АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1646/2014
Головуючий в І інстанції: Решетов В.В.
Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 03 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду м.Херсона від 14 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3,
діючого в інтересах публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "ПриватБанк", до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

04 жовтня 2013 року ОСОБА_4, діючий в
інтересах ПАТ КБ "ПриватБанк",
звернувся до суду з вказаним позовом,
вказуючи, що відповідно до кредитного
договору, укладеного 07 листопада 2007
року між банком та відповідачем, банк
надав останньому кредит в сумі 3000грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну карту під 36% річних
на суму залишку заборгованості з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії карти. Станом на
28 лютого 2014 року відповідач має
заборгованість на загальну суму
12987,95грн., що складається з:
заборгованості за кредитом - 2997,40грн.;
заборгованості по процентах за
користування кредитом - 6706,64грн.;
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 2189,25грн.; штрафу
- 500грн. (фіксована частина); штрафу -
594,66,16грн. (процентна складова). А тому
просив стягнути з відповідача на
користь банку вказану суму та судові
витрати.

Рішенням Дніпровського районного
суду м.Херсона від 14 квітня 2014 року
позов задоволено.

В апеляційній скарзі заявник
просить вказане рішення суду скасувати
і ухвалити нове, яким в позові
відмовити, посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального
права. Зокрема, вказав, що в порушення
процесуального закону суд не направив
йому копії всіх документів за позовом.
Зазначив, що матеріали справи не
містять доказів отримання коштів за
кредитом саме ним, а не іншою особою.
Також вказав, що суд необґрунтовано
послався на Умови і Правила надання
банківських послуг, оскільки вони ним
підписані не були. Також послався на
норми, якими забороняється повторне
притягнення до юридичної
відповідальності (штраф, пеня). Крім
того, зазначив, що суд безпідставно не
застосував позовну давність, на чому
він наполягав.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає на наступних
підставах.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

07.11.2007 року ОСОБА_2 звернувся до ВАТ
"ПриватБанк" (після зміни у 2009 році
найменування - ПАТ "ПриватБанк") з
заявою, в якій просив відкрити йому
рахунок, надати кредитну карту з
кредитним лімітом в сумі 3000грн. (а.с.8).

При цьому вказав, що він ознайомився з
Умовами і Правилами надання
банківських послуг, Тарифами
ПриватБанку.

Згідно з вказаною заявою Банк надав
відповідачу кредит в сумі 3000грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну карту (її номер -
НОМЕР_1) під 36% річних на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідно до п.1.1 Умов і Правил надання
банківських послуг вказана заява,
підписана клієнтом разом з пам'яткою
клієнта та умовами правил надання
банківських послуг і Тарифами складає
укладений Договір про надання
банківських послуг (а.с.9).

Згідно з п.3.1.1, 3.1.3 Правил користування
платіжною картою строк дії карти
вказаний на лицьовому боці картки
(місяць і рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня, вказаного
місяця. По закінченню строку дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк (шляхом надання
клієнту карти з новим строком дії), якщо
раніше (до початку місяця закінчення
строку дії) не поступила письмова заява
держателя про закриття картрахунку, а
також при умові наявності грошових
коштів на картрахунку для оплати
послуг по виконанню розрахункових
операцій по картрахунку і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором (а.с.13 зворот).

При апеляційному розгляді справи до
матеріалів справи були долучені копія
інформації про карту НОМЕР_1 та виписку
з особистого рахунку. З них вбачається,
що карта діє до вересня 2011 року і що
відповідач користувався картою,
зокрема, останній раз зняв з карти
кошти в сумі 41,20грн. 22.01.2008 року.
Зазначене підтвердив в суді
апеляційної інстанції і представник
банку. Відповідач же пояснив, що грошей
з карти не знімав, це робила його
колишня дружина без його дозволу.

З розрахунку заборгованості, наданого
банком, вбачається, що позивач має
заборгованість перед банком за станом
на 28.02.2014 року у розмірі 12987,95грн., що
складається з: заборгованості за
кредитом - 2997,40грн.; заборгованості по
процентах за користування кредитом -
6706,64грн.; заборгованості по комісії за
користування кредитом - 2189,25грн.; штрафу
- 500грн. (фіксована частина); штрафу -
594,66,16грн. (процентна складова) (а.с.4-7).

В силу п.9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії Договору,
він автоматично лонгується на такий же
строк (а.с.13).

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється в 3
роки.

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку (ч.1). Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується (ч.3).

За ст.267 вказаного Кодексу позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення; сплив позовної
давності є підставою для відмови в
позові.

Оскільки карта діє вересня 2011 року,
жодна із сторін не проінформувала іншу
сторону про припинення дії Договору, то
вважається, що у даному спорі позовна
давність не сплила.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Суд повно, всебічно дослідив обставини
справи та дав належну оцінку зібраним
доказам по справі, врахував, що
позивачем надані необхідні докази
невиконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором, а
тому прийшов до вірного висновку про
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не
обґрунтовані вимогами закону,
належними доказами і є такі, що
висновки суду не спростовують.
Посилання заявника на наявні порушення
процесуального закону при розгляді
справи спростовуються матеріалами
справи та не впливають на правильність
прийнятого рішення. Посилання на
відсутність доказів отримання ним
коштів за кредитом не підтверджено
належним чином. Також, посилання
заявника на те, що суд необґрунтовано
послався на Умови і Правила надання
банківських послуг, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки у своїй
заяві на отримання кредиту заявник
вказав, що він ознайомився з Умовами і
Правилами надання банківських послуг,
Тарифами ПриватБанку. Крім того,
безпідставним є посилання на заборону
повторного притягнення до юридичної
відповідальності (штраф, пеня),
оскільки в даному випадку такого
повторного притягнення до
відповідальності немає,
заборгованість по пені відсутня, а
зазначені штраф та комісія передбачені
умовами договору (зокрема, п.8.6 Умов та
Правил…). Що ж стосується посилань на
безпідставне незастосування судом
позовної давності, то вони є
необґрунтованими, оскільки у даному
спорі позовна давність не сплила через
те, що жодна із сторін не
проінформувала іншу сторону про
припинення дії Договору.

Оскільки суд першої інстанції прийняв
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому відповідно до ст.308 ЦПК України це
є підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду без
змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Херсона від 14 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і на неї може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з моменту її
проголошення.

Головуючий:

судді: