Номер провадження: 22-ц/785/3886/14
Головуючий у першій інстанції Салтан
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Процик М.В.,

при секретарі - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу, за апеляційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 25 лютого 2014
року,

встановила:

Рішенням Київського районного суду
м. Одеси від 25.02.14 р. (а. с. 41 - 43)
вищевказаний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5
задоволено. Визнано частково недійсним
договір купівлі-продажу від 19.12.12 р.
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6
та ОСОБА_4, ОСОБА_5, в частині зазначеної
в п. 2 договору вартості квартири.
Визнано, що за п. 2 договору
купівлі-продажу від 19.12.12 р. квартири
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, ОСОБА_5, вартість квартири
становить 95 000 (дев'яносто п'ять тисяч)
доларів США, що відповідно до курсу НБУ
еквівалентно - 760 000 (сімсот шістдесят
тисяч) грн. 00 коп..

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати. Ухвалити нове рішення про
повну відмову в задоволенні позову.
Одночасно, ОСОБА_6 просить скасувати
заходи забезпечення позову у вигляді
арешту на квартиру АДРЕСА_1,
застосовані ухвалою Приморського
районного суду м. Одеси від 13.11.13 р..
ОСОБА_6 посилається на те, що рішення
ухвалено при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
з порушенням норм матеріального (ст. ст.
530, 638, 640, 654, 657 ЦК України, п. п. 172.3, 172.8 ст.
172 Податкового Кодексу України, ст. 7
Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні») та
процесуального (ст. ст. 213 - 215 ЦПК
України) права: - помилковим є висновок
суду про ціну квартири в розмірі - 95 000
доларів США. Розписка не містить
посилання на те, що договір було
вчинено за вказаної в ній ціною.
Договір укладено в письмовій формі,
нотаріально посвідчено. Розписка не є
додатком до договору купівлі-продажу.
Розписка передбачає штрафні санкції у
випадку розірвання договору
купівлі-продажу; - зміна ціни договору
після його виконання не допускається; -
ОСОБА_6, як податковий агент, сплатила
відповідний податок, виходячи із
визначеної сторонами договору ціни
квартири; - рішення не містить
мотивувальної частини замість цього
наводиться перелік норм діючого
законодавства.

ОСОБА_6 та її представник в судовому
засіданні підтримали доводи та вимоги,
які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_7, представник позивачів, в
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу вважала необхідним апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін. Посилалась на те, що
дійсна ціна продажу квартири
підтверджується розпискою ОСОБА_6.
Звернення позивачів до відповідачки
про добровільне внесення змін до
договору ОСОБА_6 проігнорувала.
Твердження апелянта про те, що розписка
підтверджує зобов'язання тільки у
випадку розірвання договору є
безпідставними. Дійсна вартість
квартири підтверджується звітом про
ринкову вартість квартири.

В судовому засіданні ОСОБА_7,
представник позивачів, підтвердила
доводи та вимоги, які викладені в
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості
позовних вимог (а. с. 42 зворотна
сторона).

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції, на підставі наданих
сторонами і досліджених судом доказів,
дійшов правильного висновку про
задоволення позову. Висновки суду
відповідають обставинам справи,
вимогам діючого законодавства України
(ст. ст. 203, 215, 217, 655, 691 ЦК України, ст. ст.
11, 60, 179, 213 ЦПК України). Доводи
апеляційної скарги не спростовують
вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Висновки суду першої інстанції
зроблені, відповідні правовідносини
між сторонами встановлені на підставі
наявних у справі і наданих сторонами
доказів.

Встановлено, що за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
від 19.12.12 р. (а. с. 4 - 4 зворотна сторона)
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 купили у ОСОБА_6
квартиру АДРЕСА_1 (далі - Квартира).
Продаж квартири вчинено за 239 329,00 грн.
(п. 2 Договору).

19.12.12 р., тобто цього ж дня, ОСОБА_6
склала розписку (а. с. 9) про те, що у
випадку розірвання договору за її
ініціативою або за ініціативою третіх
осіб, вона зобов'язується виплатити
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 суму в розмірі - 95 000
доларів США.

Між сторонами виникли
правовідносини щодо купівлі-продажу.

Частиною 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 217 ЦК
України передбачено, що волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені, зокрема ч. 3 ст. 203 цього
Кодексу. Недійсність окремої частини
правочину не має наслідком недійсності
інших його частин і правочину в цілому.

За правилами, передбаченими ст. ст. 655,
691 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товари) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі продажу.

Тобто, істотною умовою договору
купівлі-продажу щодо якої сторони
повинні дійти обоюдної згоди є,
зокрема, ціна товару. Виходячи із
змісту вищевказаної розписки
складеної ОСОБА_6 в день укладення
договору купівлі-продажу квартири,
колегія суддів приходить до висновку,
що сторони дійшли згоди про те, що ціна
квартири становить суму в гривнях,
еквівалентну - 95 000 доларів США. Однак, в
укладеному того ж дня договорі
купівлі-продажу квартири ціну квартири
в гривнях вказали іншу - 239 329 грн., що
еквівалентно - 29 942 долара США. Таким
чином, волевиявлення сторін (ціна
вказана в договорі купівлі-продажу) не
відповідає внутрішній волі сторін
(сумі вказаній в розписці).

Доводи апелянта про те, що на
підставі розписки не можна говорити
про ціну договору купівлі-продажу
квартири, неможливості зміни ціни
після виконання договору, визначення
ціни квартири на підставі проведеної
експертної оцінки колегія суддів не
приймає до уваги, виходячи з
наступного.

Відповідно до наданого
представником позивачів апеляційному
суду Звіту з визначення ринкової
вартості квартири, що була предметом
договору купівлі-продажу від 19.12.12 р. (а.
с. 75-83), її ринкова вартість на грудень
2012 р. (час укладання договору
купівлі-продажу) становить - 89 488
доларів США, що незначним чином
відрізняється від суми, вказаної у
розписці ОСОБА_6 (а. с. 9).

Виходячи із змісту ст. ст. 216, 651 - 653, 655
ЦК України, у разі можливого визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири від 19.12.12 р., або його
розірвання ОСОБА_6 зобов'язана була б
повернути ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримані за
квартиру гроші, а ОСОБА_5 та ОСОБА_4
зобов'язані були б повернути ОСОБА_6
спірну квартиру. Вказане підтверджує,
що вказана у розписці сума відповідає
ціні договору купівлі-продажу
квартири, а не є штрафними санкціями у
випадку розірвання договору
купівлі-продажу. Крім того, розписка не
містить прямих посилань на те, що
вказана в ній грошова сума - штрафні
санкції. Крім того, сторони по цій
справі вказали на наявність іншого
спору щодо визнання недійсним
правочину, за яким ОСОБА_6 та ОСОБА_8
придбали у власність спірну квартиру,
скасування державної реєстрації,
витребування майна з чужого
незаконного володіння. У випадку
прийняття позитивного рішення по
даному спору це може привести до
негативних наслідків для позивачів -
витребування квартири від ОСОБА_5 та
ОСОБА_4. У такому випадку останні
зможуть заявити вимоги до ОСОБА_6 про
повернення їм грошей, сплачених ними за
договором купівлі-продажу від 19.12.12 р.
(ст. 661 ЦК України) у розмірі, який не
відповідає ринковій вартості квартири,
що є несправедливим (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК
України) і не приведе до відновлення їх
прав.

Доводи апелянта щодо відсутності в
рішенні суду першої інстанції
обґрунтування прийнятого рішення
виправлено апеляційним судом. Вказане
порушення не призвело до неправильного
вирішення справи по суті в суді першої
інстанції (ч. 3 ст. 308 ЦПК України).

Колегія суддів приймає також до
уваги, що у рішенні суду першої
інстанції вказано прізвище одного з
позивачів -«ОСОБА_4» (а. с. 41 - 43), в той час
як у нотаріально посвідчених договорі
купівлі-продажу від 19.12.12 р. (а. с. 4),
довіреності від 13.05.11 р. (а. с. 11) прізвище
позивача вказано як - «ОСОБА_4». Тому
правильним є прізвище позивача -
«ОСОБА_4». Зауважень про те, що позивач
за прізвищем ОСОБА_4, і позивач за
прізвищем ОСОБА_4 - різні особи, сторони
у судовому засіданні не виказували.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Рішення суду є справедливим та
законним. Підстави для його скасування,
зміни в межах доводів апеляційної
скарги ОСОБА_6 відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 25 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П.
Заїкін

Судді:
Л. А.
Гірняк

М. В.
Процик