РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20822/13-ц

пр. № 2/759/1464/14

04 червня 2014 року

Святошинський районний суд міста Києва
в складі

головуючого-судді Мазур
І.В.

при секретарі
Сіряченко Я.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
спільної сумісної власності на об'єкти
нерухомого майна набутого подружжям
за час шлюбу ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
визнання права спільної сумісної
власності на об'єкти нерухомого майна
набутого подружжям за час шлюбу. В
судовому засіданні уточнила позовні
вимоги і просила суд визнати за нею
право спільної сумісної власності на
гаражний бокс АДРЕСА_2 та гаражний бокс
АДРЕСА_3. Також просила визнати за нею
право спільної сумісною власності з
ОСОБА_2 на приватний будинок АДРЕСА_4 та
земельну ділянку, яка знаходиться за
цією ж адресою, а також на легковий
автомобіль марки «VOLKWAGEN TRANSPORTER».

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що з відповідачем по
справі вона перебувала у фактичних
шлюбних відносинах з 25 грудня 1996року.
До реєстрації шлюбу вони уклали
шлюбний контракт відповідно до якого
майно, яке буде нажите ними за час шлюбу
буде належати кожному в таких долях: 2/3
позивачці ( на той період часу дошлюбне
прізвище ОСОБА_1), 1/3 ОСОБА_2 Шлюбний
контракт укладено у приватного
нотаріуса ОСОБА_4 6.12.1997р. відділом
реєстрації актів цивільного стану
Московського району м.Києва
зареєстровано їх шлюб. Від шлюбу мають
доньку Катерину ІНФОРМАЦІЯ_1
народження. Рішенням Голосіївського
райсуду м.Києва від 21.12.2010р. їх шлюб було
розірвано. Під час спільного
проживання за взаємною згодою ОСОБА_2
уклав договір з директором ТОВ
«Будівельник» на будівництво
індивідуального боксу АДРЕСА_2. За
власні кошти вони придбали в АДРЕСА_3.
Також за час спільного проживання з
відповідачем вони внаслідок трудових
та грошових затрат добудували жилий
будинок АДРЕСА_4. Крім того, ними
збудовані різні господарські будівлі.
Земельну ділянку приватизовано у
2002році, на якій знаходиться цей
будинок. Укладено договір між ЗАТ
«А.Е.С.» "Київобленерго" для підключення
будинку до електричної опори.
Збудовано колодязь з подачею води до
будинку, зроблено кімнату особистої
гігієни, збудовано літній душ, придбано
котел для санвузлу, для виконання робіт
для деревини придбано станок,
виготовлено і встановлено вікна та
двері в усіх приміщеннях будинку і
господарських будівлях, придбано
захисну систему для вікон (ролети),
зроблено підключення газопостачання
до будинку, придбано та встановлено
бетонну огорожу навколо будинку, для
літнього відпочину збудовано площадку
на якій збудований мангал для
приготування страв, збудовано два
гаражі, здійснено упорядкування кімнат
для постійного проживання, виконані
малярні роботи, постелено підлогу,
збудовано пічне опалення, збудовано
погріб, посажені фруктові дерева та
завезено кухонні предмети. Огороджено
металевою сіткою ділянку з деревами та
кущами. Також придбано чотири
автомобілі, останній «VOLKWAGEN TRANSPORTER»,
д.н.з. НОМЕР_1. Відповідач ОСОБА_2 на її
пропозицію поділити все мирним шляхом
відмовляється, а тому вона вимушена
звернутися до суду з позовом.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечував, посилаючись на те, що
ніяких будівельних робіт зі сторони
ТОВ «Будівельник» на будівництво
індивідуального боксу АДРЕСА_2 та
ніяких оплат з його сторони не
проводилося. Акту прийому-передачі
гаражного боксу не підписувалося.
Згідно довідки Обслуговуючого
кооперативу «Багатоповерховий
гараж»Аврора» за №1/03 від 26.03.2014р. на
теперішній час так називається
кооператив по АДРЕСА_1 він не являється
членом даного кооперативу, заяву про
вступ не подавав. Стосовно
двоповерхового гаражного боксу
АДРЕСА_3 він не являється членом даного
товариства. Позивачем не надано
жодного доказу, що гаражні бокси, які
вона просить визнати сумісною
власністю, придбані під час їх шлюбу.
Стосовно будинку та машин. Вони
перестали проживати разом в жовтні
2010року. 21.12.2010р. шлюб розірвано. Між ними
було укладено шлюбний контракт, до
шлюбу йому належав спірний будинок на
підставі договору купівлі-продажу
будинку від 3.10.1999р. Будинок не
добудований, вони разом в будинку в
одній кімнаті поклеїли тільки шпалери.
Вікна і двері були. Він автомобіль
марки «VOLKWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1
продав ще в 2012р.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
покази свідків, дослідивши письмові
докази по справі встановив наступне.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 цього Кодексу.

Суд згідно ч.1 ст.11 ЦПК України
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 6 грудня 1997р., від якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_10.
21.12.2010р. рішенням Голосіївського
районного суду м.Києва шлюб між
сторонами розірваний./а.с.7-10/

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності в
незалежності від того, що один з них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 цього Кодексу
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до п.1 ст.61 Сімейного
кодексу України об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.97 Сімейного
Сімейного Кодексу України у шлюбному
договорі може бути визначене майно, яке
дру жина, чоловік передає для
використання на спільні потреби сім'ї,
а також правовий режим майна,
подарованого подружжю у зв'яз ку з
реєстрацією шлюбу. До ч2. Сторони можуть
домовитися про непоширення на майно, на
буте ними за час шлюбу, положень статті
60 цього Кодексу і вва жати його
спільною частковою власністю або
особистою приват ною власністю кожного
з них. До ч.3. Сторони можуть домовитися
про можливий порядок поділу майна, у
тому числі і в разі розірвання шлюбу.

Згідно ст. 357ЦКУкраїни часткиу
спільній частковій власності
вважаються рівними,якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом. Згідно зі
ст.368 ЦК України спільна власність
двох і більше осіб без визначення
часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Судом встановлено, що сторонами
5.12.1997р. укладено шлюбний контракт, який
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_5 Згідно п.1 сторони уклали цей
контракт про те, що 2/3 частини
належатимуть позивачці ( на той час
дошлюбне прізвище ОСОБА_1), 1/3
належатимуть відповідачу ОСОБА_2
Пунктом 2 передбачено, що належна
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право
власності на житло, видане Відділом
приватизації, дана квартира, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
належна ОСОБА_2, незакінчений жилий
будинок з присадибною ділянкою з
відповідними надвірними будівлями та
спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_4, та
інше майно, яке належало кожному до них
до укладення шлюбу в органах ЗАГСу,
залишається особистою власністю
кожного. У фактичних шлюбних
відносинах сторони знаходяться з 25
грудня 1996року. Майно, яке придбане з 25
грудня 1996р. і яке буде придбано під час
шлюбу - є їх спільною власністю./а.с.12/

Згідно договору купівлі-продажу від
3.10.1996р. ОСОБА_2 придбав жилий будинок
незакінчений будівництвом, що
знаходиться в АДРЕСА_4 на 69%./а.с.52/
Згідно державного акту на право
приватної власності на землю ОСОБА_2
передано і земельну ділянку за цією
адресою згідно рішення Виконкому
Москаленківської сільської Ради
народних депутатів від 25.01.2002р./а.с.53/

Згідно п.п.23,24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спір між подружжям про майно необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з"ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і
робоча худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення

в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні
подружжю за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з
подружжя, може бути віднесено до
спільної сумісної власності укладеною
при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
договором) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за
час шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 ,
яка є матір'ю позивачки, суду показала,
що в спірному будинку сторони ставили
вікна, робили грубу, доробляли погріб,
зробили мангал.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що він є
сином позивачки, відповідач колишній
відчим. Він разом з відповідачем їздив
на Академмістечко, де вони будували 2-й
поверх гаража. За час проживання
збудували будинок разом з ОСОБА_2, мамою
і сестрою. В проміжок часу з 2008р. їх
дідусь - батько матері знімав гроші на
гаражі, які суми не знає.

В той же час позивачка ОСОБА_1 не
надала суду будь-яких письмових
доказів на підтвердження того, що
цінність будинку АДРЕСА_4 та земельну
ділянку, яка знаходиться за цією ж
адресою істотно збільшилася
внаслідок трудових або грошових затрат
другого з подружжя чи їх обох.
Посилання на надані довідки АТ
«Родовід Банк» про зняття її батьком
ОСОБА_8 коштів , довідку ЗАТ «А.Е.С.
"Київобленерго» про те, що споживач
ОСОБА_2 користується електроенергією
за адресою с.Москаленки Богуславського
району, довідку з «Укравтогазу» не є
свідченням того, що дані документи
підтверджують позовні вимоги
позивачки стосовно збільшення
цінності будинку за її кошти та її
трудових затрат./а.с.57-61/

Не надано позивачкою суду доказів на
підтвердження того, що в період шлюбу
вони придбали два гаражні бокси
АДРЕСА_2 та що за власні кошти вони
придбали в АДРЕСА_3. і що дані гаражні
бокси на даний час належать
відповідачу ОСОБА_2 на праві власності.

Із наданих відповідачем ОСОБА_2
довідок виданого Головою
Обслуговуючого кооперативу
«Багатоповерховий гараж «Аврора» та
головою Товариства «Надія-3» ОСОБА_2 не
є членом кооперативу. /а.с.36/

Стосовно вимог позивачки про визнання
за нею права спільної сумісною
власністю на автомобіль марки «VOLKWAGEN
TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1 судом встановлено
наступне.

Рішенням Святошинського райсуду
м.Києва від 14.08.2012р. було частково
задоволено позовні вимоги
ОСОБА_8.(батька позивачки) про визнання
недійсною угоду купівлі-продажу
зазначеного автомобіля. В той же час
рішенням Апеляційного суду м.Києва від
7.11.2012р. рішення Святошинського
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу відмовлено.

Згідно довідки-рахунку від 15.08.2012р.
спірний автомобіль придбано
ОСОБА_9./а.с.72/ Тобто судом достовірно
встановлено, що на даний час відповідач
ОСОБА_2 не є власником автомобіля. З
урахуванням позовних вимог позивачки в
частині автомобіля, які вона не
змінювала, суд не вбачає підстав для їх
задоволення.

Враховуючи викладене, оцінивши докази
в їх сукупності, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_1, які не знайшли
свого підтвердження в залі судового
засідання і в задоволенні яких суд
відмовляє.

Керуючись вимогами ст.60, п.1 ст.61,
ст.ст.69, 97 Сімейного Кодексу України,
ст.ст.357, 368 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 60, 88,
209, 212, 213, 214, 215, 218, 293, 294 ЦПК України,-

В И Р І Ш ИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення

Суддя