Придніпровський районний суд
Справа № 711/424/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

19 червня 2014 року Придніпровський
районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді
Демчика Р.В.

при секретарях
Гладун В.О.,Криштоф Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про
визнання договору дарування квартири
недійсним,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з уточненою
позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_4 про визнання
договору дарування квартири недійсним.

Свій позов обґрунтовує тим, що 21
листопада 2000 року його мати - ОСОБА_2
придбала квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_5

Вартість квартири становила 22 112 грн.
Кошти в сумі 2000 дол. США, що по курсу
становить 9400 грн. надали ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 в дар як внуку - ОСОБА_1 1 500 дол.
США, що становить 7050 грн. надав ОСОБА_8, і
1 000 дол. США, що становить 4 700 грн.
надала ОСОБА_2

Оформленням придбаної квартири
займалася ОСОБА_2, про те яким чином
вона це зробила в той час він не знав,
так як був неповнолітнім.

В 2012 році під час розгляду цивільної
справи він дізнався, що ОСОБА_2
отримавши кошти на квартиру від його
діда та баби, повинна була оформити
договір купівлі-продажу, в якому
зазначити, що 1/3 частка придбаної
квартири належить йому, так як
відповідач діяла в його інтересах .

При цьому ОСОБА_2 замість оформлення
договору купівлі-продажу оформила
договір дарування на своє ім`я, та сама
стала власницею нерухомого майна, чим
порушила його право власності.

Факт передачі коштів на придбання
квартири підтвердили його дід та баба -
ОСОБА_6, ОСОБА_7

Факт передачі коштів за придбання
квартири підтвердив чоловік
відповідача ОСОБА_8

Факт отримання коштів за продану
квартиру підтвердили в судовому
засіданні продавці квартири.

Тобто відповідачі уклали договір
дарування квартири АДРЕСА_1 при цьому
отримали кошти за квартиру чим
порушили угоду з метою приховати іншу
угоду (удавана угода), тому згідно ст.
58.ч.2 ЦК Української РСР ( 1963 р)
застосовуються правила, що регулюють
ту угоду, яку сторони дійсно мали на
увазі.

Відповідно ст. 202 ЦК України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна
із сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості
такого повернення, зокрема тоді, коли
одержане полягає у користуванні
майном, виконаній роботі, наданій
послузі, - відшкодувати вартість того,
що одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2,
вчинила правочин який суперечить
правам та інтересам її неповнолітньої
дитини, а саме сина ОСОБА_1, майно та
кошти набуті за даним правочином
повинні бути повернуті сторонам які
уклали даний правочин.

Згідно ст. 638 ЦК України істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін маю бути досягнуто
згоди.

Згідно ст. 651 ЦК України істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладанні договору.

В разі якщо б відповідачами було б
дотримані істотні умови, і був
оформлений договір купівлі-продажу,
позивач став би власником 30% (1/3 частини)
квартири, АДРЕСА_1. Кошти за цю частку
передані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які є дідом
та бабою позивача.

Позивач ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1, на час
укладення договору дарування квартири
АДРЕСА_1, був неповнолітнім, та про всі
обставини укладання даного правочину
дізнався в 2012 році в судовому
засіданні.

Просив суд визнати договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 21листопада 2000
року недійсним та повернути сторонам
набуте за даним договором.

Ухвалою суду від 25 березня 2014 року,
занесеною до журналу судового
засідання до участі в справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору був
залучений ОСОБА_4

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти задоволення позову не
заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася з невідомих суду причин,
хоча про час і місце розгляду справи
була повідомлена належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник
в судовому засіданні просили відмовити
в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

21 листопада 2000 року між ОСОБА_5, який
діяв від себе та від імені ОСОБА_3,
ОСОБА_10, на підстав доручення,
посвідченого приватним нотаріусом
Золотоніського міського нотаріального
округу Черкаської області ОСОБА_12,
іменовані як «дарувателі» та ОСОБА_2,
іменована як «обдарована» був
укладений договір дарування квартири.

Вказаний договір посвідчений
приватним нотаріусом Черкаського
міського нотаріального округу ОСОБА_13
21 листопада 2000 року (реєстровий номер
5146).

Відповідно до п.1 договору дарувателі
подарували а, обдарована прийняла в
дар, двокімнатну квартиру 39, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 8 жовтня 2012 року відмовлено
в задоволені позову ОСОБА_8, ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10, треті особи:
ОСОБА_15, приватний нотаріус
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_16, Підрозділ примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області про визнання договору
дарування квартири удаваним, визнання
його договором купівлі-продажу та
визнання права власності на частину
квартири.

Вказаним рішенням встановлено, що 21
листопада 2000 року між ОСОБА_5, який діяв
від себе та від імені ОСОБА_3, ОСОБА_10, на
підстав доручення, посвідченого
приватним нотаріусом Золотоніського
міського нотаріального округу
Черкаської області ОСОБА_12, та ОСОБА_2,
був укладений договір дарування
квартири 39, що знаходиться в АДРЕСА_1.

На зазначену квартиру 4 лютого 2004 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений
договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2
позичила у ОСОБА_4 58671 грн. та
зобов'язалась їх повернути до 3 лютого
2007 року. Відповідно до п.1.2. зазначеного
договору в разі невиконання боржником
в строк до 3 лютого 2007 року зобов'язання
сторони домовилися про те, що звернення
стягнення та реалізація заставного
майна в разі звернення стягнення на
нього може бути здійснено шляхом,
передбаченим Законом України «Про
іпотеку». До припинення договору
іпотеки приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_16 накладена заборона на
відчуження даної квартири.

30 березня 2007 року приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_16 вчинено виконавчий
напис про звернення стягнення на
зазначену квартиру, який перебуває на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Черкаській області.

Колегія суддів критично ставиться до
пояснень позивачів, відповідачів та
свідків, щодо домовленості про
оформлення договору купівлі-продажу
спірної квартири, а не договору
дарування та передачу продавцям 4500
доларів США і відхиляє їх, оскільки
вони не знаходять свого підтвердження
належними та допустимими доказами в
справі.

Перед укладенням договору дарування
квартири, довіреністю від 7 листопада
2000 року посвідченою приватним
нотаріусом Золотоніського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 - ОСОБА_3,
ОСОБА_10 уповноважили ОСОБА_5 саме
подарувати ОСОБА_2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Згідно до ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до умов доручення від 7
листопада 2000 року та договору від 21
листопада 2000 року, волевиявлення
сторін було спрямоване саме на
укладення договору дарування, а не
договору купівлі-продажу спірної
квартири, тому колегія суддів
відмовляє позивачам в задоволенні
позову в частині визнання договору
дарування квартири удаваним, визнання
його договором купівлі-продажу, а
звідси і в частині визнання права
власності за позивачами на частину
квартири та стягнення судових витрат.

Колегія суддів приходить до
переконання, що подання позову
позивачами до суду 25 серпня 2011 року
зумовлене наявністю виконавчого
напису приватного нотаріуса
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_16 від 30 березня 2007 року про
звернення стягнення на спірну
квартиру, який на даний час перебуває
на виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України,
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Згідно з ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, викладених в п.8 постанови
№ 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину. Не
може бути визнаний недійсним правочин,
який не вчинено.

Зміст договору дарування квартири
АДРЕСА_1 від 21 листопада 2000 року не
суперечить вимогам цивільного кодексу,
особи, які вчинили вказаний правочин
мали необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасників
правочину було вільним та відповідало
їх внутрішній волі, що встановлено
рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 8 жовтня 2012 року. Вказаний
правочин був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, оскільки право
власності на квартиру АДРЕСА_1 було
зареєстровано за ОСОБА_2 23 листопада 2000
року.

Вчинений правочин не суперечив правам
та інтересам позивача ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, якому на момент вчинення
правочину було 12 років, оскільки з
договору дарування квартири не
вбачається, що ОСОБА_2 при укладанні
договору дарування діяла в інтересах
свого малолітнього сина - ОСОБА_1

За таких обставин суд вважає, що
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений 21 листопада 2000 року між між
ОСОБА_5, який діяв від себе та від імені
ОСОБА_3, ОСОБА_10, на підстав доручення,
посвідченого приватним нотаріусом
Золотоніського міського нотаріального
округу Черкаської області ОСОБА_12, та
ОСОБА_2 не може бути визнаний недійсним.

Крім цього, нотаріально посвідченою
заявою від 16 травня 2014 року, ОСОБА_3,
вдова ОСОБА_5 підтвердила той факт, що в
2000 році квартира АДРЕСА_1 була
подарована її чоловіком її сестрі
ОСОБА_2, а тому твердження позивача про
те, що ОСОБА_2 отримавши кошти на
квартиру від його діда та баби повинна
була оформити договір купівлі-продажу
квартири, оскільки діяла в інтересах
неповнолітнього сина є безпідставними.

Суд критично відноситься до
нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_7
та ОСОБА_6 від 30 листопада 2012 року про
те, що вони в 2000 році передали 2000
доларів США ОСОБА_2 на покупку квартири
АДРЕСА_1 для їх онука ОСОБА_1, щоб він був
забезпечений частиною свого житла,
оскільки у відповідності до ч.2 ст. 59 ЦПК
України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

У відповідності до ЦК України, передача
грошових коштів підтверджується
відповідною розпискою.

Крім цього вказана заява була складена
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 30 листопада 2012 року
після прийняття рішення апеляційним
судом Черкаської області від 8 жовтня
2012 року, яким було встановлено, що факт
передачі грошових коштів в сумі 4500
доларів США нічим не підтверджено.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

При цьому суд приходить до висновку про
те, що подання позову позивачем до суду
21 січня 2014 року зумовлене наявністю
виконавчого напису приватного
нотаріуса Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_16 від 30
березня 2007 року про звернення
стягнення на спірну квартиру, який на
даний час перебуває на виконанні у
відділі примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області.

На підставі наведеного, ст.ст.203,215,717,719
ЦК України, керуючись 10,11,15,88, 212-215 ЦПК
України,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про
визнання договору дарування квартири
недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено
24 червня 2014 року

Головуючий Р. В. Демчик