Справа № 361/7964/13-ц Головуючий у І
інстанції Петришин Н.М.Провадження №
22-ц/780/3669/14 Доповідач у 2 інстанції
ІгнатченкоКатегорія 56
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Малорода О.І.,
Матвієнко Ю.О.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 17 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи публічне
акціонерне товариство «Кранобудівна
фірма «Стріла», Національна комісія з
цінних паперів та фондового ринку,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання правочину та
передавального розпорядження
недійсними, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та
просив суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу акцій від 03 травня 2006
року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2;
зобов'язати ОСОБА_2 повернути позивачу
акції ВАТ «Кранобудівна фірма «Стріла»
у кількості 28 691 штук, мотивуючи тим, що
він з 1988 року займав посаду
генерального директора ВАТ
«Кранобудівна фірма «Стріла», ще до 3
листопада 1999 року ним придбано акції
товариства у кількості 28 691 штук, що
складало 50,82 % загальної кількості
акцій товариства (контрольний пакет),
це було зафіксовано у річному звіті
товариства за 2005 рік.

З ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 перебував в
зареєстрованому шлюбі з 9 липня 2005 року,
однак шлюбні відносини не склалися і
рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 26 березня 2012
року, яке набрало законної сили 7 квітня
2012 року, шлюб розірвано.

11 квітня 2012 року до Броварського
міськрайонного суду Київської області
звернулася ОСОБА_2 з позовною заявою
про поділ майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя. Саме при розгляді
даної справи позивачу стало відомо про
існування оспорюваного договору.

На момент придбання акцій у шлюбних
відносинах з ОСОБА_2 не перебував.

Лише 9 липня 2005 року між сторонами було
зареєстровано шлюб, однак шлюбні
відносини не склалися і рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 26 березня 2012
року, яке набрало законної сили 7 квітня
2012 року, шлюб розірвано.

11 квітня 2012 року до Броварського
міськрайонного суду Київської області
звернулася ОСОБА_2 з позовною заявою
про поділ майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя. Саме при розгляді
даної справи позивачу стало відомо про
існування оспорюваного договору.

Наміру продавати належні йому акції
він ніколи не мав, договору
купівлі-продажу акцій з відповідачкою
не укладав, підпис на договорі
виконаний не ним, що підтверджується
висновком експертизи.

З підстав визначених ст.ст. 203, 215 ЦК
України та з врахуванням уточнених
позовних вимог, ОСОБА_1 просив позов
задовольнити.

У ході розгляду справи позивач позовні
вимоги доповнив та просив також
визнати недійсним передавальне
розпорядження від 3 травня 2006 року,
засвідчене нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про перереєстрацію цінних паперів на
ім'я ОСОБА_2

09 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з заявою про залишення без
розгляду позовних вимог в частині: п.2.
Зобов'язати відповідача - ОСОБА_2
повернути позивачу акції ВАТ
«Кранобудівна фірма «Стріла» у
кількості 28 691 штук. та п.3. Зобов'язати
Національну комісію з цінних паперів
та фондового ринку внести зміни в
реєстр акціонерів ВАТ «Кранобудівна
фірма «Стріла» і вказати власником цих
акцій у кількості 28 691 штук ОСОБА_1. В
зв'язку з виключенням з позовної заяви
вимог до Національної комісії з цінних
паперів та фондового ринку просив
виключити їх з числа відповідачів.
(а.с.19 т.2).

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 17 квітня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 28
квітня 2014 року позивач та відповідач
подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, так як судом безпідставно
зроблено висновок про пропуск ним
строку позовної давності для звернення
до суду з позовом.

В свою чергу ОСОБА_2 мотивує свої вимоги
тим, що судом не враховано всі висновки
почеркознавчих експертиз, які
встановлювали справжність підпису
позивача на спірному договорі купівлі
продажу, правову позицію приватного
нотаріуса ОСОБА_3 та ПАТ «Кранобудівна
фірма «Стріла», тому рішення суду від 17
квітня 2014 року має бути скасовано та
ухвалене нове про відмову в
задоволенні позову з підстав
недоведеності позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги належить задовольнити частково,
а рішення суду скасувати та ухвалити
нове з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_1 з 1988 року займав посаду
генерального директора ВАТ
«Кранобудівна фірма «Стріла».

9 липня 2005 року між сторонами було
зареєстровано шлюб, а рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 26 березня 2012
року, яке набрало законної сили 7 квітня
2012 року, шлюб розірвано.

Із копії договору-купівлі продажу
акцій від 3 травня 2006 року вбачається,
що ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 прості іменні
акції ВАТ «Кранобудівна фірма «Стріла»
у кількості 28 700 штук сумарною
номінальною вартістю 3 157 000 грн.

3 травня 2006 року нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
засвідчено справжність підпису ОСОБА_1
на передавальному розпорядженні
цінних паперів у кількості 28 700 штук
сумарною вартістю за номіналом 3 157 000
грн.

За наявними щоквартальними
адміністративними даними, наданими
реєстратором власників іменних цінних
паперів ТОВ «Магістр-реєстр»,
відповідно до положення № 290, станом на
30 червня 2006 року, 30 вересня 2006 року
власниками, які володіють значними
пакетами акцій (10 % і більше статутного
капіталу ) емітента ВАТ «Кранобудівна
фірма «Стріла» є: фізична особа -
резидент ОСОБА_2, яка володіє 28 700 штук
простих іменних акцій емітента, що
становить 50,84 % від статутного капіталу
емітента. Зазначена обставина
підтверджується інформацією, наданою 9
грудня 2013 року Національною комісією з
цінних паперів та фондового ринку.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції посилаючись на норми ст. ст.
256, 257, 261, 267 ЦК України, дійшов висновку
про те, що позивачем пропущено строк
позовної давності для визнання
договору купівлі-продажу простих
іменних акцій від 3 травня 2006 року
недійсним, про що заявлено
відповідачем, визначивши наявність
інших підстав для визнання вказаного
договору недійсним.

При цьому, відмовляючи в задоволенні
позову в частині визнання недійсним
передавального розпорядження, суд
послався на те, що передавальне
розпорядження не є самостійним
правочином, а є частиною
цивільно-правової угоди іменних цінних
паперів, тому визнання недійсним
такого розпорядження не є належним
способом захисту порушених прав, який
передбачений ст. 16 ЦК України.

Проте колегія суддів повністю
погодитися з такими висновками суду не
може, поскільки вони не ґрунтується на
матеріалах справи і зроблені в
результаті неправильного застосування
судом норм матеріального права та
порушення процесуального права. В
частині ж посилання на ст.16 ЦК України
колегія суддів погоджується.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 261 ЦК України визначено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Так дійсно, представником відповідача
до матеріалів справи було долучено
ухвалу Броварського міськрайонного
суду Київської області від 1 червня 2006
року, якою вжито заходи забезпечення
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна шляхом заборони
реєстратору власників іменних цінних
паперів ТОВ «Магістр-реєстр»
здійснювати операції щодо переходу
права власності на акції ВАТ
«Кранобудівна фірма «Стріла» в
кількості 28 691 штук.

Крім цієї ухвали до матеріалів справи
також було долучено ухвалу того ж суду
від 14 червня 2006 року, якою в доповнення
до попередніх заходів забезпечення
позову, вжитих ухвалою від 1 червня 2006
року, було заборонено реєстратору
власників іменних цінних паперів ТОВ
«Магістр-реєстр» здійснювати операції
щодо знерухомлення акцій ВАТ
«Кранобудівна фірма «Стріла» у
кількості 28 700 штук, що зареєстровані за
ОСОБА_2

В даній ухвалі зазначено, що в судовому
засіданні представник позивача
(ОСОБА_4) подав доповнення до позову, в
якому просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу акцій від 3 травня 2006
року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
предметом якого є об'єкт права спільної
сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1, а
саме 28 700 акцій ВАТ «Кранобудівна фірма
«Стріла».

