У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину,
визнання права власності в порядку
спадкування; за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про
визнання частково недійсними
свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання недійсним договору
дарування, визнання права власності в
порядку спадкування за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 26
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 4 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що після смерті її баби - ОСОБА_8,
відкрилась спадщина на належний
останній житловий будинок АДРЕСА_1
Івано-Франківської міської ради.
Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_8 є її батько - ОСОБА_9,
тітка - ОСОБА_5, та дядько - ОСОБА_10 Після
смерті батька вона прийняла у спадщину
1/3 частку зазначеного будинку. Однак їй
стало відомо, що 27 лютого 2009 року ОСОБА_5
та ОСОБА_10 отримали свідоцтва про право
власності на 1/2 частку спірного
житлового будинку кожний. Після смерті
ОСОБА_10 1/2 частку даного будинку
успадкувала його дочка - ОСОБА_7, яка
згідно з договором дарування від 5
серпня 2011 року подарувала цю частку їй.
Проте у добровільному порядку вона не
може вирішити питання права на
спадкування належної їй частки
спірного будинку у зв'язку із чим
просила суд визнати свідоцтво про
право на спадщину від 27 лютого 2009 року
частково недійсним - в 1/6 частці, та
визнати за нею право власності на 1/6
частку спірного житлового будинку в
порядку спадкування за правом
представлення.

У грудні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що він також
являється спадкоємцем спірного
житлового будинку, оскільки на час
смерті ОСОБА_8 проживав разом з нею,
вважав, що також є спадкоємцем. Крім
того, зазначив, що 1/2 частку спадкового
майна, належну ОСОБА_5, остання повинна
була відчужити на його користь.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_6 просив
визнати свідоцтва про право на
спадщину видані ОСОБА_5 та ОСОБА_10
частково недійсними в 1/2 частці
будинку, визнати договір дарування від
9 серпня 2011року в 1/2 частціі частково
недійсним та визнати за ним право
власності на 1/6 частку спірного
житлового будинку.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 26 листопада 2013 року
з урахуванням виправлення описки
ухвалою цього ж суду від 17
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 4 лютого
2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано свідоцтво про право на
спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1,
видане ОСОБА_5 27 лютого 2009 року,
частково недійсним в 1/6 частці. Визнано
за ОСОБА_4 право власності в порядку
спадкування за правом представлення на
1/6 частку будинку АДРЕСА_1, після смерті
ОСОБА_8 У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 березня 2014
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі за
касаційною скаргою ОСОБА_11, яка діє в
інтересах ОСОБА_6, з підстав,
передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та передати справу на новий судовий
розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_12, суди на
підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що позивач на час
смерті спадкодавця постійно проживала
з ним, а тому прийняла спадщину, у
зв'язку з чим свідоцтво про право на
спадщину на житловий будинок, видане на
ім'я ОСОБА_5 в 1/6 частці, визнано
недійсним.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 щодо
незаконності судових рішень про
відмову в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_6 безпідставні, оскільки
ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 березня 2014
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі за
касаційною скаргою, поданою в його
інтересах.

Ураховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 26
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 4 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта