інстанції: Ковтуненко В.В. Провадження
№ 22-ц/773/770/14 Категорія: 79 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю представника заінтересованої
особи Покидюк О.М., представника
стягувача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_3 на дії та бездіяльність першого
відділу державної виконавчої служби
(далі - ДВС) Луцького міського
управління юстиції (далі МУЮ) за
апеляційною скаргою першого відділу
ДВС Луцького МУЮ на ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 03 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із зазначеною скаргою,
посилаючись на те, що 29 березня 2010 року
Луцьким міськрайонним судом було
видано виконавчий лист у справі про
стягнення з неї та ОСОБА_4 на користь
ВАТ «Державний ощадний банк» в особі
Волинського обласного управління 147 766
грн. 30 коп. заборгованості та по 798 грн. 83
коп. судових витрат.

12 жовтня 2010 року старшим державним
виконавцем першого відділу ДВС
Луцького МУЮ Манькутом Т.В. на підставі
вказаного виконавчого листа відкрите
виконавче провадження № 21915521, про що
винесено відповідну постанову. В ході
виконання вказаного виконавчого листа
державними виконавцями вчинялися
конкретні виконавчі дії, в тому числі і
підготовчі дії з метою проведення
прилюдних торгів та аукціону по
реалізації майна, належного їй на праві
власності. Так, державним виконавцем
було подано дві заявки на реалізацію
арештованого майна за підписом
начальника першого відділу ДВС
Луцького МУЮ Харченка С.В., а саме - на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Арештоване майно, яке було виставлене
державним виконавцем на реалізацію на
прилюдні торги, було предметом іпотеки.

Вважає, що державний виконавець,
вчиняючи виконавчі дії по виконанню
означеного вище виконавчого листа,
допустив системні та істотні порушення
вимог закону та її прав як боржника.

Зокрема, у державного виконавця не було
підстав для звернення стягнення на
предмет іпотеки (шляхом його продажу на
прилюдних торгах), оскільки у нього на
виконанні перебував виконавчий
документ про стягнення грошової
заборгованості, а не про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Оцінка майна здійснена суб'єктом
оціночної діяльності Волинською
міжрегіональною біржою, яка не
призначалася державним виконавцем.

Висновок про оцінку майна,
виставленого на прилюдні торги, на її
домашню адресу не надсилався, у зв'язку
з чим вона була позбавлена можливості
подати свої заперечення на звіт.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження від 12 жовтня 2010 року їй не
надсилалася і нею не отримувалася. Тому
вона була позбавлена можливості
реалізувати свої права як на
оскарження постанови, так і на
добровільне виконання рішення суду у
встановлений строк.

Враховуючи викладене, просила визнати
протиправними та незаконними дії та
бездіяльність першого відділу ВДВС
Луцького МУЮ з примусового виконання
виконавчого листа у справі № 2-6689 про
стягнення солідарно з неї та ОСОБА_4 на
користь ВАТ «Державний ощадний банк
України» 147 766 грн. 30 коп. заборгованості
та по 798 грн. 83 коп. судових витрат,
виданого 29 березня 2010 року Луцьким
міськрайонним судом, а саме:

- дії щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки (трикімнатна житлова
квартира № 1 загальною площею 58,7 кв. м.,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), що
належить їй на праві власності;

- дії щодо визначення вартості та
початкової ціни реалізації вказаного
предмета іпотеки на прилюдних торгах;

- підготовчі дії з метою проведення
прилюдних торгів арештованого
нерухомого майна (предмета іпотеки), в
тому числі щодо подання (внесення)
заявки на реалізацію;

- бездіяльність щодо надіслання їй
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 12 жовтня 2010 року (ВП
№21915521) та звіту про оцінку майна.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 03 квітня 2014 року скаргу задоволено.

Постановлено визнати протиправними
дії та бездіяльність заступника
начальника першого відділу ДВС
Луцького МУЮ Покидюк О.М. з примусового
виконання виконавчого листа про
стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ВАТ «Державний ощадний банк
України» 147 766 грн. 30 коп. заборгованості
та по 798 грн. 83 коп. судових витрат,
виданого 29 березня 2010 року Луцьким
міськрайонним судом, щодо дій про
звернення стягнення на предмет іпотеки
(трикімнатна житлова квартира АДРЕСА_1),
що належить на праві власності ОСОБА_3;
щодо визначення початкової вартості
ціни по реалізації предмета іпотеки
трикімнатна житлова квартира АДРЕСА_1,
на прилюдних торгах; підготовчих дій
щодо подання (внесення) заявки на
реалізацію з метою проведення
прилюдних торгів арештованого
нерухомого майна (предмета іпотеки) -
трикімнатна житлова квартира АДРЕСА_1;
щодо неналежного надіслання боржнику
ОСОБА_3 постанови про відкриття
виконавчого провадження від 12 жовтня
2010 року (ВП №21915521) та звіту про оцінку
майна - трикімнатної житлової квартири
АДРЕСА_1.

Зобов'язати заступника начальника
першого відділу ДВС Луцького міського
управління юстиції Покидюк О.М.
задовольнити вимоги ОСОБА_3 та надати
їй наступні документи: постанову про
відкриття виконавчого провадження від
12 жовтня 2010 року (ВП №21915521) та звіт про
оцінку майна - трикімнатної житлової
квартири АДРЕСА_1, з метою поновлення її
законних прав чи свобод боржника у
виконавчому провадженні.

Стягнути з першого відділу ДВС
Луцького МУЮ на користь ОСОБА_3
понесені і документально підтверджені
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 229,40 гривень.

В апеляційній скарзі перший відділ ДВС
Луцького МУЮ просить скасувати цю
ухвалу і постановити нову ухвалу, якою
відмовити в задоволенні скарги,
покликаючись на її незаконність та
необгрунтованість і порушення судом
норм процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Задовольняючи скаргу, суд першої
інстанції виходив з того, що при
здійсненні виконавчого провадження
посадовими особами першого відділу ДВС
Луцького МУЮ були допущені порушення
вимог Законів України «Про виконавче
провадження», «Про іпотеку», «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні».

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи і
зроблені з порушенням норм
процесуального права, зокрема, ч. 2 ст. 387
ЦПК України, якою передбачено, що
скарга може бути задоволена лише у разі
її обґрунтованості.

В оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 12 жовтня 2010 року
скаржником особисто не отримувалася і
що лише факт отримання повідомлення
про вручення рекомендованого
поштового відправлення достовірно
свідчить про його отримання адресатом.
З огляду на це суд зобов'язав посадову
особу першого відділу ДВС Луцького МУЮ
видати ОСОБА_3 згадану постанову.

Однак відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону
України «Про виконавче провадження» (в
редакції, що діяла на час винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження) копії постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого провадження, які повинні
бути доведені державним виконавцем до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією. Тобто закон
не вимагав надіслання документів
виконавчого провадження
рекомендованим поштовим
відправленням.

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що 12 жовтня 2010 року старшим
державним виконавцем першого відділу
Луцького МУЮ була винесена постанова
про відкриття виконавчого провадження
виконавчого листа № 2-6689, виданого 29
березня 2010 року Луцьким міськрайонним
судом про стягнення солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ВАТ «Державний
ощадний банк України» 147766,30 грн. боргу
та по 798,83 грн. судових витрат. Цією ж
постановою накладено арешт на все
майно боржника ОСОБА_3

13 жовтня 2010 року за вихідним номером 47452
вказана постанова про відкриття
виконавчого провадження була
надіслана ОСОБА_3 за місцем її
проживання (АДРЕСА_1) у відповідності з
наведеною вище правовою нормою.

Безпідставними є і висновки суду про
неправомірність дій державного
виконавця щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Оскільки рішення Луцького
міськрайонного суду про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за кредитним
договором у встановлений державним
виконавцем строк не було виконане, з
метою його примусового виконання та
виявлення належного на праві власності
боржнику майна, державним виконавцем
було надіслано відповідні запити до
Волинського обласного бюро технічної
інвентаризації та в інші державні
установи.

З відповіді вказаного бюро
встановлено, що ОСОБА_3 є власником
квартири по АДРЕСА_1 в місті Луцьку.
Іншого майна, на яке можна звернути
стягнення, у неї не виявлено.

З матеріалів справи вбачається, що 20
червня 2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк» та ОСОБА_3 був укладений
іпотечний договір, за яким з метою
виконання зобов'язань за кредитним
договором іпотекодержателю було
передано в іпотеку вищевказану
квартиру (а. с. 34-36).

Порядок передачі майна у заставу та
звернення стягнення на це майно
встановлений ст. ст. 572-593 Цивільного
кодексу України, а особливості таких
дій щодо нерухомого майна - Законом
України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Частиною 1 ст. 54 цього Закону
передбачено, що звернення стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Наведеними правовими нормами
спростовуються доводи ОСОБА_3 про те, що
звернувши стягнення на предмет
іпотеки, державний виконавець вийшов
за межі виконавчого провадження,
оскільки відповідно до ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» таке звернення
допускається на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

В даному випадку реалізація
арештованої квартири на прилюдних
торгах була обумовлена тим, що іншого
майна, достатнього для задоволення
вимог стягувача, у боржника не було.
Тому державний виконавець в межах
виконання рішення суду про стягнення
заборгованості за кредитним договором
обґрунтовано звернув стягнення на
належну ОСОБА_3 і передану нею в іпотеку
стягувачу квартиру. Примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється з врахуванням положень
Закону України «Про іпотеку», однак цим
Законом не заборонено і не обмежено дію
норм Закону України «Про виконавче
провадження», у відповідності з якими і
діяв державний виконавець. Крім того,
стягувач, що одночасно є
іпотекодержателем належної боржнику
ОСОБА_3 квартири, ВАТ «Державний
ощадний банк України» не заперечував
проти такого способу реалізації майна
боржника.

Згідно з п. 4.2.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02 квітня 2012 року №
512/5, після виявлення майна боржника
державний виконавець проводить опис та
арешт цього майна, про що складає акт.

На виконання вказаних вимог
законодавства 23 лютого 2011 року
державним виконавцем Першого відділу
ДВС Луцького МУЮ було проведено опис і
арешт мана боржника ОСОБА_3, а саме -
належну їй на праві власності квартиру
по АДРЕСА_1 в місті Луцьку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про виконавче провадження» для
з'ясування та роз'яснення питань, що
виникають під час здійснення
виконавчого провадження і потребують
спеціальних знань, державний
виконавець з власної ініціативи або за
заявою сторін призначає своєю
постановою експерта або спеціаліста (у
разі необхідності - кількох експертів
або спеціалістів), а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» суб'єктами оціночної
діяльності є: суб'єкти господарювання
- зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Постановою державного виконавця від 30
вересня 2011 року про призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для участі у виконавчому провадженні
було призначено ОСОБА_7 як суб'єкта
господарювання, що має кваліфікаційне
свідоцтво оцінювача, для встановлення
реальної ринкової вартості
арештованої квартири.

16 серпня 2012 року вказаним експертом
наданий висновок про вартість майна -
квартири боржника, - яка становить 245800
грн.

Тому доводи скарги про те, що оцінка
майна проведена суб'єктом оціночної
діяльності, який не призначався
державним виконавцем, є надуманими. Той
факт, що звіт про оцінку майна
виконаний на бланку Волинської
міжрегіональної біржі, в якій працює
експерт ОСОБА_7, ніяким чином не
суперечить вимогам законодавства і не
порушує прав та охоронюваних законом
інтересів боржника.

У встановленому частиною 3 ст. 58 Закону
України «Про виконавче провадження»
порядку державний виконавець
повідомив боржника ОСОБА_3 за місцем її
проживання про результати визначення
оцінки майна, що підтверджується
наявним у виконавчому провадженні
реєстром № 394/1 відправлення листів з
повідомленням.

З огляду на викладене безпідставними є
доводи скарги про те, що початкова ціна
продажу предмета іпотеки на прилюдних
торгах була визначена державним
виконавцем у незаконний спосіб, та про
неправомірність направлення суб'єктом
оскарження заявок на реалізацію
арештованого майна.

В оскаржуваній ухвалі суд зазначив про
протиправність рішення суб'єкта
оскарження щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки через його
неспівмірність і порушення прав
заявника, оскільки заборгованість
ОСОБА_3 складає 147 766,30 грн., а вартість
арештованого майна - 245800 грн. Однак при
цьому суд не зазначив жодної правової
норми, якій суперечить таке рішення
суб'єкта оскарження. В дійсності ж це
рішення ніяким чином законодавству не
суперечить і прийняте державним
виконавцем у відповідності до
вищенаведених положень Закону України
«Про виконавче провадження».

Таким чином, при здійсненні
виконавчого провадження посадові
особи першого відділу ДВС Луцького МУЮ
діяли у повній відповідності з
вимогами закону, в межах своїх
повноважень, а права і свободи заявника
не було порушено. Тому відсутні
підстави для задоволення скарги.

Оскільки судом першої інстанції скарга
ОСОБА_3 вирішена з порушенням норм
процесуального права, оскаржувану
ухвалу слід скасувати і постановити
нову ухвалу про відмову в задоволенні
скарги згідно з п. 2 ст. 312 та ч. 3 ст. 387 ЦПК
України.

За правилами ст. 88 цього Кодексу
стягненню на користь держави з ОСОБА_3
підлягають понесені апеляційним судом
витрати в сумі 96 грн., пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик в судове засідання заявника.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 383, 387 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції
задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
від 03 квітня 2014 року в даній справі
скасувати і постановити нову ухвалу.

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії та
бездіяльність першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судові витрати, пов'язані з публікацією
в пресі оголошення про виклик заявника,
в сумі 96 (дев'яносто шість) грн.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: