________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 2-7124/11
Провадження № 2/520/725/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Калініченко Л.В.

при секретарі
Голобородової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом про
стягнення з відповідача: основної суми
боргу у розмірі еквівалентному 150000
доларів США, що на момент пред'явлення
позову еквівалентно - один мільйон
двісті чотири тисячі п'ятсот гривень за
договором позики від 30 травня 2006 року
та судових витрат державне мито у
розмірі 1700,00 гривень та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
120,00 гривень.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та
його представник не з'явилися,
представник позивача надав до суду
заяву в якій позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити та розглянути
справу у їх відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
у судове засіданні, не з'явилися, були
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, про причини
неявки суд не сповістили, однак в
матеріалах справи є заперечення на
позовну заяву в яких представник
відповідачки просив відмовити в
задоволенні позову, оскільки просив
застосувати до позовних вимог ОСОБА_1
строк позовної давності, також
повідомив суд (а.с.94), що ОСОБА_2 визнає
факт отримання від позивача грошових
коштів в розмірі 150000 доларів США саме
за тим довором займу від 30.05.2006 року,
якого надано позивачем до матеріалів
справи, оскільки нею звірено цю копію з
копією, яка зберігається у неї.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов підлягаючим задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 30
травня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
укладений договір позики, згідно з яким
ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику у розмірі
150000 доларів США. У даному договорі в
пункті 2 зазначено, що повернення
вказаної суми грошових коштів повинно
бути здійснено позичальником до 30
листопада 2007 року. Пунктом 6 договору
передбачено, що позичальник
зобов'язується у разі неможливості
повернути позику грошовими коштами,
повернути борг шляхом передачі у
власність та володіння позикодавця
земельну ділянку НОМЕР_2, площею 1,47 га,
розташовану на полі АДРЕСА_1 та належну
позичальнику на підставі державного
акту № 87 від 7 вересня 2005 року. В
пункті 7 договору вказано, що
невід'ємною частиною договору є
розписка позичальника в отриманні
суми, а саме сто п'ятдесят тисяч доларів
США. Пункт 8 передбачає, що договір
позики вважається припиненим у разі
виконання позичальником зобов'язань
сплати отриманих грошових коштів або
передачі земельної ділянки НОМЕР_2. У
пункті 10 вказано, що при підписанні
договору позики передані позикодавцю
оригінали документів: державний акт на
право власності на земельну ділянку,
додаток до акту, технічна документація,
заповіт від ОСОБА_2 на ОСОБА_1,
зареєстрований нотаріусом в реєстрі №
2891 від 30 травня 2006 року та довіреність
від ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1 ,
зареєстрована нотаріусом в реєстрі за
№ 2889 від 30 травня 2006 року.

Відповідно до статті 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Представник відповідачки ОСОБА_2
посилається на те, що з 30 листопада 2007
року почався розрахунок строку
позовної давності тривалістю в три
роки, протягом якого ОСОБА_1 мав
звернутися до суду з відповідним
позовом, однак він звернувся до суду
тільки 31 жовтня 2011 року, тобто через 11
місяців після спливу строку позовної
давності.

На заперечення відповідачки,
представник позивача посилається на
те, що позивач ОСОБА_1 неодноразово
звертався до відповідачки з проханням
повернути грошові кошти, однак
відповідачка просила його зачекати. В
2010 році позивач утратив довіру до
відповідачки, та вирішив переоформити
на себе земельну ділянку, та в процесі
оформлення документів йому стало
відомо, що є рішення Апеляційного суду
Одеської області від 4 травня 2006 року на
підставі якого у задоволені позову
ОСОБА_2 до Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області про визнання угоди
купівлі-продажу земельної ділянки
дійсною та визнання права власності на
земельну ділянку відмовлено. Тобто
відповідачка ОСОБА_2 укладаючи договір
позики вже знала, що вона не є власником
земельної ділянки НОМЕР_2, оскільки
договір позики був укладений 30.05.2006
року.

Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд
визнає поважним причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Суд вважає, що причиною поважності
пропущення позовної давності є те, що
позивач був впевнений, що у разі не
повернення йому грошових коштів він на
підставі документів, які передані йому
відповідачкою може переоформити на
себе право власності на вказану
земельну ділянку, не знаючи, що
відповідачка ОСОБА_2 на момент
укладення договору позики вже не була
її власником. Також судом враховується
те, що сторони при розгляді справи
неодноразово просили відкласти
слухання справи, оскільки просили час
для вирішення спору мирним шляхом. Тому
суд вважає, що порушене право ОСОБА_1
підлягає захисту у судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем).

У позовній заяві позивач просив
стягнути з відповідача суму основного
боргу у розмірі еквівалентному 150000
доларів США, що на момент пред'явлення
позову еквівалентно - один мільйон
двісті чотири тисячі п'ятсот гривень за
договором позики від 30 травня 2006 року

При викладених обставинах, суд вважає
за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 суму основного боргу у
розмірі 1204500 гривень (150000 доларів США х
8,03 курс НБУ=1204500).

Також ОСОБА_2 повинна відшкодувати
ОСОБА_1 державне мито у розмірі 1700,00
гривень та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
120,00 гривень, які були сплачені
позивачем при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 61, 88, 212- 215 ЦПК
України, ст. ст. 267, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт
серії НОМЕР_3, виданий Київським РВ УМВС
України в Одеській області 25 липня 1996
року, що зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1 суму
основного боргу у розмірі 1204500 (один
мільйон двісті чотири тисячі пятсот )
гривень, судові витрати державне мито у
розмірі 1700,00 гривень та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
120,00 гривень, а всього 1206320 гривень.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду.

Суддя
Калініченко Л. В.