АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/321/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1731/14
Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л.
Доповідач Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року м. Полтава

28 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Одринської Т.В., Акопян В.І.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2, на рішення
Полтавського районного суду
Полтавської області від 17 квітня 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Полтава-Банк"
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Полтава-банк" про визнання договору
недійсним.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ПАТ
"Полтава-Банк" звернувся до суду із
вказаним позовом, просив з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог
ухвалити рішення, яким розірвати
договір № 88580 від 28 листопада 2007 року на
відкриття карткового рахунку та
обслуговування платіжної карти,
укладений з ОСОБА_2; стягнути з
відповідача на користь ПАТ
"Полтава-Банк" заборгованість по
договору № 88580 від 28 листопада 2007 року в
сумі 5213 грн. 29 коп. Заявлені вимоги
обґрунтовані тим, що відповідач
зобов"язання за договором не виконує.

У серпні 2013 року ОСОБА_2
подала зустрічну позовну заяву,
просила визнати недійсним договір №
88580 від 28.11.2007 року між ПАТ "Полтава -
Банк" та ОСОБА_2, обгрунтовуючи вимоги
тим, що договір страждає суттєвими
пороками невідповідності його змісту
актам законодавства України, які
допущені свідомо проти її інтересів.

Рішенням Полтавського
районного суду Полтавської області від
17 квітня 2014 року позов ПАТ "
Полтава-Банк" задоволено в повному
обсязі, а у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_1, представник ОСОБА_2, в
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом норм процесуального і
матеріального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати,
ухвалити нове яким в задоволенні
позову ПАТ " Полтава-Банк" відмовити в
повному обсязі, а зустрічний позов
задовольнити.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначено, що суд
при вирішенні питання по суті не
застосував строк позовної давності,
плату за користування грошовими
коштами банком розраховано
неправильно, що згідно закону є
порушенням прав ОСОБА_2 як споживача з
боку ПАТ " Полтава-Банк".

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь в
справі, дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних
підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено, 28 листопада 2007 року між
Полтавським акціонерним банком
«Полтава-банк» і ОСОБА_2 укладений
договір №885880 на відкриття та
обслуговування карткового рахунку.
Згідно умов договору Банк відкрив
позичальнику кредитний ліміт на суму 3
000 грн. строком на дванадцять місяців зі
сплатою 2,5% за користування кредитними
коштами. Кредитний ліміт наданий
позичальнику під умовою отримання
останнім заробітної плати (пенсії)
шляхом її зарахування на картрахунок в
АБ «Полтава-банк».

По закінченню строку дії
кредитного ліміту ОСОБА_2 у
встановленому порядку не повідомила
Банк про відмову від договору. 28
листопада 2011 року ОСОБА_2 у письмовій
формі визнала борг перед Банком, у
зв'язку з чим з її рахунку на погашення
кредиту списано 710 грн. 17 коп.

Внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_2 зобов'язань з погашення кредиту
за станом на 15 квітня 2014 року
утворилася заборгованість у сумі 5 213
грн. 29 коп., з яких тіло кредиту - 2 998 грн.
63 коп., відсотки за користування
кредитними коштами - 2 214 грн. 66 коп.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив надані сторонами докази,
належно їх оцінив та дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову Банку та про
необґрунтованість зустрічного позову.
При цьому суд першої інстанції
правомірно виходив з доведеності факту
порушення ОСОБА_2 зобов?язань за
кредитним договором та недоведеності
існування передбачених законом
обставин для визнання укладеної угоди
недійсною.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги,
колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 60 ЦПК України обов'язок
доказування покладений на сторони. Суд
оцінює надані сторонами докази
відповідно до правил ст..212 ЦПК України
і у рішенні відображає мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

В обґрунтування розміру
заборгованості Банк надав суду виписки
по рахунку за договором №885880 від 28
листопада 2007 року (т.1 а.с. 12-28, 75-163, 209-250,
т.2 а.с. 1-47), у яких конкретно по датам і
періодам із розшифровкою змісту
операцій відображено формування
заборгованості саме за кредитними
коштами. Заперечуючи проти позову
Банку і стверджуючи, що Банком у
розрахунок заборгованості включені
особисті кошти (заробітна плата),
ОСОБА_2 не підтвердила ці доводи
належними і допустимими доказами та не
спростувала правильність нарахованої
суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про сплив
строку позовної давності є
безпідставними, оскільки відповідно до
п.5.10 договору №885880 від 28 листопада 2007
року (т.1 а.с.9 зворот) сторонами
визначений строк його дії 364 дні. Разом
з тим, сторони обумовили, що якщо по
закінченню кожного наступного року ні
одна із сторін не заявила про свої
наміри відмовитися від договору, строк
його дії продовжується на той же
термін.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Як встановлено судом і не
заперечувалося ОСОБА_2, вона у
листопаді 2011 року письмово визнала
борг і вчинила дію з його визнання -
частково погасила заборгованість.
Оскільки Банк звернувся до суду з
позовом у січні 2013 року, то відповідно
до ст..257 ЦК України відсутні підстави
вважати пропущеним строк позовної
давності.

Доводи апеляційної скарги про
недійсність кредитного договору у
зв'язку з порушенням вимог ЗУ «Про
захист прав споживачів» колегія суддів
визнає необґрунтованими виходячи з
наступного.

Як вбачається зі змісту заяви,
заяви-зобов'язання та договору № 88580
від 28 листопада 2007 року, працівниками
Банку ОСОБА_2 надана повна інформація
щодо тарифів на послуги, що надаються
держателям міжнародних платіжних
карток, вона ознайомлена з Правилами
користування міжнародними платіжними
картками, у самому договорі детально
викладені умови надання кредиту (т.1
а.с.8-9). Що стосується процентів за
користування кредитними коштами, то
вони відповідно до змісту ст..536, ст..549
ЦК України не є штрафними санкціями,
оскільки мають різну правову природу.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення місцевого суду є
законним, підстави для його зміни чи
скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308,
ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, представника
ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 17 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.А.Лобов

Судді:

Т.В.Одринська

В.І.Акопян

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов