АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7784/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача
ОСОБА_3,

представника відповідача
Будніка А.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 12 грудня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Український
зональний науково-дослідний і
проектний інститут по цивільному
будівництву» про стягнення заробітної
плати, грошової компенсації за
невикористану щорічну відпустку,
матеріальної допомоги та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Український
Зональний науково-дослідний і
проектний інститут по цивільному
будівництву», надалі «КиївЗНДІЕП» в
якому просив стягнути з відповідача 97
292,54 грн. заробітної плати, компенсації
за невикористану щорічну відпустку - 3
607,76 грн., матеріальну допомогу при
звільненні у розмірі 10 посадових
окладів у розмірі 35 000 грн., щорічну
матеріальну допомоги до відпустки на
оздоровлення у розмірі 4 500 грн. та 3 500
грн. - середній заробіток за час
затримки розрахунку.

В обґрунтування заявлених вимог
вказував, що він у відповідача займав
посаду головного архітектора проекту з
30.08.1968, є ветераном праці, має звання
«Почесний робітник Київ ЗНДІЕП».

08.02.2013 був звільнений згідно з ст. 38 КЗпП
України за власним бажанням в зв'язку з
виходом на пенсію. Вказує, що в день
звільнення в порушення вимог ст. 116 КЗпП
України йому не було виплачено
заробітної плати за 2010 рік у розмірі 26
736,8 грн. Посилається, що згідно з
колективним договором на 2008-2010 рік,
посадовий оклад Головного архітектора
проекту дорівнює коефіцієнту
співвідношень розмірів посадових
окладів до мінімальної заробітної
плати, а саме - 4,1. Тому позивач,
обрахував розмір заробітної плати у
сумі 3 500 грн., вирахувавши його
наступним чином: 869 грн. - мінімальна
заробітна плата х 4,1-коефіціент=3 562,90
грн. Свої вимоги про стягнення
заробітної плати мотивує тим, що
відповідач мав щомісячні регулярні
надходження коштів за виконані роботи
по договорам майстерні, у розмірі, що
станом на 01.12.2010 становить 91 068,14 грн.,
щомісячні надходження коштів за роботу
у 2010 року (у березні -15 000 грн., квітні 15 000
грн., травні 25 000 грн.; листопаді 2010 року
25 992 грн. та 295 580 грн.), що у загальному
розмірі складає 201 618,14 грн.; у 2011-2012
роках замовник ТОВ « Фактор Капітал» за
виконану роботу по договору № 002г-08
виплатив борг інституту у розмірі 800 000
грн., проте працівниками майстерні
коштів отримано не було, у зв'язку з чим
позивач за 2010 рік просив стягнути 26 736,8
грн.; за 2011 рік 38 664,37 грн.; за 2012 рік 31 891,37
грн.

Також позивач просив стягнути
компенсацію за невикористану щорічну
відпустку у розмірі 3 607,76 грн., за
2001-2002р.р, 2004 р., 2005р.,2006р, 2010р., 2011р., 2012 р.,
вважаючи, що ним отримано неповну
компенсацію при проведенні розрахунку
при звільненні.

Крім того, посилаючись на умови
колективного договору, позивач просив
виплатити матеріальну допомогу на
оздоровлення у розмірі 4 500 грн.,
виходячи із розрахунку: 500 грн. х 9
(кількість відпусток), а також
матеріальну допомогу при звільненні на
пенсію у розмірі 10-ти посадових
окладів, які повинні виплачуватись
працівникам із стажем роботи в
інституті 25 років у розмірі 35 тис. грн.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 12.12.2013 у задоволенні позову
відмовлено.

Позивач не погоджуючись з
постановленим рішенням оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову. В обґрунтування
заявлених апеляційних вимог вказує на
незаконність рішення суду, оскільки
судом було допущено неповне з'ясування
та недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими; невідповідність
висновків викладених у рішенні суду
обставинами справи, а також судом
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали апеляційну
скаргу з викладених в ній підстав та
просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю та необґрунтованістю
і просив апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду залишити без змін,
оскільки воно постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з безпідставності та
необґрунтованості заявлених вимог.

Вказаний висновок суду є законним та
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що позивач ОСОБА_2 з 30.08.1968
працював в ПАТ «Український зональний
науково-дослідному і проектному
інституті по цивільному будівництву»,
надалі ПАТ «КиївЗНДІЕП», на посаді
головного архітектора.

Відповідно до наказу від 05.02.2013 № 18к
позивач звільнений за власним бажанням
з посади головного архітектора в
зв'язку з виходом на пенсію.

З витягу Єдиного державного реєстру
державних осіб та фізичних
осіб-підприємців вбачається, що ПАТ
«КиївЗНДІЕП» засноване Міністерством
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства.

Відповідно до розділу 5.2 колективного
договору між адміністрацією та
трудовим колективом інституту на 2008-2010
роки встановлено, що місячна заробітна
плата працівників складається з
місячного посадового окладу, який
розраховується по затвердженій схемі,
розробленій у відповідності з
галузевою тарифною угодою та доплат до
посадового окладу, передбачених
переліком з врахуванням виконання
фінансового плану інституту, наявності
коштів та фактичного вкладу
працівника. Розмір надбавки для
працівників підрозділів визначає
керівник цих підрозділів з урахуванням
фактичного вкладу працівника.

Таким чином розмір заробітної плати
працівниками у відповідності до умов
колективного договору залежить від
сукупності усіх умов, визначених у
пункті 5.2.2 договору, в тому числі в разі
наявності коштів на оплату праці
інституту.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода, яка
виплачується працівникові за виконану
роботу.

Згідно з ст. 97 КЗпП України оплата праці
працівників здійснюється за
погодинною, відрядною або іншими
системами оплати праці. Оплата може
провадитися за результатами
індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюється
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, в установі, організації
не укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом.

Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті.

Власник або уповноважений ним орган чи
фізична особа не має права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами, колективними
договорами.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що
заробітна плата працівникам
виплачується у строки, передбачені
колективним договором, але не рідше
двох разів на місяць.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо в день звільнення
працівник не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

При цьому, під час розгляду справи
судом першої інстанції не було
встановлено наявності заборгованості
по заробітній платі.

Так, колегія суддів вважає, що суд
цілком обґрунтовано дійшов до висновку
про відсутність заборгованості по
заробітній платі, оскільки відповідно
до матеріалів справи при звільненні з
позивачем проведений розрахунок
заробітної плати, що підтверджується
оборотно-сальдовими відомостями про
проведення нарахувань за 2010 роки, які
сформовані 08.10.2013, за період з 01.01.2011 -
31.03.2013, за період з 01.01.2012 - 30.09.2013
видатковими касовими ордерами про
отримання виплати розрахункових при
звільненні від 08.02.2013, 20.02.2013, зведеною
відомістю про виплату заробітної плати
за січень 2013, відомостями карткового
рахунку позивача за період з 01.02.2013 -
31.05.2013, відомістю за лютий 2013 року.

Таким чином, в період часу, за який
позивач просить стягнути
заборгованість по заробітній платі,
враховуючи зміни в організації
виробництва та праці, заборгованості
перед позивачем виявлено не було.
Будь-яких інших доказів, які б свідчили
про наявність заборгованості з виплати
заробітної плати, матеріали справи не
містять і таких доказів не було надано
позивачем ні в суді першої, ні в суді
апеляційної інстанцій.

Крім того, не підлягають задоволенню
вимоги апеляційної скарги щодо
стягнення грошової компенсації за
невикористану відпустку, оскільки, як
вбачається з відомості за лютий 2013 року
про отримання компенсації при
звільненні за невикористану відпустку
(а.с. 46), то такий розрахунок проведений
при звільненні.

13.11.2008 Міністерством регіонального
розвитку та будівництва України був
прийнятий наказ № 509 «Про фінансову
стабілізацію господарської діяльності
підприємств, установ, організацій,
віднесених до сфери управління
Мінрегіонбуду» відповідно до якого
керівникам підприємств, установ та
організацій, віднесених до сфери
управління Міністерства заборонено на
період з 14.11.2008 використання коштів,
зокрема на оплату додаткових
соціальних гарантів працівників,
визначених у колективному договорі,
положенні про оплату праці або про
матеріальне стимулювання (преміювання)
працівників (додаткова відпустка, та
ін.). Одночасно вирішено вжити дієвих
заходів щодо економії (обмеження)
витрат на оплату праці працівників.

Оскільки, ПАТ «КиївЗНДІЕП» належить до
сфери Міністерства регіонального
розвитку та будівництва України,
вищевказаний наказ безпосередньо
підлягав виконанню відповідачем.

З урахуванням вищевказаного наказу №
509 від 13.11.2008 є безпідставними доводи
апелянта щодо оплати соціальних
гарантій працівників, визначених у
колективному договорі, в тому числі
щодо оплати відпусток за сумлінну
працю з оплатою 100% середнього
заробітку.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовної вимоги
про стягнення матеріальної допомоги в
розмірі 10 окладів згідно зі стажем
роботи в інституті 25 років у розмірі 100%
від 10 посадових окладів та
матеріальної допомоги на оздоровлення
у розмірі 4 500 грн., виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 п. 2.1 Положення про
фонд соціального розвитку ВАТ
«КиївЗНДІЕП» (а.с. 56-57) фонд інституту
формується за рахунок нерозподіленого
прибутку підприємства. Розмір
відрахувань складає 50% нерозподіленого
прибутку та затверджується
щоквартально правлінням ВАТ
«КиївЗНДІЕП», відповідно до
фінансового стану підприємства.

Кошти використовуються на соціальні та
культурно-масові заходи, виходячи з
пріоритетів і реальних фінансових
можливостей інституту (ч. 3 п. 3.1
Положення).

Як вбачається з довідки наданої ПАТ «
КиївЗНДІЕП» від 09.10.2013 № 21- 693 за період
з 2009 року по 2013 рік включно, кошти для
поповнення Фонду соціального розвитку
інституту не виділялись.

Враховуючи вищезазначене у суду першої
інстанції були відсутні підстави для
задоволення заявлених позовних вимог,
оскільки під час розгляду справи було
встановлено відсутність порушень з
боку відповідача норм трудового
законодавства по відношенню до
позивача, з яким було проведено при
звільненні повний розрахунок у
відповідності з умовами колективного
договору та вимогами чинного
законодавства.

Отже, сукупність встановлених судом
вищевказаних фактичних обставин
справи та відповідний аналіз норм
права, які регулюють виниклі
правовідносини, дозволило суду, з
урахуванням вимог ст.ст. 57-60 ЦПК
України, дійти цілком законного та
обґрунтованого висновку про
недоведеність заявлених позовних
вимог та, як наслідок, ухвалити рішення
про відмову в задоволенні позову.

Підсумовуючи вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку про
безпідставність та необґрунтованість
доводів апеляційній скарзі, оскільки
суд першої інстанції повно та всебічно
розглянув справу, надав всім доводам
сторін належну правову оцінку, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

При цьому, слід зазначити, що наведені в
апеляційній скарзі доводи були
предметом розгляду судом першої
інстанції, висновків суду не
спростовують та на законність рішення
не впливають.

Таким чином, при апеляційному розгляді
справи порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 12 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді