АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Скрипник С.В.

за участю: прокурора Король Т.,
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх
представника, представника
відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 третя особа - приватне
підприємство «Житлосервіс», про
вселення та усунення перешкод
користування житловим будинком,
встановлення порядку користування
будинком та відкритті особового
рахунку на частину житлового будинку
та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням у зв'язку із непроживанням
більше шести місяців без поважних
причин, за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 25 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 третя
особа - приватне підприємство
«Житлосервіс» про вселення та усунення
перешкод користування житловим
будинком, встановлення порядку
користування будинком та відкритті
особового рахунку на частину житлового
будинку.

Посилались на те, що вони на
сьогоднішній день зареєстровані
(прописані) за адресою: АДРЕСА_1. Однак,
відповідачі перешкоджають, не дають
можливості проживати їм в будинку,
в якому вони

________________________________________________________________________
_______22ц-617/2014 р.

Головуючий у 1 інстанції Войтун О.Б.

Категорія 41

доповідач Савчук М.В.

ареєстровані.

Просили суд вселити їх за місцем
реєстрації в указаний житловий
будинок. Зобов'язати відповідача по
справі ОСОБА_6 не чинити перешкоди сім'ї
ОСОБА_5 в користуванні будинком.
Прийняти порядок користування будинку
АДРЕСА_1 за четвертим варіантом розділу
даного будинку згідно експертного
висновку № 11/245, виділивши ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
користування житлову кімнату площею
17,90 кв.м. Відповідачу ОСОБА_6 виділити
житлову кімнату площею 17,50 кв.м. Кухню,
коридор, туалет, підвал, горище, сарай,
водоколонку, гараж, город та фруктовий
сад залишити в загальному користуванні
та відкрити особовий рахунок на
частину житлового будинку.

В свою чергу ОСОБА_6 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловими приміщеннями у
зв'язку із не проживанням більше шести
місяців без поважних причин.

Посилався на те, що відповідачі за
зустрічним позовом добровільно
покинули спірний будинок і не
проживають в ньому без поважних причин
більше шести місяців. Всі обов'язки по
утриманню житлового будинку та сплаті
комунальних платежів виконує ОСОБА_6

Просив суд у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про вселення та усунення
перешкод користування житловим
будинком, встановлення порядку
користування будинком та відкритті
особового рахунку на частину житлового
будинку відмовити за безпідставністю
та задовольнити зустрічний позов про
визнання їх такими, що втратили
право користування та проживання в
житловому будинку АДРЕСА_1, який
належить місцевим радам у зв'язку з
непроживанням в даному будинку без
поважних причин більше як шість
місяців.

Рішенням Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 25 лютого
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6
задоволено.

Визнано ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили
право користування та проживання в
житловому будинку АДРЕСА_1, який
належить місцевим радам, у зв'язку з не
проживанням в даному будинку без
поважних причин більше 6 місяців.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким їх позов задовольнити, а у
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Посилаються на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а рішення суду
підлягає скасуванню частково в
частині задоволення зустрічного
позову про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 втратившими
право на житлове приміщення,
відмовивши у задоволенні
зустрічного позову, та в частині
відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користування житловим будинком та
вселення, задовольнивши вказані
позовні вимоги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Таким вимогам рішення суду першої
інстанції повністю не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
вселення та усунення перешкод
користування житловим будинком,
встановлення порядку користування
будинком та відкритті особового
рахунку на частину житлового будинку,
суд першої інстанції виходив з того,
що позивачі та їх представник в супереч
вимогам ст. 60 ЦПК України не надали суду
доказів на підтвердження своїх
доводів щодо позовних вимог.

Задовольняючи зустрічний
позов, суд першої інстанції виходив з
того, що у справі встановлено, що
відповідачі з 2010 року у спірній
квартирі не проживають без поважних
причин.

Проте з таким висновком суду
першої інстанції повністю погодитися
не можна, оскільки суд дійшов його
внаслідок не доведення обставин
справи, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що згідно пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
в частині задоволення зустрічного
позову та відмови у задоволенні
первісного позову про вселення та
усунення перешкод у користуванні
житловим будинком.

У справі встановлено, що позивачі
за первісним позовом та відповідач
ОСОБА_6 зареєстровані за адресою:
АДРЕСА_1.

Житловий будинок складається з
двох житлових кімнат площею 17,9 кв.м. та
17,5 кв.м. та належить місцевим радам,
особовий рахунок відкрито на
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї
були відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6
про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили
право користування жилим приміщення
подано з підстав їх не проживання у
спірному житлі понад шість місяців без
поважних причин відповідно до
ст.ст. 71,72 ЖК України.

Водночас позивач не посилався на
докази неповажності причин не
проживання відповідачів у спірному
житлі.

У справі встановлено, що тривале
періодичне не проживання відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_3 у спірному жилому
приміщенні обумовлене їх виїздом на
навчання та на періоди роботи у іншій
області та неможливістю проживання
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 у
спірному житлі в силу відсутності
зручностей, умов для проживання, а
також неприязні стосунки між ними та
ОСОБА_6

Про обставини не проживання
відповідачів у спірному будинку
позивач зазначив у зустрічному позові,
зокрема послався на те, що відповідачі
бровільно покинули будинок, у зв'язку
із відсутністю зручностей:
центрального водопроводу, санвузла та
ванної кімнати.

Пославшись на такі обставини,
позивач помилково вважав такі причини
не проживання неповажними.

Відповідно до положень ст. 47
Конституції України, кожен має право
на житло та не може бути примусово
позбавлений даного житла.

На підтвердження факту не
проживання відповідачів у спірному
будинку, суд першої інстанції
послався на акт № 41 ПП «Житлосервіс»
від 23 червня 2009 року, відповідно до
якого в будинку проживають позивачі та
відповідачі з дітьми /а.с.12/, акт № 14 ПП
«Житлосервіс» від 24 березня 2011 року,
згідно якого у будинку перебуває
відповідачка ОСОБА_7 з сином без
реєстрації та доступ до кожної з двох
кімнат не обмежений /а.с.11/.

Проте, такі докази не
стверджують факту не проживання
відповідачів з неповажних причин на
час пред'явлення позову.

Ці докази стверджують створення
перешкод ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 у користуванні житлом.

Відповідно до копії постанови від
03.04.2009 року та постанов від 14.11.2009 року,
10.12.2009 року в порушенні кримінальних
справ відносно ОСОБА_6 відмовлено
/а.с.8-10/.

Як убачається із змісту вказаних
постанов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались
до міліції з приводу того, що між
останніми та ОСОБА_6 були неприязні
відносини.

Крім того, як установлено судом,
ОСОБА_2 звертався 27.11.2012 року з
приводу надання іншого житлового
приміщення і відповідно до копії листа
від 27.11.2012 року позивачу ОСОБА_2 було
відмовлено у питанні щодо вселення в
квартиру за вищевказаною адресою,
оскільки заявнику необхідно
вирішувати дане питання у порядку
родинних відносин, а в разі
недосягнення згоди - в судовому порядку
/а.с.13/.

Позивачі не заперечують, що з 2010
року не проживають у спірному житлі.

Проте встановлено, що це сталося з
поважних причин та внаслідок
неприязних стосунків між ними та
відповідачем ОСОБА_6, який
перешкоджає їм вселитися в будинок та
мешкати в ньому. В спірний будинок
вселив свою співмешканку ОСОБА_7 з
дітьми, які не зареєстровані у будинку.
Позивачі намагалися повернутися
проживати у будинку, однак відповідач
ОСОБА_6 створював перешкоди у їх
вселенні, позивачі не мають ключів від
будинку.

Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, відповідачка
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є неповнолітньою,
та зареєстрована за місцем проживання
її батьків у спірному будинку.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону
України «Про охорону дитинства»
діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Безпідставними є
посилання позивача ОСОБА_6 на
те, що всі обов'язки по утриманню
житлового будинку та сплаті
комунальних платежів виконує ОСОБА_6,
оскільки рішенням Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 24
вересня 2010 року за позовом ОСОБА_6
стягнуто з відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно 6470
грн. витрат понесених ним на оплату
за житлово-комунальні послуги.

Згідно ст. 72 Житлового Кодексу
України визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
проводиться в судовому порядку.

У разі поважності причин
відсутності осіб понад установлені
законом строки (перебування у
відрядженні, внаслідок не правомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо)
цей строк може бути продовжено судом (ч.
2 ст. 71, 72 ЖК, п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1985
року № 2 «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судом
Житлового кодексу України»).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 60, 131 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги про
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, є передчасними та
недоведеними про те, що відповідачі без
поважних причин не проживають у
спірному будинку АДРЕСА_1 понад
шість місяців, а тому задоволенню не
підлягають.

Судова колегія вважає, що позовні
вимоги про вселення та усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням необхідно задовольнити.

В решті рішення необхідно
залишити без змін, оскільки рішення в
частині відмови у позовних вимогах про
встановлення порядку користування
будинком

та відкриття особового рахунку є
законним та обґрунтованим, а доводи
апеляційної скарги в цій частині є
безпідставними, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

задовольнити частково.

Рішення Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 25 лютого
2014 року скасувати в частині
задоволення зустрічного позову про
визнання втратившими право на житлове
приміщення ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користування
житловим будинком та вселення.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення
перешкод користування житловим
будинком та вселення, задовольнити.

Вселити ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 у житловий будинок
АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_6 не чинити
перешкоди позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користуванні
будинком АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням у зв'язку із не
проживанням більше шести місяців без
поважних причин, відмовити.

В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді :