Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука
А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Українсько-Китайські Технології»,
ОСОБА_7, про відшкодування майнової
шкоди та збитків, моральної
(немайнової) шкоди, завданих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 09 січня
2014 року та касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 05 вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києві від 09 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду із вказаним позовом,
в обґрунтування якого зазначив, що 28
серпня 2008 року приблизно з 03:00 год. до
04:00 год. ранку відповідач ОСОБА_5,
рухаючись заднім ходом на службовому
автомобілі «Ніссан», державний
номерний знак НОМЕР_1 у дворі будинку №
34 по вул. Ревуцького в м. Києві, здійснив
зіткнення з припаркованим, належним
позивачу автомобілем - пасажирським
мікроавтобусом Мерседес, державний
номерний знак НОМЕР_2, після чого ОСОБА_5
залишив місце пригоди.

Працівниками ДАІ Дарницького РУ ГУ МВС
України в м.Києві на місці пригоди було
складено схему ДТП, було встановлено,
що власником автомобіля марки «Ніссан»
є відповідач ОСОБА_6.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди (далі - ДТП) автомобілю
Мерседес, державний номерний знак
НОМЕР_2, було заподіяно технічні
пошкодження - деформовано пасажирські
двері, зламано механічний та
електричний замок.

Крім того, позивач
посилався на те, що 15 серпня 2008 року між
ним та ТОВ «Фотон-Чорномор'я» був
укладений договір про надання
транспортних послуг, згідно з умовами
якого він повинен був отримати
винагороду за виконану роботу в сумі 62
300 грн, однак внаслідок пошкодження,
належного позивачу автомобіля в ДТП
від 28 серпня 2008 року, зазначений
договір було розірвано замовником
послуг та нараховано штрафні санкції в
розмірі 10% від суми замовлення, а саме -
6230 грн, які позивач повинен сплатити на
користь ТОВ «Фотон-Чорномор'я».

За вимогою та
ініціативою директора ТОВ
«Українсько-Китайські Технології» -
ОСОБА_6, власника автомобіля «Ніссан»,
державний номерний знак НОМЕР_1, з метою
визначення вартості відновлювальних
робіт по автомобілю Мерседес,
державний номерний знак НОМЕР_2, був
укладений договір зі станцією
технічного обслуговування від 15 серпня
2011 року на ім'я позивача; експертом
станції також було складено додаток до
договору про надання послуг з ремонту
транспортного засобу, згідно з яким
вартість відновлювального ремонту
автомобіля становить 8 976 грн.

Позивач доправив
пошкоджений автомобіль на станцію для
проведення ремонту, але ТОВ
«Українсько-Китайські Технології»
кошти на ремонт не перерахувало, у
зв'язку з чим позивач не міг його
використовувати за призначенням
протягом 37 місяців.

Оскільки відповідачі
відмовились відшкодувати, завдані за
вказаних обставин, шкоду та збитки
позивачеві добровільно, позивач
звернувся до суду із зазначеним
позовом та просив суд ухвалити рішення,
яким: стягнути з відповідачів ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 солідарно на його користь як
майнову шкоду (за втрату договору +
штрафні санкції) - 62 300 грн + 6 230 грн = 69 680
грн, 12 976 грн - як упущену вигоду; 3 тис.
грн. - в порядку відшкодування
моральної шкоди; зобов'язати
відповідачів солідарно в порядку
відшкодування шкоди, завданої майну
позивача, в натурі відремонтувати
пошкоджений автомобіль Мерседес,
державний номерний знак НОМЕР_2, в
умовах сертифікованого СТО в термін
два місяці; та стягнути судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 05 червня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5
та ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_4 8
976 грн та судові витрати, а всього 9 325
грн 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в
порядку відшкодування моральної шкоди
3 тис. грн, судові витрати в сумі 114 грн 70
коп., а всього - 3 144 грн 70 коп. В решті
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
09 січня 2014 року рішення суду першої
інстанції про стягнення з ОСОБА_6
солідарно на користь ОСОБА_4 у
відшкодування матеріальної шкоди 8 976
грн та судові витрати у сумі 349 грн 40
коп., 114 грн 70 коп. скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову в позові.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та рішення апеляційної
інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги частково
та покладаючи відповідальність за
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок ДТП, на власника автомобіля
та володільця, суд першої інстанції
виходив із положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1192
ЦК України, які передбачають обов'язок
особи відшкодувати матеріальну та
моральну шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки.

Суд відмовив у задоволенні позову в
частині відшкодування упущеної вигоди
та штрафних санкцій за недоведеністю.

Статтею 398 ЦК України передбачено, що
право володіння виникає на підставі
договору з власником або особою, якій
майно було передане власником, а також
на інших підставах, встановлених
законом.

Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» від
27 березня 1992 року № 6 у п. 4 роз'яснено, що
під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав ( договору оренди, довіреності
тощо).

Відповідно до частин 2
і 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Володілець джерела
підвищеної небезпеки несе
відповідальність за шкоду, яка є
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини володільця джерела підвищеної
небезпеки у її заподіянні. На
володільця підвищеної небезпеки не
може бути покладено обов'язок з
відшкодування такої шкоди лише в разі,
якщо буде встановлено, що вона виникла
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Отже, для вирішення
питання про притягнення тієї чи іншої
особи до відшкодування шкоди за ст. 1187
ЦК України суду необхідно визначити
дві основні ознаки володільця
транспортного засобу: юридичну та
матеріальну (фактичну), тобто, виявити
того, хто фактично володіє цим
транспортним засобом (а саме, здійснює
його експлуатацію, використання,
зберігання та утримання) та відповідні
правові підстави такого володіння.

Апеляційний суд, скасувавши рішення
суду першої інстанції в частині
солідарної відповідальності власника
автомобіля ОСОБА_6 з ОСОБА_5, під
керуванням якого на підставі
довіреності знаходився автомобіль,
встановивши фактичні обставини у
справі, обґрунтовано виходив із того,
що відповідно до положень ст. 1187 ЦК
України володільцем транспортного
засобу, що спричинив ДТП є ОСОБА_5, який
і повинен нести відповідальність та
відшкодувати завдану позивачеві
матеріальну та моральну шкоду.
Відсутність протоколу про
адміністративне правопорушення та
постанови про визнання винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, з урахуванням зібраних
у справі доказів та встановлених
обставин, не звільняє останнього від
відповідальності.

Із матеріалів справи та змісту
ухвалених судами рішень не вбачається,
що апеляційним судом при вирішенні
спору допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України
як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційних скарг висновків
апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подані касаційні
скарги слід відхилити, а рішення
апеляційного суду у справі - залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києві від
09 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук Т.О.
Писана