверей, позивач вказує, що для
того щоб уникнути спору, змушений
звертатися до правоохоронних органів,
ЖЕКу, однак відповідач свідомо
перешкоджає позивачу користуватись
його власністю, створюючи при цьому
штучні перешкоди у вселенні. Тому
просить суд вселити його у квартиру
АДРЕСА_1, та зобовʼ?язати ОСОБА_4 не
чинити перешкоди у користуванні,
надавши дублікати ключів від вхідних
дверей зазначеної квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 24 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про вселення та усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
задоволено. Вселено ОСОБА_3 у квартиру
АДРЕСА_1. Зобовʼ?язано ОСОБА_4 не чинити
перешкод у користуванні ОСОБА_3
квартирою АДРЕСА_1, надавши ОСОБА_3
дублікат ключів від вхідних дверей
квартири. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 229 грн 40
коп.

Ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 7 лютого

2014 року рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 24 грудня 2013 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення першої та
апеляційної інстанцій не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що 7 грудня 2005 року

ОСОБА_5 - мати ОСОБА_3 подарувала
останньому 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,
що підтверджується договором
дарування, посвідченим приватним
нотаріусом Хмельницького міського
нотаріального округу, зареєстрованим
за № 6457. Право власності ОСОБА_3
зареєстровано у Державному реєстрі
права власності на нерухоме майно 1
лютого 2013 року. Спірна квартира є
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та

ОСОБА_4, однак останній чинить
перешкоди в користуванні вказаним
житлом.

Також судом першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір в розмірі 229 грн 40 коп.

Проте погодитися з таким висновком про
стягнення судових витрат не можна.

Судами встановлено, що 7 грудня 2005 року
ОСОБА_5 - мати ОСОБА_3, подарувала
останньому 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,
що підтверджується договором
дарування, посвідченим приватним
нотаріусом Хмельницького міського
нотаріального округу, зареєстрованим
за № 6457. Право власності ОСОБА_3
зареєстровано у Державному реєстрі
прав на нерухоме майно 1 лютого 2013 року.
Зазначена квартира є спільною сумісною
власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4

До моменту смерті ОСОБА_5 позивач у
будь-який момент мав можливість
безперешкодно заходити до житла. З
моменту реєстрації права власності у
ОСОБА_3 виникли проблеми щодо вільного
доступу до зазначеної квартири, а саме:
ОСОБА_4 чинить перешкоди у користуванні
зазначеним житлом, встановивши вхідні
двері, ключі від яких позивачу не надав,
посилаючись на те, що ОСОБА_3 не має
права на проживання в зазначеній
квартирі.

Постановляючи судові рішення про
задоволення позовних вимог, суди
правильно послалися на ст. 155 ЖК України
та ст. ст. 319, 358, 391 ЦК України.

Однак суди не надали належної оцінки
тому, що ОСОБА_4 є інвалідом другої
групи, що підтверджується пенсійним
посвідченням

№ НОМЕР_1, та не застосували норми щодо
звільнення від сплати

ОСОБА_4 від судового збору згідно з п. 9
ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з п. 9 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір» від сплати судового
збору звільняються інваліди І та ІІ
груп, законні представники
дітей-інвалідів і недієздатних
інвалідів І та ІІ груп.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку та залишаючи рішення суду
першої інстанції без змін, апеляційний
суд на зазначене порушення норми
матеріального і процесуального права
уваги не звернув, доводи апеляційної
скарги належним чином не перевірив і
помилково залишив рішення суду першої
інстанції повністю без змін.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені, ухвалені у справі судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу

ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування, оскільки судами порушені
чинні процесуальні норми українського
законодавства.

З відповідача безпідставно стягнуто
судовий збір, хоча він звільнений від
сплати судового збору, судові рішення в
цій частині підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 24 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 7 лютого 2014
року в частині стягнення судового
збору з ОСОБА_4 скасувати, а в іншій
частині судові рішення залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
І.М. Завгородня