Справа № 371/2128/13-ц Головуючий у І
інстанції Пархоменко В.М.Провадження №
22-ц/780/2236/14 Доповідач у 2 інстанції
КулішенкоКатегорія 56
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення
Миронівського районного суду
Київської області від 13 січня 2014 року
за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи
підприємця ОСОБА_1 про відшкодування
збитків, завданих порушенням
зобов'язання,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013року позивачка
звернулась до суду з позовом, в якому
просила стягнути з відповідача на її
користь 5524 грн. компенсації з
урахуванням індексу інфляції за час
прострочення грошового зобов'язання та
3% річних від простроченої суми, що
становить 4045,5грн. Свої вимоги
обґрунтувала тим, що рішенням
Апеляційного суду м. Києва з
відповідача стягнуто на її користь
55805грн., яке до даного часу безпідставно
не виконане.

Рішенням Миронівського районного суду
Київської області від 13 січня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5411 грн. коштів
з урахуванням індексу інфляції за час
прострочення грошового зобов'язання, а
також 3963 грн., що становить 3% річних від
простроченої суми, 114грн.75коп. судового
збору, а всього стягнути 9488 грн. 75коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій просив рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову в зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з таких
підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
прийшов до висновку про те, що оскільки
відповідач не виконав перед позивачкою
обов'язку по сплаті коштів, то позов
підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ФОП
ОСОБА_1 19.05.2011 року укладений договір
№400 про виготовлення меблів, за умовами
якого відповідач взяв на себе обов'язок
виготовити, доставити та встановити
позивачці кухню, а вона, в свою чергу,
взяла на себе обов'язок сплатити на
користь відповідача кошти.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 05.07.2012 року задоволено
позов ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання
договору, стягнення коштів та
моральної шкоди.

Розірвано договір №400 про виготовлення
меблів від 19.05.2011 року, укладений між
ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1, стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 54664 грн.,
пеня в розмірі 1021 грн. 39 коп., моральна
шкода в сумі 1000 грн., судові витрати в
сумі 120 грн., а всього стягнуто 56805 грн.
39коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
16.10.2012 року рішення Дніпровського
районного суду від 05.07.2012 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
стягнення на її користь 1000грн.
моральної шкоди скасовано, ухвалено
нове, яким у задоволенні позову в цій
частині відмовлено. В решті рішення
залишено без змін.

У грудні 2012 року позивачка звернулася
до відділу державної виконавчої служби
Печерського РУЮ в м. Києві із заявою про
прийняття до виконання виконавчого
листа про стягнення з ОСОБА_1 на її
користь 56805 грн.

До даного часу рішення суду
відповідачем не виконане.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три процента річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором або
законом.

З диспозиції ст. 625 ЦК України
вбачається, що правовими підставами
для її застосування є наявність двох
обов'язкових складових: між кредитором
та боржником повинно існувати грошове
зобов'язання та боржник повинен
прострочити його виконання.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

З вищевикладеного вбачається, що у
відповідача перед позивачем не
існувало грошового зобов'язання до
ухвалення рішення Апеляційного суду м.
Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини;
створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. У випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки виникають безпосередньо з
актів органів державної влади, органів
влади Автономної Республіки Крим або
органів місцевого самоврядування. У
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду. У випадках, встановлених
актами цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або ненастання певної події.

Відповідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

Проте, чинним законодавством не
передбачені випадки виникнення
грошових зобов'язань з рішення суду.

В Інформаційному листі Вищого
спеціалізованого суду України №
10-74/0/4-13 від 16.01.2013 року «Про деякі
питання застосування статті 625 ЦК
України» зазначено, що частина третя
статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що
цивільні права та обов'язки у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, можуть виникати з
рішення суду, не дає підстав для
застосування положень статті 625 ЦК у
разі наявності між сторонами
деліктних, а не договірних зобов'язань.
Крім того, із рішення суду
зобов'язальні правовідносини не
виникають, так як вони виникають з
актів цивільного законодавства, про що
й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення
суду лише підтверджує наявність чи
відсутність правовідносин і вносить в
них ясність та визначеність.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону тому його слід скасувати з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 88, 307, 309, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду
Київської області від 13 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 236 грн. 55 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: