РІШЕННЯ

Іменем України

27.05.2014 року Франківський районний суд
м.Львова у складі:

Головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_4

про припинення права власності на
частку у спільному майні та визнання
права власності на квартиру,-

в
с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просять суд
припинити право власності на 1/18 частку
у спільному майні ОСОБА_3 та право
власності на 3/18 частки у спільному
майні ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 та
визнати право власності на 4/18 частки
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у спільній приватні
власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5
перебувала квартира АДРЕСА_1. Однак,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла, яка
являлась дружиною ОСОБА_1, матір'ю
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 а також бабусею ОСОБА_4
Ще за життя, ОСОБА_5 оформила заповіт, у
відповідності до якого, належне їй на
час смерті майно, після смерті вона
заповіла своїй онуці ОСОБА_6 Однак
після смерті ОСОБА_5 її чоловік ОСОБА_1,
донька ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3,
отримали право на обов'язкову частку у
вказаній спадщині. Таким чином,
спадкове майно поділено наступним
чином: 1/18 частку спадкового майна
успадкував ОСОБА_1, 1/18 частку
спадкового майна успадкувала ОСОБА_2,
1/18 частки спадкового майна
успадкувала ОСОБА_3 та право на
спадкування 3/18 частки спадкового майна
за заповітом отримала ОСОБА_4 Спільне
володіння спірною квартирою є
неможливим, оскільки відповідачі,
після смерті ОСОБА_5 до них різко
змінилося, що виразилося у неповазі,
висуненні погроз, небажанні
підтримувати родинні стосунки,
висловлення у їхню сторону образ та
ненормативної лексики, а спільне
володіння і користування майном може
призвести лише до подальшого
погіршення стосунків у родині. При
цьому припинення права на частку не
завдасть жодним чином шкоди інтересам
співвласників, оскільки ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 мають постійне місце проживання
та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2
Мають право на отримання спадщини, а
саме на отримання часток у будинку
АДРЕСА_3. У АДРЕСА_1 відповідачі не
проживають та комунальних послугу за
утримання даної квартири не оплачують.
Частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірному
майні є не значними, виділення їх в
натурі не можливе. Разом з тим, вони в
усному порядку зверталися до
відповідачів про проведення оцінки
вартості квартири АДРЕСА_1 з метою
виплати їм грошової компенсації в
розмірі їх часток або продажу квартири
і поділу коштів у відповідності до
розмірів часток, оскільки спільне
проживання їх не можливе. На дані
пропозиції відповідачі не погодилися.
Крім того, вартість часток ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 буде оцінено експертом та у
випадку задоволення позовних вимог
буде їм компенсовано у грошовому
еквіваленті. Таким чином, вважають, що
припинення права власності на частки у
спільному майні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
завдасть їм будь якої шкоди. Таким
чином, єдиним правовим шляхом
вирішення зазначеного спору є його
вирішення у судовому порядку, оскільки
ОСОБА_1 являється особою похилого віку,
потребує постійного догляду через те,
що являється інвалідом, а здійснювати
за ним догляд бажає лише ОСОБА_2, а тому
звернулись до суду за захистом свого
права та інтересу.

Позивачі в судовому засіданні позов
підтримали, дали аналогічні пояснення
викладеним у позові, доповнивши, що на
даний час вони внесли кошти у розмірі
79469,00 гривень, як компенсація вартості
належних відповідачам часток у
квартирі АДРЕСА_1. Просять позов
задоволити.

Відповідачі та їх представник в
судовому засіданні позов не визнали,
заперечували проти його задоволення,
посилаючись докази які містяться в
матеріалах справи та з підстав, які
зазначені в поясненні на позов, який
містяться в матеріалах справи. Просять
відмовити позивачам у задоволенні їх
позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, з'ясувавши дійсні обставини
справи, дослідивши зібрані по всі
докази у їх сукупності, суд вважає, що у
позов слід задоволити з наступних
підстав.

Як встановлено в судовому
засіданні, квартира АДРЕСА_1
складається з 3-х житлових кімнат та
кухні, житловою площею 46,4 кв.м, загальна
площа 56,6 кв.м. та площа підвалу 6,5 кв.м.
зі всіма комунальними вигодами та
належить на праві спільної часткової
власності сторонам по справі- Пінасу
ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме
співвласнику ОСОБА_1 належить на праві
власності 7/18 ідеальна частка вказаної
квартири, співвласнику ОСОБА_2 належить
на праві власності 7/18 ідеальна частка
вказаної квартири, співвласнику ОСОБА_3
належить на праві власності 1/18
ідеальна частка вказаної квартири та
співвласнику ОСОБА_4 належить на праві
власності 3/18 ідеальна частка вказаної
квартири.

Статтею 316 ЦК України дано визначення
поняття права власності, згідно якого
правом власності є право особи на
майно,яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Як зазначено у ст.317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, на зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Принцип непорушності права власності,
який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном, закріплює право власника
володіти, користуватись і
розпоряджатись належним йому майном
закріплений у ст.41 Конституції України
та с т.1 Першого протоколу до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Згідно ст.357 ч.1 ЦК України частки у
праві спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Згідно ч. 2 ст.321 ЦК України особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Права власника квартири
визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК
України та передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
розпоряджатись ним на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Як випливає із ст.364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму
ВСУ №20 від 22.12.1995р."Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності", квартира, яка є
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
сторонам виділити ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватись
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Відповідно до ст. 183 ЦК України,
подільною є річ, яку можна поділити без
втрати її цільового призначення.
Неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст.365 ЦК України, право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо частка є незначною і не може бути
виділена в натурі, річ є
неподільною,спільне володіння і
користування майном є неможливим, таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника. Суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Як вбачається із змісту даної норми
законодавець визначив три самостійні
підстави, кожна з яких окремо може
слугувати приводом для припинення
права власності на частку в спільному
майні, однак, за умови, що таке
припинення не задасть істотної шкоди
співвласнику.

Із висновку №2466/3467 судової
будівельно-технічної експертизи по
вказаній справі складеної 25.10.2013 року,
що здійснена на підставі ухвали
Франківського районного суд м.Львова
від 17.09.2013 року вбачається, що:

Дійсна ринкова вартість квартири
АДРЕСА_1 становить 357614,00 грн.

Площа квартири АДРЕСА_1, яка приходить
на ідеальну частку (1/18 частини), що
належить ОСОБА_3 становить 3,14 м.кв. від
загальної площі квартири.

Площа квартири АДРЕСА_1, яка приходить
на ідеальну частку (3/18 частини), що
належить ОСОБА_4 становить 9,43 м.кв. від
загальної площі квартири.

Площа квартири АДРЕСА_1, яка приходить
на ідеальну частку (7/18 частини), що
належить ОСОБА_2 становить 22,01 м.кв. від
загальної площі квартири.

Площа квартири АДРЕСА_1, яка приходить
на ідеальну частку (7/18 частини), що
належить ОСОБА_1 становить 22,01 м.кв. від
загальної площі квартири.

Технічна можливість виділу в натурі
ідеальної частки(3/18 частини), що
належить ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1, із
влаштуванням окремого входу, кімнати,
санвузла та кухні відсутня, згідно з ч.2
ст.183 ЦК, та п.2.13, 2.21, 2.22, 2.24, 2.27 ДБН
В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні
положення».

Технічна можливість виділу в натурі
ідеальної частки(1/18 частини), що
належить ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, із
влаштуванням окремого входу, кімнати,
санвузла та кухні відсутня, згідно з ч.2
ст.183 ЦК, та п.2.13, 2.21, 2.22, 2.24, 2.27 ДБН
В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні
положення».

Дійсна ринкова вартість ідеальної
частки(ё/18 частини), що належить ОСОБА_4
у квартирі АДРЕСА_1 становить 59602,00
гривень.

Дійсна ринкова вартість ідеальної
частки(3/18 частини), що належить Ла
ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 становить
19867,00 гривень.

Як зазначено у п.7 постанови
Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995р."Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності",
оскільки, суд за чинним законодавством
вирішує спори учасників спільної
власності щодо розпорядження чи
користування майном, то не слід
розглядати як неправомірне
позбавлення права власності
присудження грошової компенсації за
частку у спільній власності, якщо її
неможливо виділити або поділити майно
в натурі чи спільно користуватись ним.

В ході розгляду справи встановлено, що
частки ОСОБА_3 у праві власності на
квартиру АДРЕСА_1 становить 1/18 частину
та ОСОБА_3 у праві власності на квартиру
АДРЕСА_1 становить 3/18 частину і є
незначними. Технічний виділ даних
часток є неможливий. Реальний поділ
квартири АДРЕСА_1 між чотирма
співвласниками є неможливий.

Суд бере і до уваги належні докази
заяви позивачів на дії відповідачів до
правоохоронних органів, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
цивільний спір між сторонами
супроводжується міжособистим
конфліктом, що свідчить лише про те, що
у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом проживати не
можуть

На підставі свідоцтва про право
важності на нерухоме майно від 03.03.2008
року(а.с.49), ОСОБА_3 є власником
садового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1

Згідно довідки з місця проживання про
склад сім'ї прописку ЛКП «За Замком» №
373/18.03.2013 року(а.с.30) та довідки №006/10.02.2014
року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають постійне
місце проживання та зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_2

Як вбачається із свідоцтва на
спадщину за законом від 18.12.2012 року(51-52)
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають право на
отримання спадщини, а саме на отримання
часток у будинку АДРЕСА_3

Також в судовому засіданні з'ясовано,
що відповідачі в спірній квартирі не
проживають, та іншим житлом
забезпеченні. Суду не представлено
жодних доказів, які б свідчили, що
припинення права власності
відповідачів на частки у квартирі, може
завдати істотної шкоди їхнім
інтересам.

Відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Квитанції №131 від 24.05.2014 року
підтверджує, що ОСОБА_1 вніс на
депозитний рахунок територіального
управління державної судової
адміністрації у Львівській області
79469,00 гривень, а саме вартість
відповідачів ідеальних часток
квартири АДРЕСА_1.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених цим кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільного права та
інтересів є визнання права, припинення
дії, яка порушували право. Суд може
захистити цивільне право і інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст.4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

З огляду на вказані обставини, суд
вважає, що спільне володіння та
користування сторін спірною квартирою
є неможливим, а з врахуванням
відсутності можливості її реального
поділу та неможливості виділення
часток відповідачів в натурі, внесення
позивачами на депозитний рахунок
вартості часток відповідачів - 79469,00
гривень, суд приходить до висновку, що
право відповідачів на належні їм
частки слід припинити, стягнувши в їх
користь компенсацію її вартості, що
внесена позивачами на депозитний
рахунок та визнати за позивачами право
власності на належні відповідачам
частки у спільній власності - квартирі
АДРЕСА_1. Таке припинення права
власності відповідачів не завдасть
шкоди відповідачам, оскільки останні
забезпеченні житлом, про що самі
ствердили в судовому засіданні та
підтверджується поданими доказами.

Оцінюючи зібрані докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст.
4,10,11,15,30,57,60,208,209,212-215,218 ЦПК України,
ст.ст. 15, 16, 183, 316, 317, 321, 350, 355, 357, 358, 364, 365,
370, 383 ЦК України, суд,-

в
и р і ш и в:

позов задоволити.

Припинити право власності на 1/18 частку
у спільному майні ОСОБА_3 та право
власності на 3/18 частки у спільному
майні ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1,
стягнувши в їх користь компенсацію їх
вартості в сумі 79469,00 гривень, що
внесені ОСОБА_1 на рахунок №0789 ТУ
ДСА у Львівській області згідно
квитанції №131 від 24.05.2014 року.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право
власності на належну ОСОБА_3 1/18 частку
та ОСОБА_4 3/18 частки у спільній
власності - квартирі АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Мартинишин
М.О.