АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4885/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипник К.О. Доповідач - Кочкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

29 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Максюти Ж.І., Чубукова О.П.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Житлово-будівельного кооперативу № 148
«Связист», Дніпропетровської міської
ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Другої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, треті особи -
комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації», Виконавчий
комітет Дніпропетровської міської
ради про визнання довідки такою, як
помилково видана, скасування
свідоцтва, припинення права власності,
внесення змін та виключення з реєстру,
визнання свідоцтва недійсним, та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
треті особи - Виконавчий комітет
Дніпропетровської міської ради,
Житлово-будівельний кооператив № 148
«Связист», комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації», Друга
дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на частину квартири в порядку
спадкування за законом, та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 Виконавчий комітет
Дніпропетровської міської ради,
Житлово-будівельний кооператив № 148
«Связист», комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» про
визнання частково недійсним
реєстраційного посвідчення та
свідоцтва про право на спадщину,
визнання права власності на частину
квартири, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
31 жовтня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2008 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в обґрунтування якого
зазначила, що 18 жовтня 1971 року вона
стала членом кооперативу ЖБК № 148
«Связист», сплативши вступний внесок
за квартиру АДРЕСА_1, у подальшому
сплачувала пайові внески, і у березні
1988 року виплатила пай в повному обсязі.
Разом з нею у вказану квартиру згідно
ордера № 258 від 28 березня 1973 року,
виданого на підставі списків
кооперативу № 148, затверджених
виконавчим комітетом міської Ради
народних депутатів 21 березня 1973 року,
поселився і проживав її син ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, якому на момент вселення
було 13 років.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 помер, під час
оформлення спадщини, у травні 2008 року,
вона дізналась, що 09 березня 1993 року
голова ЖБК № 148 «Связист» видав довідку
№ 86 про сплату ОСОБА_7 пайових внесків
за квартиру, а бюро технічної
інвентаризації в 1993 році видало
реєстраційне посвідчення, згідно якого
квартира АДРЕСА_1 в цілому
зареєстрована за ОСОБА_7.

26 березня 2008 року голова ЖБК № 148
«Связист», видав ОСОБА_3 (дочці
померлого), довідку № 230 про те, що
ОСОБА_7 був членом ЖБК № 148 і повністю
сплатив вартість квартири. 08 травня 2008
року Виконавчий комітет
Дніпропетровської міської ради видав
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно на ім'я ОСОБА_7.

Посилаючись на те, що членом
кооперативу була саме вона, ОСОБА_5,
саме вона повністю виплатила пайові
внески, позивачка просила визнати
недійсним свідоцтво на право власності
на нерухоме майно серія CAB № 083891 від 08
травня 2008 pоку, видане виконкомом
Дніпропетровської міської ради на ім'я
ОСОБА_7 та визнати за нею право
власності на спірну квартиру (том 1,
а.с.6-8, 19-21)

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернулась із
зустрічною позовною заявою про
визнання права власності на частину
квартири в порядку спадкування за
законом. В обґрунтування позовних
вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року
помер її батько ОСОБА_7. Після його
смерті відкрилася спадщина на квартиру
АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, належну
йому на підставі реєстраційного
посвідчення від 11 березня 1993 року,
виданого КП «ДМБТІ» м.
Дніпропетровська, свідоцтва про право
власності на квартиру від 08 травня 2008
року, виданого виконкомом
Дніпропетровської міської ради.
Спадкоємцями першої черги за законом є
дочка померлого - ОСОБА_3 та його мати
ОСОБА_5. ОСОБА_3 у встановлений законом
строк звернулася з заявою до
нотаріальної контори, однак отримати
свідоцтво про право на спадщину на 1/2
частину спірної квартири не має
можливості, оскільки не має
правовстановлюючих документів на
квартиру та ОСОБА_5 не визнає її право
власності на спадкове майно, і вважає,
що після смерті ОСОБА_7 взагалі
спадщина відсутня. Просила визнати за
нею право власності на 1/2 частину
квартири в порядку спадкування за
законом після смерті батька;
зобов'язати відповідача надати
правовстановлюючі документи на
вказану квартиру (том 1, а.с. 108-110).

У червні 2009 року ОСОБА_4 звернулась
із зустрічним позовом про визнання
частково недійсним реєстраційного
посвідчення та свідоцтва про право на
спадщину, визнання права власності на
частину квартири. В обґрунтування
вимог зазначила, що вона з ОСОБА_7
перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03
квітня 1982 року по 24 лютого 1997 року.
Після реєстрації шлюбу вона, ОСОБА_4
переїхала у квартиру АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, у якій проживала
разом з чоловіком та дочкою до 26
листопада 1991 року. У 1982 році ОСОБА_5
передала пайові внески на спірну
квартиру ОСОБА_7, у зв'язку з тим, що вона
вийшла з членів ЖБК № 148 «Связист» і
стала членом ЖБК, що розташоване в
будинку АДРЕСА_2. Це було пов'язано з
тим, що ОСОБА_5 в 1980 році уклала шлюб з
ОСОБА_8, та в травні 1981 року їй, як члену
ЖБК (АДРЕСА_2) була виділена
кооперативна квартира. Передача
пайових накопичень була зроблена
ОСОБА_5 з власної волі, оскільки вона не
могла бути членом одразу двох ЖБК.
Спільно з чоловіком ОСОБА_7 ОСОБА_4
виплатили останню частину пайових
внесків. Таким чином, ОСОБА_7 законно
отримав у КП «ДМБТІ» 11 березня 1993 року
реєстраційне посвідчення на спірну
квартиру і з цього часу він був
титульним власником квартири. Після
смерті колишнього чоловіка ОСОБА_7
відкрилася спадщина на 1/2 частину
квартири, а оскільки ОСОБА_4 має право
на 1/2 частину спільного майна набутого
за час шлюбу, за нею має бути визнано
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську. Просила
визнати частково недійсним
реєстраційне посвідчення від 11 березня
1993 року, видане КП «ДМБТІ», а також
свідоцтво про право власності на
квартиру від 08 травня 2008 року, видане
виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради;
визнати за нею право власності на 1/2
частину квартири; зобов'язати
відповідача надати правовстановлюючі
документи на спірну квартиру (том 1, а.с.
139-141).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 померла (том 1,
а.с.231); ухвалою суду від 25 липня 2011 року
до участі в справі в якості її
правонаступника залучена ОСОБА_2 (том 1,
а.с.241), яка звернулась до суду із
позовною заявою, і посилаючись на
обставини, викладені у позовних заявах
ОСОБА_5, просила визнати довідку ЖБК №
148 «Связист» № 86 від 26 березня 2008 року
на ім'я ОСОБА_7 такою, що помилково
видана; скасувати свідоцтво на право
власності на нерухоме майно серія CAB №
083891 від 08 травня 2008 pоку, видане
виконкомом Дніпропетровської міської
ради на ім'я ОСОБА_7 згідно довідки ЖБК
№ 148 «Связист» № 86 від 26 березня 2008
року, рішень виконкому
Дніпропетровської міської ради від 21
жовтня 1999 року № 2091 та від 21 жовтня 2004
року № 3060 на ім'я ОСОБА_7; припинити
право власності ОСОБА_7 на спірну
квартиру, внести зміни та/або виключити
з реєстру прав власності на нерухоме
майно КП «ДМБТІ» Дніпропетровської
обласної ради, реєстраційний номер
23173703 від 19 травня 2008 року, номера витягу
18864471; визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом від 11 жовтня 2008
року, видане на ім'я ОСОБА_5 недійсним;
визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом від 11 жовтня 2008
року, видане на ім'я ОСОБА_3 в частині
спадкування нерухомого майна,
недійсним; внести зміни та/або
виключити із спадкового реєстру
реєстраційні номери реєстрації
спадкових справ (том 1, а.с.6-8, 19-21, 217-221).

Ухвалою суду від 24 вересня 2013 року до
участі в справі у якості
співвідповідача за позовом ОСОБА_2
залучена Дніпропетровська міська рада
(том 2, а.с.57).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 31 жовтня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання
довідки такою, як помилково видана,
скасування свідоцтва, припинення права
власності, внесення змін та виключення
з реєстру, визнання свідоцтва
недійсним - відмолено. Зустрічний позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину
квартири АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську
в порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року. В задоволенні іншої
частини зустрічного позову ОСОБА_3 -
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судові витрати в
розмірі 180,65 грн. Зустрічний позов
ОСОБА_4 задоволено частково: визнано за
ОСОБА_4 право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську.
В задоволенні іншої частини
зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовлено.
Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 150,65
грн. (том 2, а.с. 71-78).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення: визнати свідоцтво на право
власності на нерухоме майно від 08.05.2008
року недійсним (том 2, а.с.109-115).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання довідки ЖБК
№ 148 «Связист» № 86 від 26.03.2008 року на
ім'я ОСОБА_7, такою, що помилково видана,
скасування свідоцтва на право
власності на нерухоме майно серії САВ
№ 083891 від 08.05.2008 р., виданого виконкомом
Дніпропетровської міської ради згідно
довідки ЖБК № 148 «Связист» № 86 від
26.03.2008 р., рішень Дніпропетровської
міської ради від 21.10.1999 року № 2091 та від
21.10.2004 р. № 3060 на ім'я ОСОБА_7, суд першої
інстанції посилався на їх
безпідставність і недоведеність, та
виходив із того, що на момент виплати
пайових внесків за спірну квартиру
ОСОБА_5 була членом іншого кооперативу,
а саме, Житлово-будівельного
кооперативу № 310, а відтак відсутні
підстави для задоволення вказаних
вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 та визнаючи за нею право
власності на ? частину квартири в
порядку спадкування за законом, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_3 в порядку ст. 1269 ЦК України
прийняла спадщину після смерті свого
батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року, а відтак успадкувала половину
майна, належного її батьку після
смерті.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4, суд першої інстанції посилався
ст.ст. 22,28 КпШС України, що діяв на час
виникнення спірних правовідносин та
виходив із того, що пай, внесений
подружжям ОСОБА_4 в ЖБК 148 «Связист» у
період сумісного проживання за рахунок
спільних коштів, являється їх спільним
майном. А тому, ОСОБА_4 мала право на ?
частину квартири АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, оскільки квартира
була придбана в період зареєстрованого
шлюбу. Оскільки відповідачами не
заявлялось клопотання про
застосування наслідків пропуску
строку позовної давності, питання про
пропуск строку позовної давності та
його поновлення згідно із ст. 256, 257 ЦК
України 2003 року судом не розглядалось.

Однак із вказаним висновками
суду погодитись не можна, оскільки
судом застосовано закон, який не
підлягав застосуванню (ст. 256, 257 ЦК
України 2003 року), і не застосовано
закон, який підлягав застосуванню (ст. 15
Закону України «Про власність»), що є
підставою для скасування рішення суду
та ухвалення нового рішення (п.4 ч.1 ст. 309
ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що ЖБК
«Связист» був утворений у 1970 році, і
ОСОБА_5 була його членом з моменту
утворення. Згідно квитанцій № 337 від 30
липня 1971 року та № 87 ОСОБА_5 сплатила
ЖБК № 148 пайовий внесок у сумі 2500 рублів
та здійснила доплату пайового внеску у
сумі 69 рублів. Вартість квартири
складала 6417 рублів, і була повністю
сплачена ОСОБА_5 у березні 1988 року (том 1,
а.с.9, 10, 154-155).

Із довідки голови правління ЖБК № 148
вбачається, що з 11 березня 1993 року
членом ЖБК став ОСОБА_7, який 27 грудня 1993
року власноручно написав заяву про
виключення його із членів кооперативу
та переведення паю на матір, ОСОБА_5 (том
1, а.с.102, 152). Згідно заяви ОСОБА_5 від
29.01.2009 року вона була прийнята у члени
ЖБК № 148 на загальних зборах 11 лютого 2009
року; із паспорту ОСОБА_5 вбачається, що
з 30 грудня 1993 року до дня смерті вона
була зареєстрована у спірній квартирі
(том 1, а.с.13).

Відповідно до п. 3 Постанови Верховної
Ради Української РСР «Про введення в
дію Закону України «Про власність» від
26 березня 1991 року, положення статті 15
Закону України «Про власність»
застосовуються до правовідносин, що
виникли як до, так і після 15 квітня 1991
року. Згідно зі ст. 15 Закону України
«Про власність» член житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж,
іншу будівлю або приміщення, надані
йому в користування, набуває права
власності на це майно.

У пункті 5-1 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 «Про
практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні
кооперативи» зазначено, що згідно із
ст. 15 Закону України «Про власність»
член ЖБК , який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, надану йому
в користування, набуває права
власності на квартиру і вправі
розпоряджатись нею на свій розсуд:
продавати, заповідати, обмінювати, в
тому числі на інше житлове приміщення у
будинку державного або громадського
житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий
будинок (частину будинку), що належить
громадянину на праві власності і
вчиняти відносно неї інші угоди, що не
заборонені законом. Виходячи з цього,
особа, якій відчужена членом ЖБК
квартира, має переважне право на вступ
до цього кооперативу. Якщо квартира,
пай за яку був повністю сплачений
членом ЖБК, що помер до 1 липня 1990 року,
не була заселена кооперативом, право на
неї визнається і за спадкоємцем, який
не проживав зі спадкодавцем. Положення
ст.15 Закону України «Про власність»
діяли до прийняття Закону України «Про
внесення змін та визнання такими, що
втратили чинність, деяких законодавчих
актів України у зв'язку з прийняттям
Цивільного кодексу України» від 27
квітня 2005 року.

За таких обставин ОСОБА_5, сплативши у
повному обсязі пайові внески на
квартиру АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську,
набула право власності на це майно,
тому її позовні вимоги, а подальшому,
позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання
довідки ЖБК № 148 «Связист» № 86 від 26
березня 2008 року на ім'я ОСОБА_7 такою, що
помилково видана; скасування свідоцтво
на право власності на нерухоме майно
серія CAB № 083891 від 08 травня 2008 pоку,
виданого виконкомом Дніпропетровської
міської ради згідно довідки ЖБК № 148
«Связист» № 86 від 26 березня 2008 pоку,
рішень Дніпропетровської міської ради
від 21 жовтня 1999 року № 2091 та від 21
жовтня 2004 року № 3060 на ім'я ОСОБА_7;
припинення права власності ОСОБА_7 на
спірну квартиру, виключення із реєстру
прав власності на нерухоме майно
запису про право власності ОСОБА_7 на
спірну квартиру, - підлягають
задоволенню.

При цьому посилання на те, що пайові
внески були сплачені подружжям ОСОБА_7
і ОСОБА_4 - не підтверджені належними і
допустимими доказами, оскільки у
матеріалах справи не має жодної
квитанції, довідки ЖБК чи іншого
документа про сплату пайових внесків
ОСОБА_7 чи ОСОБА_4, а само по собі
членство ОСОБА_7 у кооперативі у період
з березня по грудень 1993 року не
являється підставою для набуття права
власності на спірну квартиру, а
членство ОСОБА_5 у період з 24 листопада
1981 по 20 грудня 1993 року у ЖБК № 310 (том 2,
а.с.9) не являється підставою для
висновку про те, що вона, сплативши у
повному обсязі пайові внески, не набула
права власності на спірну квартиру.
Крім того, ОСОБА_4 була прописана у
спірній квартирі з 16 квітня 1988 по 26
листопада 1991 року (том 1, а.с.147), тобто
уже після виплати останньої частини
пайових внесків (березень 1988 року).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 29 КпШС
України поділ спільного майна подружжя
може бути проведений як під час
перебування в шлюбі, так і після
розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ
майна, яке є спільною сумісною
власністю розведеного подружжя,
встановлюється трирічний строк
позовної давності. Аналогічна норма
мається і в Сімейному Кодексі України
(ч.2 ст. 72). Згідно зі ст. 11 КпШС України у
тих випадках, коли для окремих вимог
встановлено строк позовної давності,
він обчислюється, якщо інше не
встановлено законом, з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права (аналогічно -
ч.2 ст. 72 СК України).

З 03 квітня 1982 року по 24 лютого 1997 року
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі (том 1, а.с.146),
мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1,
а.с.113). Таким чином, з моменту отримання
свідоцтва про розірвання шлюбу між
ОСОБА_4 і ОСОБА_7 у 1997 році, до звернення
ОСОБА_4 з позовом до суду у червні 2009
року, минуло більше 12 років, що уже само
по собі є підставою для відмови у
задоволенні позову, оскільки згідно із
ст. 75 ЦК УРСР, який діяв на момент
розірвання шлюбу, позовна давність
застосовується незалежно від заяви
сторін. Тим більше, що 24 листопада 1991
року ОСОБА_4 власноручно написала заяву
про те, що не має претензій на спірну
квартиру (том 1, а.с.205), а 3 грудня 1991 року
- розписку, що претензій по поділу майна
до ОСОБА_7 вона не має (том 1, а.с.204).

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_4 про визнання частково недійсним
реєстраційного посвідчення та
свідоцтва про право на спадщину,
визнання права власності на частину
квартири, - задоволенню не підлягають.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7 (том 1,
а.с.11). Після його смерті відкрилася
спадщина, спадкоємцями першої черги за
законом є мати - ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_3
(том 1, а.с.22, 113)., які своєчасно
звернулися до Другої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, і 11 жовтня 2008
року отримали свідоцтва про право на
спадщину за законом по ? частині кожна
на автомобіль ДЕУ Ланос (том 1, а.с.89-90). У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання свідоцтв про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_3
недійсними; внесення змін та/або
виключення із спадкового реєстру
реєстраційні номери реєстрації
спадкових справ судом було відмовлено
за безпідставністю, і ці висновки суду
в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Оскільки спірна квартира не входить до
складу спадщини, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про визнання
права власності на 1/2 частину квартири
в порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_7 та зобов'язати
надати правовстановлюючі документи на
вказану квартиру - слід відмовити.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_5, яка за
життя 11 липня 2008 року склала заповіт,
згідно якого усе належне їй майно, де б
воно не було та з чого б воно не
складалося заповіла ОСОБА_2 (том 1, а.с.235,
240). Згідно відповіді Другої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за законом після
смерті ОСОБА_5 звернулася внучка
померлої ОСОБА_3 та за заповітом ОСОБА_2.
Свідоцтво про право на спадщину не
видавалось (том 2, а.с.2).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 січня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 5 червня 2013 року, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним
- відмовлено (том 2, а.с.42-49)

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_5, у
частині визнання довідки ЖБК № 148
«Связист» № 86 від 26 березня 2008 року на
ім'я ОСОБА_7 такою, що помилково видана;
скасування свідоцтво на право
власності на нерухоме майно серія CAB №
083891 від 08 травня 2008 pоку, виданого
виконкомом Дніпропетровської міської
ради згідно довідки ЖБК № 148 «Связист»
№ 86 від 26 березня 2008 pоку, рішень
Дніпропетровської міської ради від 21
жовтня 1999 року № 2091 та від 21 жовтня 2004
року № 3060 на ім'я ОСОБА_7; припинення
права власності ОСОБА_7 на спірну
квартиру, виключення із реєстру прав
власності на нерухоме майно запису
про право власності ОСОБА_7 на спірну
квартиру, - підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня
2013 року у частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4, у частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 та у частині стягнення судового
збору скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
про визнання права власності на
частину квартири в порядку спадкування
за законом, та позовних вимог ОСОБА_4
про визнання частково недійсним
реєстраційного посвідчення та
свідоцтва про право на спадщину,
визнання права власності на частину
квартири - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати довідку ЖБК № 148 «Связист» № 86
від 26 березня 2008 року на ім'я ОСОБА_7
такою, що помилково видана; скасувати
свідоцтво на право власності на
нерухоме майно серія CAB № 083891 від 08
травня 2008 pоку, видане виконкомом
Дніпропетровської міської ради згідно
довідки ЖБК № 148 «Связист» № 86 від 26
березня 2008 pоку, рішень
Дніпропетровської міської ради від 21
жовтня 1999 року № 2091 та від 21 жовтня 2004
року № 3060 на ім'я ОСОБА_7; припинити
право власності ОСОБА_7 на квартиру
АДРЕСА_1, виключити із реєстру прав
власності на нерухоме майно запис про
право власності ОСОБА_7 на квартиру
АДРЕСА_1.

У частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
свідоцтв про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_7 на ім'я
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 недійсними; внесення
змін та/або виключення із спадкового
реєстру реєстраційні номери
реєстрації спадкових справ - рішення
суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: