Справа № 368/702/14-ц
провадження № 4-с/368/2/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2014 р.
Кагарлицький районний суд Київської
області

в складі: головуючого судді
Шевченко І.І.

при секретарі
Губенко А.П.

під час розгляду в судовому
засіданні в залі суду м. Кагарлик
цивільну справу за скаргою ОСОБА_1,
заінтересована особа: заступник
начальника Відділу Державної
виконавчої служби Кагарлицького
районного управління юстиції Савченко
Діана Юріївна на рішення державного
виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

представник заявника звернувся зі
скаргою та просив скасувати Постанову
Заступника начальника Відділу
державної виконавчої служби
Кагарлицького районного управління
юстиції у Київській області Савченко
Д.Ю. про стягнення з боржника ОСОБА_1
виконавчого збору від 09.04.2014 по
виконавчому провадженню № 40165619 з
виконання виконавчого листа №2-118/12 від
27.09.2013, виданого Кагарлицьким районним
судом Київської області та скасувати
Постанову Заступника начальника
Відділу державної виконавчої служби
Кагарлицького районного управління
юстиції у Київській області Савченко
Д.Ю. про накладення штрафу на ОСОБА_1 від
09.04.2014 по виконавчому провадженню №
40165619 з виконання виконавчого листа
№2-118/12 від 27.09.2013, виданого Кагарлицьким
районним судом Київської області,
посилаючись на те, що 11 жовтня 2013 року
постановою старшого державного
виконавця відділу ДВС Кагарлицького
РУЮ у Київській області Воронової І.О.
було відкрито виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-118/12, яким зобов'язано ОСОБА_1
провести наступні переобладнання в
будинку АДРЕСА_1: влаштувати коридор 1-1
в приміщенні 1-1 шириною не менше 1,1 м.;
демонтувати дверний блок та закласти
проріз між приміщеннями 1-1 та 1-4;
влаштувати тамбур 1-3 глибиною не менше
1,4 м. в приміщенні 1-3; влаштувати проріз
та встановити дверний блок між
приміщеннями 1-4 та тамбуром 1-3;
влаштувати проріз та встановити
дверний блок в тамбурі 1-3 для входу;
закласти віконний проріз в приміщенні
1-3; влаштувати проріз та встановити
віконний блок в приміщенні 1-3;
демонтувати дверний блок та закласти
проріз між приміщеннями 1-2 та 1-3 згідно
додатку №2 до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 10
січня 2013 року.

Заявою представника ОСОБА_1 від 29.10.2013
ДВС Кагарлицького РУЮ у Київській
області було повідомлено, що рішення
суду, на підставі якого було видано
виконавчий лист, на даний час
оскаржується у Вищому
спеціалізованому суді України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ (справа № 6-42708 ск 13), справа
перебуває на розгляді у суді та на
даний час судове засідання по ній не
призначено. Крім того, вказаною заявою
він, як представник ОСОБА_1, просив
зупинити виконавче провадження.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про виконавче провадження»
учасниками виконавчого провадження є,
крім державного виконавця, сторони
(стягувач і боржник), представники
сторін. Усі документи, що підтверджують
його представництво інтересів ОСОБА_1
(належним чином засвідчені копії
свідоцтва та посвідчення адвоката,
копія ордера) надавалися разом із
заявою від 29.10.2013. Таким чином, ВДВС
Кагарлицького РУЮ у Київській області
належним чином повідомлене про факт
касаційного оскарження рішення суду.

01 квітня 2014 року ним, від ОСОБА_1, було
отримано вимогу ВДВС Кагарлицького РУЮ
від 28.03.2014 № 2897 про примусове виконання
виконавчого листа № 2-118/12.

З даного приводу заявою від 02.04.2014
відділ ДВС Кагарлицького РУЮ у
Київській області ним було
повідомлено, що на даний час виконання
рішення суду щодо переобладнання
неможливе у зв'язку із касаційним
оскарженням вказаного рішення суду.

Крім того, рішення Черняхівської
сільської ради №04 від 02.07.2013 про
надання ОСОБА_5 дозволу на
переобладнання житлового будинку
АДРЕСА_1 на даний час скасоване самою
Черняхівською сільрадою рішенням
Черняхівської сільської ради №05/07 від
31.07.2013. Вказаний факт підтверджується
Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 по
справі № 368/1492/13-а.

Таким чином, без відповідного дозволу
органу місцевого самоврядування,
ОСОБА_1, виконуючи вимогу ДВС, буде
вчиняти інше правопорушення -
самовільне переобладнання будинку.

Також листом вих. №09/14 від 02.04.2014 відділ
ДВС Кагарлицького РУЮ у Київській
області повідомлено, що на даний час до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надіслано клопотання про
зупинення виконання рішення
Кагарлицького районного суду
Київської області від 27 березня 2013 року
по справі №2-118/12 та прийнятого за
результатами його апеляційного
оскарження рішення Апеляційного суду
Київської області від 12 вересня 2013 року
по справі 22ц- 780/2842/13, яким частково
задоволено апеляційні скарги обох
апелянтів. Зважаючи на це, у заяві від
02.04.2014 до ВДВС Кагарлицького РУЮ у
Київській області він повторно просив
у порядку, передбаченому ст. 39 ЗУ «Про
виконавче провадження» зупинити
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа №2-118/12, про що
повідомити належним чином на адресу
представника ОСОБА_1

Разом з тим, органом державної
виконавчої служби проігноровано його
заяви і натомість 14.04.2014 ОСОБА_1 по пошті
отримала Вимогу ВДВС Кагарлицького РУЮ
у Київській області від 09.04.2014 №3204,
Постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору від 09.04.2014 та
Постанову про накладення штрафу від
09.04.2014.

Вказана вимога та постанова про
накладення штрафу є незаконними,
зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 37 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у разі зупинення судом
стягнення на підставі виконавчого
документа.

На даний час рішення суду, з приводу
якого відкрито виконавче провадження,
оскаржується у суді касаційної
інстанції. У супровідному листі до
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.10.2013 по справі
№ 6-42708 ск 13 вказано наступне: «У разі
вирішення питання про зупинення
виконання рішення (ухвали) суду копію
ухвали може бути пред'явлено до
відповідного відділу державної
виконавчої служби до відома».

Таким чином, державним виконавцем
незаконно проігноровано вимоги закону
та неодноразові заяви представника
боржника із проханням зупинити
виконавче провадження.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження » боржник має
право оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби виключно в судовому
порядку.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 №6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» відповідно до статей 28, 41, 89
Закону про виконавче провадження при
визначених умовах у разі невиконання
боржником рішення самостійно
державний виконавець виносить
постанови про стягнення виконавчого
збору, про накладення штрафу та про
стягнення витрат, пов'язаних із
організацією та проведенням
виконавчих дій. За змістом пункту 7
частини другої статті 17 Закону про
виконавче провадження постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є окремими
виконавчими документами. У зв'язку із
цим справи щодо оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
стосовно примусового виконання
судового рішення у цивільній справі,
належать до компетенції
адміністративних судів.

Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, не виконана самостійно, є
підставою для її примусового
виконання.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України "Про виконавче
провадження" постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу, як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 18 КАС України
місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання ними рішень
судів у справах, передбачених пунктами
1-4 частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 №6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» ураховуючи, що провадження з
виконання судових рішень є
завершальною і невід'ємною частиною
(стадією) судового провадження по
конкретній справі, в якій провадження
за скаргою не відкривається, а за
подання позовної заяви сплачено
відповідний судовий збір, ні розділом
VII ЦПК, ні Законом України від 8 липня 2011
року № 3674-УІ "Про судовий збір" (частина
перша статті 3) не передбачено
необхідність сплати судового збору за
подання скарги на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби, тобто за подання
скарги судовий збір не сплачується.

Заступник начальника Відділу
Державної виконавчої служби
Кагарлицького районного управління
юстиції Савченко Діана Юріївна вимоги
скарги не визнала та просила у їх
задоволенні відмовити з наступних
підстав. До відділу Державної
виконавчої служби Кагарлицького РУЮ
ОСОБА_5 було подано виконавчий лист і 11
жовтня 2013 року було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження.
Неодноразово адвокатом скаржника
направлялося клопотання про зупинення
виконавчих дій. Проте, з підстав, які
були зазначені адвокатом скаржника
підстав для зупинення не було. І лише 09
квітня 2014 року нею було винесено дві
постанови про виконавчий збір та
накладення штрафу на скаржника,
оскільки добровільно не виконувалося
рішення суду. Вважає що підстав для
скасування двох постанов не має, тому у
задоволенні скарги просить суд
відмовити.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи та виконавчого
провадження, вважає за необхідне у
задоволенні скарги необхідно
відмовити з наступних підстав.

Статті 40, 55, 56 Конституції України,
стаття 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод
гарантують справедливий судовий
розгляд, а виконання рішення суду є
завершальною частиною розгляду
цивільних справ.

Цивільним процесуальним кодексом
України передбачено, що справи,
пов'язані з оскарженням рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця
вирішують наряду з іншими питаннями,
які виникають у зв'язку з виконанням
судових рішень.

Предметом оскарження є рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи ДВС щодо
виконання судових рішень у цивільних
справах, тобто лише щодо тих виконавчих
документів, які видано у порядку
здійснення цивільної юрисдикції. Тому
у цьому разі слід керуватися
положеннями ст. 15 ЦПК України щодо
цивільної юрисдикції суду.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутись
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішеннями, дією чи бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що
судові рішення, які набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Закон України „Про виконавче
провадження" визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів, що відповідно до закону
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" в редакції
чинній з 08.08.2012 р. виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до частини першої статті 181
КАС України учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду з
позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Суди при визначенні юрисдикції спору
повинні враховувати, що до юрисдикції
адміністративних судів належать спори
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби при виконанні всіх виконавчих
документів, передбачених частиною
другою статті 3 Закону України «Про
виконавче провадження», крім тих,
відносно яких законом установлено
інший, виключний порядок їх оскарження.

Зокрема, статтею 1212 ГПК України та
розділом VІІ ЦПК України від 18 березня
2004 року визначено інший порядок
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби при виконанні
судових рішень, ухвалених за правилами
господарського та цивільного
судочинства, тому такі спори не
належать до юрисдикції
адміністративних судів.

До цивільної юрисдикції належать лише
спори щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби, вчинених під час
виконання рішень, ухвалених загальними
судами за правилами ЦПК України.

11.10.2013 року старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Кагарлицького
районного управління юстиції
Київської області Вороновою І.О. було
відкрито виконавче провадження із
виконання виконавчого листа по справі
№ 2-118/12 про зобов'язання ОСОБА_1
зобов'язання вчинити певні дії.

Боржнику ОСОБА_1 було запропоновано
добровільно виконати виконавчий лист
та попереджено в разі невиконання
добровільно рішення суду про стягнення
виконавчого збору та витрат.

Копію даної
постанови направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_5
11.10.2013 року.

Заступником начальника
відділу державної виконавчої служби
Кагарлицького районного управління
юстиції Київської області 28 березня 2014
року було повторно вислано вимогу
ОСОБА_1 про добровільність виконання
рішення суду по справі № 2-118/12.

09 квітня 2014 року заступником
начальника відділу державної
виконавчої служби Кагарлицького
районного управління юстиції
Київської області Савченко Д.Ю. було
винесено дві постанови про стягнення
із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 680
гривень та про стягнення штрафу із
ОСОБА_1 штрафу в розмірі 170 грн.

Адвокатом скаржника направлялись
заяви про зупинення виконавчого
провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39
Закону України «Про виконавче
провадження».

Статтею 39 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
порядок і строки зупинення виконавчого
провадження, а саме:

1. Державний виконавець виносить
вмотивовану постанову про зупинення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених статтями 37 і 38 цього
Закону, яка затверджується начальником
або заступником начальника відділу,
якому підпорядкований державний
виконавець. Постанову про зупинення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених пунктами 1 - 17 частини
першої статті 37 цього Закону, державний
виконавець виносить не пізніше
наступного робочого дня, коли йому
стало відомо про такі обставини, а з
підстави, передбаченої пунктом 18
частини першої статті 37 цього Закону, -
у день надіслання виконавчого
документа до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.
Копія постанови надсилається сторонам
у триденний строк.

2. Виконавче провадження зупиняється у
випадках, передбачених:

пунктами 1 і 2 частини першої статті 37
цього Закону, - до визначення
правонаступників боржника або
призначення опікуна недієздатному
боржникові;

пунктами 3, 4, 6 - 10 і 12 - 14 частини першої
статті 37 цього Закону, пунктами 2 - 5
частини першої статті 38 цього Закону, -
до закінчення строку дії зазначених
обставин;

пунктами 5 і 11 частини першої статті 37
цього Закону, пункту 1 частини першої
статті 38 цього Закону, - до розгляду
питання по суті;

пунктом 15 статті 37 цього Закону, - до
закінчення строку дії процедури
погашення заборгованості
підприємствами паливно-енергетичного
комплексу, визначеного Законом України
"Про заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу";

пунктом 17 статті 37 цього Закону, - на
строк три роки з моменту завершення
приватизації вугледобувних
підприємств відповідно до Закону
України "Про особливості приватизації
вугледобувних підприємств";

пунктом 18 частини першої статті 37 цього
Закону, - до надходження повідомлення
від центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, про перерахування
коштів на відповідний рахунок органу
державної виконавчої служби або
стягувачу.

3. Постанова про зупинення виконавчого
провадження може бути оскаржена у
десятиденний строк в порядку,
встановленому цим Законом. Строки
зупинення виконавчого провадження
можуть бути скорочені судом.

4. Протягом строку, на який виконавче
провадження зупинено, виконавчі дії не
провадяться. Накладений державним
виконавцем арешт на майно боржника, у
тому числі на кошти на рахунках і
вкладах боржника у банках та інших
фінансових установах, не знімається. У
період зупинення виконавчого
провадження державний виконавець має
право звертатися до суду в порядку,
встановленому цим Законом, а також
вживати заходів щодо розшуку боржника
(його майна) або перевірки його
майнового стану.

5. Після усунення обставин, які стали
підставою для зупинення виконавчого
провадження, державний виконавець
протягом трьох днів з моменту, коли
йому стало про це відомо, зобов'язаний
своєю постановою поновити виконавче
провадження за власною ініціативою або
за заявою стягувача. Копії постанови
надсилаються сторонам у триденний
строк.

6. Якщо арештоване майно боржника
передано для реалізації, копії
постанов про зупинення та поновлення
виконавчого провадження надсилаються
підприємству, установі, організації,
які здійснюють таку реалізацію.

Проте, лише у ст.. 37 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
обставини, що зумовлюють обов'язкове
зупинення виконавчого провадження і
серед вказаних обставин не було
підстав, на які вказував у своїх заявах
адвокат скаржника.

Наведені вище обставини
підтверджуються виконавчим
провадженням ВП № 40165619 та матеріалами
скарги.

В силу ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

В силу ст. 223 ЦПК України після
набрання рішенням суду законної сили
сторони та треті особи із самостійними
вимогами, а також їх правонаступники не
можуть знову оспорювати в іншому
процесі встановлені судом факти і
правовідносини.

Враховуючи наведені вище обставини та
вимоги закону, у суду відсутні підстави
для скасування постанов про
накладення штрафу та стягнення
виконавчого збору, тому суд скаржнику
відмовляє у задоволенні скарги.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» особа, що
подала скаргу звільняється від сплати
судового збору, як громадянина, який
постійно проживав (ла) у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
в момент аварії, 2 категорії.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 377 ЦПК України та
Законом України «Про виконавче
провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1,
заінтересована особа: заступник
начальника Відділу Державної
виконавчої служби Кагарлицького
районного управління юстиції Савченко
Діана Юріївна на рішення державного
виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали

Суддя: І. І. Шевченко