При аналізі зазначених процесуальних
рішень разом із ухвалою Апеляційного
суду Київської області від 14 вересня 2006
року, яка прийнята за наслідками
розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1,
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на вищевказані ухвали,
судом першої інстанції був зроблений
висновок про те, що ОСОБА_1 ще у 2006 році
було відомо про існування договору
купівлі-продажу акцій від 3 травня 2006
року. Позов про визнання недійсним
зазначеного правочину подано до суду 23
серпня 2013 року, тобто більш як через 6
років з часу, коли йому стало відомо про
порушення його прав.

Між тим, такий висновок суду зроблений
невірно, без належного дослідження в
судовому засіданні обставин справи і
перевірки їх доказами.

За правилами ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

З матеріалів справи встановлено та
підтверджується ухвалою Апеляційного
суду Київської області від 14 вересня 2006
року, що ОСОБА_1 оскаржувалась ухвала
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 1 червня 2006 року
про забезпечення позову, але ніяким
чином не згадується про те, що йому на
той момент було відомо про існування
оспорюваного правочину.

При цьому матеріали справи не містять
доказів того, що ОСОБА_1 до 2013 року було
відомо про існування ухвали
Броварського міськрайоного суду
Київської області від 14 червня 2006 року,
в якій зазначається про доповнення
представником ОСОБА_4 позовних вимого
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу іменних акцій від 3
травня 2006 року.

Зважаючи на ту обставину, що матеріали
справи про поділ майна між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 за збігом терміну їх зберігання
вже знищені, про що було повідомлено
місцевим судом, на даний час взагалі не
може бути підтверджена та обставина, чи
був обізнаний ОСОБА_1 про доповнення
позовних вимог, чи отримував він
відповідну заяву позивача чи її
представника, та взагалі, чи був
присутнім на цьому судовому засіданні,
на якому виносилася зазначена ухвала.

Крім того, ухвалою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 4 грудня 2006 року позовну заяву
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя та зустрічний позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання
довіреності недійсною - залишено без
розгляду, у зв'язку з неявкою сторін у
судові засідання.

За таких обставин, висновок суду про те,
що наявність перелічених ухвал за 2006
рік підтверджує обізнаність ОСОБА_1 ще
з 2006 року про існування оспорюваного
правочину, судова колегія вважає
помилковим, оскільки такі твердження
суду є лише припущеннями, не
підтвердженими належними доказами, а
відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується посилань суду на те, що
обізнаність ОСОБА_1 про існування
оспорюваного правочину
підтверджується і його заявою від 15
червня 2006 року, адресованою до
Державної комісії з цінних паперів та
фондового ринку, то такий висновок суду
також не відповідає дійсності та є
хибним.

Як убачається з протоколу № 1 загальних
зборів акціонерів ВАТ «Кранобудівна
фірма «Стріла» від 20 листопада 2006 року,
на певний період ОСОБА_1 було
відсторонено від посади директора
товариства, а його обов'язки на себе
поклав ОСОБА_8, який за допомогою
виготовленої печатки підприємства
протягом 2006 року укладав угоди та мав
доступ до документообігу підприємства.

У зв'язку із цим на відповідному
засіданні загальних зборів акціонерів
було прийнято рішення, із врахуванням
зазначених обставин, вважати
недійсними всі рішення правління та
укладені директором ВАТ «Кранобудівна
фірма «Стріла» угоди в період з 28
квітня 2006 року по 11 жовтня 2006 року.

Таким чином в суду є всі підстави
вважати, що ОСОБА_1 не підписував
зазначеної судом заяви від 15 червня 2006
року, про що зазначалося
представниками позивача у судових
засіданнях, але що не було прийнято до
уваги судом, саме у зв'язку із тим, що в
той період, підприємством керувала
інша особи, яка виконувала обов'язки
директора підприємства, та яка мала
доступ до документообігу підприємства,
в тому числі й на складання зазначеної
заяви.

В порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про відмову у позові,
на вказані обставини та вимоги закону
увагу не звернув; належним чином
позовні вимоги не перевірив; не
встановив усі обставини, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; не з'ясував,
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин та яка
правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені зокрема ч. 3 ст. 203 ЦК
України, згідно з якою волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що під час
проведення слідчих дій в кримінальному
провадженні вилучено оригінал
договору купівлі-продажу акцій від 3
травня 2006 року та проведено судову
почеркознавчу експертизу. Згідно
висновку експерта Науково дослідного
експертно-криміналістичного центру ГУ
МВС України в Київській області № 687
від 11 вересня 2013 року встановлено:

1. Підпис від імені ОСОБА_2 в графі
«покупець» договору купівлі-продажу
акцій від 3 травня 2006 року, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виконаний ОСОБА_2.

2. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі
«продавець» договору купівлі-продажу
акцій від 3 травня 2006 року, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виконаний не
ОСОБА_1, а іншою особою.

3. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі
«продавець» договору купівлі-продажу
акцій від 3 травня 2006 року, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виконаний ОСОБА_2,
з наслідуванням підпису ОСОБА_1».

Копія зазначеного висновку долучена до
матеріалів справи. (а.с. 100-120, т. 1).
Експертиза проводилась експертом
Онашко Н.В.

Згідно висновку експертів за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи від 25
жовтня 2013 року № 10856/10857/13-32/ Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України (проведеного за матеріалами
кримінального провадження внесеного
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0003396):

2. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі
«Продавець» у договорі купівлі-продажу
акцій від 3 травня 2006 року, який
укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виконано
не ОСОБА_1.

3. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі
«Продавець» у договорі купівлі-продажу
акцій від 3 травня 2006 року, який
укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виконано
ОСОБА_2.

4. Підпис від імені ОСОБА_2 у графі
«Покупець» у договорі купівлі-продажу
акцій від 3 травня 2006 року, який
укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виконано
ОСОБА_2».

Належним чином завірена копія
зазначеного висновку долучена до
матеріалів справи (а.с. 122-133, т. 1).
Експертиза проводилась експертами
Куріпко К.П. та Слободянюк О.П.

Відповідно до висновку експертів за
результатами проведення комісійної
судово-почеркознавчої експертизи від 17
лютого 2014 року № 1147/1148/14-32/ Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України (проведеного за матеріалами
кримінального провадження внесеного
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0003396)
встановлено:

2. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі
«Продавець ОСОБА_1» у договорі
купівлі-продажу акцій від 3 травня 2006
року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
виконано не ОСОБА_1.

3. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі
«Продавець ОСОБА_1» у договорі
купівлі-продажу акцій від 3 травня 2006
року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
виконано ОСОБА_2».

Належним чином завірена копія
зазначеного висновку долучена до
матеріалів справи (а.с. 139-149, т. 2).
Експертиза проводилась експертами
Слободянюк О.П. та Малибога М.П.

Відповідачем до матеріалів справи
додано належним чином завірений
висновок експерта № 296 від 19 листопада
2013 року, виконаний експертом
Державного науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
Міністерства внутрішніх справ України,
(проведеного за матеріалами
кримінального провадження внесеного
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0003396), де
встановлено:

1. Підпис від імені ОСОБА_2 в графі
«Покупець» договору купівлі-продажу
акцій ВАТ «Кранобудівна фірма «Стріла»
від 3 травня 2006 року, виконаний ОСОБА_2

2. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі
«Продавець» договору купівлі-продажу
акцій ВАТ «Кранобудівна фірма «Стріла»
від 3 травня 2006 року, виконаний не
ОСОБА_2, а ОСОБА_1». (а.с. 90- 95, т. 2).

З огляду на викладені обставини
вбачається, що на підтвердження
доводів позову до матеріалів справи
додано висновки експертів, виконаних
різними експертами, які прийшли до
висновку про те, що підпис від імені
ОСОБА_1 в оспорюваному договорі
виконаний не ОСОБА_1

Разом з тим на підтвердження доводів
заперечень позову ОСОБА_2 надано
висновок експерта про те, що
оспорюваний договір підписаний ОСОБА_1,
однак, зазначений висновок судова
колегія оцінює критично, оскільки,
висновки про те, що ОСОБА_1 не
підписував договір купівлі-продажу,
зроблені декількома експертами різних
установ, куди входить також висновок за
результатами комісійної експертизи.

Оскільки в ході розгляду справи
відповідачем не спростовано
зазначених висновків, то доводи її
апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення в цій
частині не дають підстав для висновку
про те, що судом не враховано всі
висновки почеркознавчих експертиз, які
встановлювали справжність підпису
позивача на спірному договорі купівлі
продажу, тому рішення не може бути
скасоване з підстав недоведеності
позовних вимог.

Зважаючи на зібрані докази по справі та
ту обставину, що позивач не підписував
оспорюваного правочину, судова колегія
приходить до висновку, що договір
купівлі-продажу простих іменних акцій
ВАТ «Кранобудівна фірма «Стріла» у
кількості 28 700 штук сумарною
номінальною вартістю 3 157 000 грн. від 3
травня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 має бути визнаний недійсним в
судовому порядку.

Відповідно до вимог Положення про
порядок ведення реєстрів власників
іменних цінних паперів, затвердженого
рішенням Державної комісії з цінних
паперів та фондового ринку № 60 від 26
травня 1998 року (чинний на час укладення
оспорюваного правочину), передавальне
розпорядження - це письмове
розпорядження власника, номінального
утримувача, який дає розпорядження
реєстроутримувачу внести зміни до
реєстру власників іменних цінних
паперів у зв'язку з передачею іменних
цінних паперів інший особі.
Передавальне розпорядження є одним із
основних вхідних документів
реєстроутримувача.

Пунктом 7.1. Положення встановлено, що
всі зміни до системи реєстру
реєстроутримувач здійснює на підставі
письмових розпоряджень емітента,
зареєстрованих осіб або органів
державної та судової влади в межах їх
компетенції.

За змістом даного Положення визначено,
що реєстроутримувачу для внесення у
реєстр записів про перехід права
власності на іменні цінні папери за
наслідками цивільно-правових угод
повинні надаватися такі документи:
передавальне розпорядження,
складеного від імені зареєстрованої
особи (залишається у
реєстроутримувача), сертифікату цінних
паперів власника, який передає цінні
папери (при документарній формі
випуску цінних паперів (погашається та
залишається у реєстроутримувача),
оригіналу або нотаріально засвідченої
копії цивільно-правової угоди, яка
підтверджує перехід права власності на
цінні папери.

Пункт 2.1. оспорюваного договору
купівлі-продажу передбачає, що право
власності на акції переходить до
покупця з моменту передачі продавцем
покупцю передавального розпорядження,
оформленого на ім'я покупця, та
сертифікату.

Таким чином, передавальне
розпорядження не є самостійним
правочином, а є частиною
цивільно-правової угоди щодо іменних
цінних паперів, тому визнання
недійсним передавального
розпорядження не є тим способом
захисту порушених прав, який
передбачений ст. 16 ЦК України, коли сам
договір купівлі-продажу іменних цінних
паперів в цілому визнається судом
недійсним.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову у зв'язку з пропуском строку
позовної давності не відповідає
матеріалам справи, ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права і відповідно до
ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову, оскільки вимоги
позивача в частині визнання договору
купівлі-продажу іменних цінних паперів
ґрунтуються на вимогах закону та
підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача стягуються судові витрати
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, понесених позивачем, а
саме 107,30 грн. судового збору при
розгляді частини вимог про визнання
договору купівлі продажу акцій
недійсним у суді першої інстанції та
121,80 грн. за подання апеляційної скарги,
а всього 229,10 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст.ст. 303, 304, ч. 1
п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 17 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу простих іменних акцій
відкритого акціонерного товариства
«Кранобудівна фірма «Стріла» у
кількості 28 700 штук сумарною
номінальною вартістю 3 157 000 три
мільйони сто п'ятдесят сім тисяч) грн.
від 3 травня 2006 року, укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять)
гривень 10 копійок.

В задоволенні решти вимог позову
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий

Судді: