Справа №489/6808/13-ц 28.05.2014 28.05.2014 28.05.2014
Провадження №22-ц/784/1296/14
Головуючий першої інстанції: Кокорєв
Доповідач апеляційного
суду:Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

Локтіонової О.В.

із секретарем- Рудніком Є.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу

Шевченківського районного управління
Головного Управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві на
заочне рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 11.11.2013 року по
справі за

позовом

ОСОБА_3 до Шевченківського районного
управління Головного Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві (далі -Шевченківське РУ ГУ МВС
України у м. Києві), Державної
Казначейської служби України про
відшкодування майнової та моральної
шкоди,

встановила:

19 серпня 2013 р. ОСОБА_3 звернувся до суду
з позовом до Шевченківського РУ ГУ МВС
України у м. Києві та Державної
Казначейської служби України про
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

Позивач зазначав, що 10.05.2013 р.
співробітниками Шевченківського РУ ГУ
МВС України у м. Києві складено
протокол про скоєння ним
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.
185-1 КУпАП України біля пам'ятки історії
«Золоті ворота» м. Києва.

При цьому його було повідомлено
про розгляд справи про адміністративне
правопорушення Шевченківським
районним судом м. Києва 13.05.2013 р.

З 11по 13 травня 2013 р. він змушений
був залишатися у м. Києві та чекати
розгляду справи про адміністративне
правопорушення, внаслідок чого
змушений був здати квитки до Львова-
Миколаєва, придбані на 11 травня 2013 р.,
куди планував поїхати у власних
справах.

Від незапланованої здачі квитків
він втратив 35 грн. 32 коп. Крім того, він
поніс витрати на незаплановане
перебування у Києві, які мають бути
відшкодовані йому у розмірі добових на
суму 16 грн. 83 коп.

Постановою Шевченківського
районного суду м. Києва від 13.05.2013 р.
провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 185-1 КУпАП щодо нього
зарите за відсутністю події та складу
адміністративного правопорушення.

Неправомірним притягненням до
адміністративної відповідальності,
йому завдано також моральної шкоди.

Так зазначені дії працівників
міліції призвели до порушення його
звичного способу життя та спричинили
душевні страждання.

Посилаючись на незаконність дій
працівників міліції просив
відшкодувати за рахунок
Шевченківського РУ ГУ УМВС майнову
шкоду у розмірі 199 грн. 15 коп. а за
рахунок державного бюджету з рахунків
Державної Казначейської служби
україни 3000 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 11.11.2013
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Ухвалено про стягнення з
Шевченківського РУ ГУ УМВС України у м.
Києві 35 грн 32 коп. майнової та 700 грн.
моральної шкоди.

В задоволенні вимог до Державної
Казначейської служби України -
відмовлено.

Додатковим рішенням того ж
місцевого суду від 18.12.2013 р.
постановлено про відшкодування на
користь держави судового збору у
розмірі 229 грн. 40коп. за рахунок
відповідача.

В апеляційній скарзі представник
Шевченківського РУ ГУ УМВС України у м.
Києві просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_3 в задоволенні позову в повному
обсязі. На думку апелянта, рішення суду
першої інстанції є незаконними та
ухваленими з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та
обгрунтованність рішення в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається
та встановлено судом першої інстанції,
що 10. 05. 2013 р. о 15 год 20 хв. під час
перебування ОСОБА_3 біля станції метро
«Золоті Ворота м. Києва, до нього
підійшли працівники міліції, які
склали протокол про незаконне
проведення ним мітингу без
повідомлення органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування,
тобто адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 185-1 КУпАП.

Постановою Шевченківського
районного суду м. Києва від 13.05.2013 р.
провадження у справі, порушеній з
підстав передбачених ст. 185-1 КУпАП, було
закрите за відсутності події та складу
адміністративного правопорушення.

Згідно положень Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду» (далі -
Закон), шкода в порядку передбаченому
нормами цього Закону може бути
відшкодована лише внаслідок обставин,
визначених у ст. 1 Закону, а право на
відшкодування виникає у випадках,
зазначених у ст. 2 цього Закону.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
за обставин, на які посилається
позивач, шкода завдана йому внаслідок
іншої незаконної дії органу, не
зазначеної у Законі, а тому підлягає
відшкодуванню на загальних підставах,
а саме за ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Зазначеною нормою ЦК передбачено,
що шкода, завдана фізичній або
юридичній особі внаслідок іншої
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, органу досудового
розслідування, прокуратури або суду,
відшкодовується на загальних
підставах.

Відповідно до частин першої,
третьої ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1167 ЦК України
встановлена презумпція вини органу
державної влади.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру, що зазначалося позивачем в
своїй позовній заяві та при розгляді
справи.

Таким чином, частково
задовольняючи позов, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
діями працівників міліції
Шевченківського РУ ГУ УМВС України у м.
Києві були порушені конституційні
права позивача на свободу та особисту
недоторканість, свободу пересування,
вільне вираження своїх поглядів і
переконань, а також право на проведення
мирних акцій, а тому правильно вважав,
що моральна шкода, завдана позивачу
підлягає відшкодуванню.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що дії працівників міліції по
затриманню та складанню протоколу про
скоєння позивачем адміністративного
правопорушення не були визнані
незаконними та протиправними
безпідставні, оскільки постановою
суду, що набрала законної сили
підтверджується факт неправомірного
складення протоколу про скоєння
позивачем адміністративного
правопорушення, що завдало йому
моральної шкоди

Інші доводи апеляційної скарги,
не заслуговують на увагу, оскільки не
спростовують висновків рішення суду
першої інстанції, яке є законним та
ухваленим з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Встановлене не дає підстав для
скасування чи зміни судового рішення

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу
Шевченківського районного управління
Головного Управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві -
відхилити, а заочне рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 11.11.2013 р.- залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але з цього часу на протязі двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

О.В. Локтіонова

.