Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/7853/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І.,
Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Капустинської Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету Житомирської
міської ради, третя особа - комунальне
підприємство «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 11» про визнання права користування
жилим приміщенням на умовах житлового
найму, за апеляційною скаргою
Виконавчого комітету Житомирської
міської ради на рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 19 березня
2014 року, -

в с т а н о в и л а
:

У серпні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду з даним позовом.

Зазначали, що з дозволу відповідача
вони з травня 1994 року з по даний
час користуються квартирою АДРЕСА_1,
сплачують квартирну плату, несуть
витрати по оплаті комунальних послуг.
Тому вважають, що між ними та
відповідачем фактично укладений
договір найму жилого приміщення
державного житлового фонду і вони
мають право на постійне проживання та
користування вказаним житлом.

За наведених обставин позивачі просили
визнати за ними право постійного
користування зазначеною квартирою на
умовах житлового найму.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 19 березня 2014 року
позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право
постійного користування квартирою
АДРЕСА_1 на умовах житлового найму.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції виконавчий комітет
Житомирської міської ради подав
апеляційну скаргу. Посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2

Зокрема зазначає, що сім'я позивача
була тимчасово заселена в квартиру
АДРЕСА_1, у зв'язку з проведенням
капітального ремонту житлового
будинку АДРЕСА_2. Ордер на вказану
квартиру нікому з членів сім'ї не
видавався.

Разом з тим, ОСОБА_2, ОСОБА_1 не
перебувають на квартирному обліку при
виконавчому комітеті Житомирської
міської ради як особи, які потребують
поліпшення житлових умов.

Крім того, визнання права постійного
проживання та користування не
передбачено Житловим Кодексом та
іншими нормативно-правовими актами, що
регулюють спірні правовідносини.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
позивачі проживають у спірному житлі
тривалий період часу і це житло є
єдиним постійним місцем їх проживання,
сплачують комунальні послуги, фактично
позивачі несуть всі права і обов'язки
наймачів квартири, а тому вони набули
право постійного користування
вказаною квартирою на умовах житлового
найму.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЖК України
державний житловий фонд перебуває у
віданні місцевих Рад народних
депутатів (житловий фонд місцевих Рад)
та у віданні міністерств, державних
комітетів і відомств (відомчий
житловий фонд).

Згідно ст. 51 ЖК України жилі приміщення
в будинках житлового фонду місцевих
Рад народних депутатів надаються
громадянам виконавчим комітетом
районної, міської, районної в місті,
селищної, сільської Ради народних
депутатів за участю громадської
комісії з житлових питань, створюваної
при виконавчому комітеті з депутатів
Рад, представників громадських
організацій, трудових колективів.

Відповідно ч. 1 ст. 58 ЖК України на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачі поселилися у спірне житло
згідно листа виконавчого комітету
Житомирської міської ради тимчасово,
до вирішення питання постійного
проживання з реєстрацією на один рік.

Крім того, як свідчать матеріали
справи, на підставі листів відповідача
від 07.06.1996 року; 21.04.2006 року; 15.11.2007 року
позивачам неодноразово продовжувався
термін для проживання у спірній
квартирі, при цьому житлове приміщення
надавалося терміном на один рік з
правом на тимчасове проживання.

Згідно ч. 1,2 ст. 61 ЖК України
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення.

Договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, виконкомом Житомирської
міської ради не приймалося жодного
рішення про надання спірного житла
позивачам.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що ордер на жиле приміщення відповідно
до ст.58 ЖК України позивачі не
отримували, рішення про надання або
відмову у наданні жилого приміщення
позивачам не приймалося, при цьому
позивачі зазначене питання перед
відповідачем не порушували, дії
відповідача щодо ненадання ордеру в
судовому порядку не оскаржували.

Таким чином позивачі права на постійне
проживання у спірному жилому
приміщенні не набули.

Крім того, у відповідності до ст.43 ЖК
України, громадянам, які перебувають на
обліку потребуючих поліпшення
житлових умов, жилі приміщення
надаються в порядку черговості.

Матеріалами справи підтверджено та це
визнано представником позивачів в ході
апеляційного розгляду справи, позивачі
не перебувають на квартирному обліку
при виконавчому комітеті Житомирської
міської ради, проте у такій же черзі
перебувають інші громадяни.

З наведеного можливо зробити висновок,
що оскаржуваним рішенням суду, яким за
позивачами визнано право постійного
проживання та користування спірним
житловим приміщенням, порушені права
тих громадян, які перебувають на
квартирному обліку при виконавчому
комітеті Житомирської міської ради.

Суд першої інстанції у порушення ст. ст.
213, 214 ЦПК України на зазначені
обставини та положення закону уваги не
звернув; не врахував, що жодної
правової підстави для визнання за
позивачами права на постійне
проживання у спірному приміщенні не
було.

Оскільки оскаржуване судове рішення
ухвалене з неправильним застосуванням
норм матеріального права, то воно
відповідно до ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням у
справі нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів
апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу виконавчого
комітету Житомирської міської ради
задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 19 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету Житомирської
міської ради, третя особа - комунальне
підприємство «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 11» про визнання права користування
жилим приміщенням на умовах житлового
найму відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді