У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М., суддів:
Висоцької В.С.,Кафідової О.В., Умнової
О.В.,Фаловської І.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи:
обслуговуючий кооператив
«Гаражно-будівельний кооператив
«Вишневий», автогаражний кооператив
«Озерний», кооператив індивідуальних
гаражів «Лісний», про поділ спільного
майна подружжя, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 08
серпня 2013 року та рішення апеляційного
суду Київської області від 16 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2010 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7, треті
особи: обслуговуючий кооператив
«Гаражно-будівельний кооператив
«Вишневий», автогаражний кооператив
«Озерний», кооператив індивідуальних
гаражів «Лісний», у якому, з
врахуванням уточнених позовних вимог,
просила виділити їй приватизований на
ОСОБА_7 гараж в обслуговуючому
кооперативі «Гаражно-будівельний
кооператив «Вишневий» м. Вишневе,
Києво-Святошинського району Київської
області та неприватизований гараж
(фактично будівельні матеріали) в
кооперативі індивідуальних гаражів
«Лісний» м. Вишгород Київської області.
Відповідачеві виділити легковий
автомобіль марки «Дачія Логан»,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований на ОСОБА_7, та
неприватизований гараж (фактично
будівельні матеріали) у авто гаражному
кооперативі «Озерний» м. Вишневе,
Києво-Святошинського району Київської
області.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що
вказане вище спірне майно набуто
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в шлюбі, який укладено
05 вересня 1998 року, і є спільним майном
подружжя що підлягає поділу, оскільки
фактичні шлюбні стосунки між позивачем
та відповідачем припинилися у червні
2007 року, а згоди щодо поділу вказаного
вище майна між сторонами не досягнуто.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області
від 08 серпня 2013 року в позові
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 16 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині поділу
автомобіля, гаража в обслуговуючому
кооперативі «Гаражно-будівельний
кооператив «Вишневий», гаража в
кооперативі індивідуальних гаражів
«Лісний», скасовано і ухвалено в цій
частині нове рішення.

Позов ОСОБА_6 про поділ спільного майна
подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право
власності за кожним на Ѕ частину
автомобіля марки «Дачія Логан», 2006 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на
будівельні матеріали будівництва
гаражу НОМЕР_4 в кооперативі
індивідуальних гаражів «Лісний»,
стягнуто на користь ОСОБА_6 Ѕ частину їх
вартості, що становить 14 009 грн 50 коп.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на
гараж у обслуговуючому кооперативі
«Гаражно-будівельний кооператив
«Вишневий», стягнуто на користь ОСОБА_6
Ѕ частину його вартості, що становить 3
049 грн 50 коп.

В решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і ухвалити у справі нове рішення по
суті заявлених позовних вимог,
посилаючись на порушення судами обох
інстанцій норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач та відповідач з 05 вересня 1998
року по 05 листопада 2008 року проживали в
шлюбі.

Згідно з довідки за підписом
начальника Вишгородського МРЕВ ГУМВС
України в Київській області (а. с. 4),
станом на 03 квітня 2009 року за ОСОБА_7
зареєстровано транспортний засіб
«Дачія Логан», реєстраційний номер
НОМЕР_1, 2006 року випуску (набуто в період
шлюбу) (далі - автомобіль).

За довідкою обслуговуючого
кооперативу «Гаражно-будівельний
кооператив «Вишневий» від 14 березня 2009
року (а. с. 5), ОСОБА_7 є власником гаража
НОМЕР_2 в гаражно-будівельному
кооперативі «Вишневий» по АДРЕСА_1
(далі - гараж НОМЕР_2).

З технічного паспорту на вказаний
гараж НОМЕР_2 (а. с. 130) вбачається, що
ОСОБА_7 є власником гаража на підставі
договору купівлі-продажу від 05
грудня 1998 року (набуто в період шлюбу).

Відповідно до довідки автогаражного
кооперативу «Озерний» від 20
березня 2009 року, ОСОБА_7 є власником
неприватизованого гаража НОМЕР_3 в
цьому кооперативі (далі - гараж НОМЕР_3).
Останній є членом вказаного
кооперативу на підставі рішення
кооперативу від 10 червня 1994 року.
Згідно довідки автогаражного
кооперативу «Озерний» від 28 лютого 2003
року (а.с. 50) ОСОБА_7 є членом цього
гаражного кооперативу на підставі
рішення кооперативу від 11 листопада 2004
року (тобто існують розбіжності у
відповідних датах: 10 червня 1994 року і 11
листопада 2004 року). Разом з тим, з
технічного паспорту на вказаний гараж
НОМЕР_3 (а.с. 51-53) вбачається, що рік
побудови гаража НОМЕР_3 є 1997 рік (а.с. 53).

ОСОБА_7 є власником і гаража НОМЕР_4 у
кооперативі індивідуальних гаражів
«Лісний» по АДРЕСА_2, згідно довідки
кооперативу індивідуальних гаражів
«Лісний» від 09 квітня 2009 року (а.с.
7) (далі - гараж НОМЕР_4).

З пояснень відповідача викладених в
запереченнях на позовну заяву
(а.с. 55-56) вбачається, що такий гараж не
прийнято до експлуатації і відповідач
погодився на те, що позивач має право на
Ѕ частину вартості матеріалів
використаних на будівництво цього
гаража. Орієнтовна вартість
будівельних матеріалів, згідно
висновку експерта за результатами
проведеної судової
будівельно-технічної експертизи від 14
червня 2013 року (а.с. 139-144), становить 28 019
грн.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
відмову в позові, суд першої інстанції
виходив з безпідставності та
недоведеності позовних вимог, а саме:
вказані вище:

Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: (в тому числі)
транспортні засоби; паєнакопичення в
гаражно-будівельному кооперативі.

Ухвалюючи рішення про поділ спільного
майна подружжя та визначаючи загальну
вартість майна що є об'єктом поділу,
апеляційний суд виходив з вартості
гаража НОМЕР_2 станом на 17 листопада 1998
року (6 099 грн), а не дійсної його
вартості на час розгляду справи, крім
того, вартість спірного автомобіля на
час розгляду справи не визначено
взагалі.

Матеріали справи не містять, в
розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
належних та допустимих доказів щодо
правовстановлюючих документів на
спірний автомобіль та гараж НОМЕР_2
(вбачається, що ОСОБА_7 є власником
гаража на підставі договору
купівлі-продажу від 05 грудня 1998 року).

Не надано апеляційним судом правових
висновків щодо факту визнання
відповідачем позову в частині поділу
будівельних матеріалів гаража НОМЕР_4,
а також не з'ясовано джерело та
обставини придбання гараж НОМЕР_3, з
врахуванням того, що технічний паспорт
на нього, із зазначенням власника -
ОСОБА_7, складено 24 липня 2003 року (під
час перебування позивача та
відповідача в шлюбі), і матеріали
справи не містять доказів на
підтвердження того, що саме відповідач
його будував у 1997 році.

У порушення вимог ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд належним чином не
перевірив законності рішення суду
першої інстанції, допустив ухвалення у
справі судового рішення що ґрунтується
на припущеннях і суперечить принципам
закріпленим ст. ст. 69-72 СК України та ст.
372 ЦК України щодо рівності часток
дружини та чоловіка при поділі майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а також суперечить
принципам ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст.
368 ЦК України, ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України
щодо встановлення обсягу спільно
нажитого майна подружжя, крім того,
суперечить ст. 11 ЦПК України щодо
диспозитивності цивільного
судочинства.

Поза увагою апеляційного суду
залишилася і та обставина, що до 01
січня 2004 року діяли норми Кодексу про
шлюб та сім'ю України, норми якого не
застосовано судами при розгляді
справи, незважаючи на те, що сторони
перебували в шлюбі з 1998 року і спірне
майно частково набуто ними під час дії
Кодексу про шлюб та сім'ю України. Таким
чином, апеляційний суд, при перевірці
законності рішення районного суду,
крім іншого, не визначився з нормами
права, що підлягають застосуванню при
вирішенні даного спору.

Недоліки допущені судом апеляційної
інстанцій не можуть бути усунуті під
час розгляду справи в касаційному
порядку, а тому оскаржуване рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК
України, з передачею справи на новий
судовий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 16 грудня 2013 року скасувати,
а справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук Судді:В.С.
Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова
І.М. Фаловська