СУД МІСТА КИЄВА
вул. Солом»янська, 2-А
Справа № 22- ц/ 796/5724 /2014 р.
Головуючий у 1 інстанції - Калініченко
Доповідач - Мараєва Н.Є.
28.05.2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.
При секретарі - Онищенко О.С.
Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м.Києві
Цивільну справу за апеляційною
на рішення Солом»янського районного
суду м.Києва від 28.02.2014 р.
в справі за позовом ОСОБА_2 до ПП
«Інфоземсервіс», 3-особа :
ТОВ «Глобал Ейр Компані»
про витребування майна із чужого
незаконного володіння та стягнення
та за зустрічним позовом ПП
«Інфоземсервіс» до ОСОБА_2
про визнання правочину недійсним
заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з"явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
В с т а н о в и л а :
Рішенням Солом»янського районного
суду м.Києва від 28.02.2014 р. задоволено
позов ОСОБА_2 до ПП «Інфоземсервіс»,
3-особа : ТОВ «Глобал Ейр Компані» про
витребування майна із чужого
незаконного володіння та стягнення
заборгованості, а саме : витребувано у
відповідача ПП «Інфоземсервіс» літак
АН-2, 1986 р. виготовлення, на користь
позивача, а також стягнуто з
відповідача на користь позивача 142 241,33
грн. - суму упущеної вигоди та судовий
збір; в задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на зазначене
рішення відповідач просить це рішення
скасувати і постановити нове, яким в
задоволенні позовну відмовити,
посилаючись на його незаконність,
зокрема, на те, що суд неповно з"ясував
обставини справи, не дав належної
оцінки доказам, порушив норми
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, на підставі
свідоцтва про право власності від
21.10.2004 року позивачу належить літак АН-2,
1986 року виготовлення, розпізнавальний
знак НОМЕР_1, заводський номер НОМЕР_2,
варіант призначення -
сільськогосподарський. 25.04.2012 р. на
підставі акту приймання-передачі
позивач передав, а Приватне
підприємство «Інфоземсервіс» прийняло
у користування майно у складі: - літак
АН-2 с/г UR-VIT, заводський номер НОМЕР_2
(дата випуску 17.12.1986 року); - двигун
НОМЕР_3 (дата випуску 22.04.1971 року); -
повітряний гвинт НОМЕР_4 (дата випуску
1979 року); - агрегати літака та двигуна з
формулярами.

Даний акт був визначений як невід'ємна
частина договору лізингу, який сторони
домовилися підписати в термін, не
пізніше 01.05.2012 року.

Приватним підприємством
«Інфоземсервіс» був направлений такий
договір, скріплений підписом та
печаткою відповідача, але позивач не
підписав даний договір з тих мотивів,
що його умови не відповідали тим, щодо
яких попередньо була досягнута згода.

Представник відповідача визнав, що
позивачем договір не був підписаний.
Однак вважає, що єдиною істотною умовою
договору найму є тільки умова про
предмет договору, який, як вбачається з
акту приймання - передачі, був чітко
визначений, і переданий відповідачеві
на умовах погодженого договору
лізингу, тобто, згода щодо предмету
договору між сторонами була досягнута.
Тому, просив визнати цей правочин
дійсним, хоча позивач не визнавав факт
існування зобов'язальних відносин між
ним та відповідачем.

Згідно ст. 317, ч.3 ст.319. ч.1 ст.321 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, яке є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно ст.806 ЦК України за договором
лізингу одна сторона (лізингодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються
загальні положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов»язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Таким чином, за змістом вказаної норми
істотними умовами договору лізингу,
окрім його предмету, є його строк та
оплата, оскільки, такий договір завжди
є оплатним і плата (лізинговий платіж)
узгоджується сторонами в договорі
лізингу, і нарешті, договір лізингу є
строковим.

Тобто, умови про ціну і строк договору,
які сторонами не були належним чином
узгоджені ні в договорі лізингу, ні в
акт приймання - передавання від 23.04.2012
р., віднесені законом до істотних умов
договору лізингу.

Також, якщо договір лізингу передбачає
придбання предмета лізингу
лізингодавцем, як в даному випадку, то
його відносини з продавцем регулюються
відповідними положеннями про договір
купівлі-продажу.

Крім того, відповідно до вимог чинного
законодавствадоговір лізингу
транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

Договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації (ст. 640 ЦК
України).

Між тим, договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню та не був
підписаний обома сторонами, є таким, що
не укладенийі не створює прав та
обов'язків для сторін.

Тому, суд правильно вважав, щовимоги
щодо визнання укладеного 23.04.2012 р.
договору у вигляді письмового
документу «Договір лізингу № 05/01-12 від 1
травня 2012 року» дійсним, заявлені в
зустрічному позові, не відповідають
нормам матеріального права і можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, та не підлягають
задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно дійшов висновку,
щопосилання представника відповідача
на норми зобов'язального права є
неправомірними та надуманими,
направленими на спотворення дійсних
обставин та намагання уникнення
відповідачем цивільно-правової
відповідальності.

Щодо акту приймання - передачі від
23.04.2012 року, в тексті якого зроблено
вставку, яка дозволяє передачу літака
АН-2 в оренду, на що позивач не
погоджувався, то позивач стверджував,
що він скріплений не його підписом, а
підробленим.

У зв'язку із запереченням позивачем
факту підписання ним акту
приймання-передачі від 23.04.2012 р. ухвалою
від 02.12.2013 р. по справі була призначена
судова почеркознавча експертиза,
проведення якоївиявилося неможливим
через відсутність оригіналу вказаного
акту,а наявна в матеріалах справи копія
документу не є посвідченою з
оригіналом у встановленому порядку.

Позивач не заперечував добровільної
передачі літака на підставі акту
приймання - передавання від 25.04.2012 року
в межах договору лізингу, який сторони
домовились в подальшому укласти як
правову підставу володіння
відповідача літаком.

Між тим, такий договір укладений
сторонами не був. Відповідач не
заперечуючи права власності позивача
на літак і готовність здійснення
розрахунку за користування ним,та
надану судом можливість мирного
врегулювання спору, не повернув
отримане від позивача майно та
розрахунок не провів, чим завдав
позивачу збитків.

Згідно ст. 400 ЦК України
недобросовісний володілець
зобов'язаний негайно повернути майно
особі, яка має на нього право власності
або інше право відповідно до договору
або закону, або яка є добросовісним
володільцем цього майна. У разі
невиконання недобросовісним
володільцем цього обов'язку
заінтересована особа має право
пред'явити позов про витребування
цього майна.

Згідно ст.1212 ЦК України вказує, що особа
зобов'язана повернути безпідставно
придбане або безпідставно збережене
майно. Такий же обов'язок виникає, коли
підстава, на якій придбане майно,
згодом відпала. При цьому правила ст.1212
ЦК України не ставлять обов'язок
повернути безпідставно придбане чи
збережене майно в залежність від
добросовісності чи недобросовісності
набувача майна.

Виходячи із змісту вказаної статті,
якщо майно було набуте за правової
підстави, як у даному випадку, шляхом
добровільної передачі позивачем
відповідачу літака, згідно акту
приймання-передачі від 25.04.2012 р., проте,
згодом власник забажав повернути
належне йому на праві власності майно в
своє володіння, то останній
зобов'язаний за вимогою власника майна
повернути відповідне майно.

Оскільки, позивач є власником літака,
що визнається сторонами та
підтверджується матеріалами справи, та
відповідно, наділений правом вільно
володіти, користуватися та
розпоряджатися своїм майно на власний
розсуд, то суд правильно вважав, що
позовні вимоги про витребування цього
майна у відповідача та передачі
власнику підлягають задоволенню.

Також підлягають задоволенню вимоги
про стягнення доходів від
використання майна.

Відповідно до вимог чинного
законодавства, особа, яка набула майно
або зберегла його у себе без достатньої
правової підстави, зобов'язана
відшкодувати всі доходи, які вона
одержала або могла одержати від цього
майна з часу, коли ця особа дізналася
або могла дізнатися про
безпідставність набуття такого майна,
тобто доходи, які безпідставний
набувач реально одержав або міг
одержати.

Між тим, використання відповідачем
літака підтверджується наявною в
матеріалах справи копією договору №
02-04-12 на оренду повітряного судна АН-2,
реєстраційний номер (UR- VIT) від 23.04.2012
року, укладеного відповідачем з ТОВ
«Глобал Ейр Компані», підписаного
сторонами, та на виконання якого
останніми був складений акт
приймання-передачі повітряного судна
UR-VIT від 23.04.2012 року.

Однак, відповідачем не було надано
відомостей щодо розміру отриманого
прибутку ПП «Інфоземсервіс» за рахунок
використання літака.

Згідно ст. 22 ЦК України збитками є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки),
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, суд правильно дійшов
висновку про відшкодування позивачеві
збитків, виходячи із оціночних даних, з
якими погоджується відповідач,
враховуючи при визначенні розміру
втраченої вигоди дані, які безспірно і
достовірно підтверджують існування
можливості отримання грошових сум в
тому випадку, якби зобов'язання було
виконане належним чином, розмір якої
підтверджений обґрунтованим
розрахунком та відповідними доказами.

Судом встановлено, що вимоги позивача
про стягнення упущеної вигоди
базуються на розрахунку можливого
прибутку у зв'язку із використанням
літака з урахуванням періоду та
вартості майна, яке відповідачем не
повертається та використовується до
теперішнього часу без відповідної
правової підстави і за використання
якого відповідач жодної оплати, навіть,
запропонованої ним самим за проектом
договору лізингу, позивачу не здійснив.

Таким чином, вказані розрахунки
побудовані на очікуваннях отримання
певного доходу та підтверджені
відповідними документами, що свідчать
про конкретний розмір прибутку, який
міг би і повинен був отримати позивач.

За таких обставин судова колегія
вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано дійшов висновку про
задоволення позовних вимог та стягнув
з відповідача на користь позивача суму
упущеної вигоди за користування
літаком у розмірі 142 241,33 грн.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, судом встановлено, що доводи
позивача щодо порушення його прав
відповідачем знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні, то
суд першої інстанції правильно
дійшов висновку про задоволення
позову.

Судом повно з»ясовано обставини
справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам
закону, підтверджуються матеріалами
справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ПП «Інфоземсервіс»
- відхилити, а рішення Солом»янського
районного суду м.Києва від 28.02.2014 р. -
залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді :