АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1575/2014
інстанції: Никифоров Є.О.
Доповідач: Бездрабко В.О
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 29 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Бездрабко
В.О.Суддів:Приходько Л.А. Борка А.Л.при
секретарі:Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
заочне рішення Цюрупинського
районного суду Херсонської області від
25 березня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про дозвіл на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди
батька, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що з 11 вересня 2010 року по 01 серпня
2012 року вона та відповідач перебували у
зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1
року у них народилася дочка ОСОБА_7.

Після розірвання шлюбу дитина проживає
разом з матір'ю та перебуває на її
утриманні, позивачка піклується про
фізичний, духовний та моральний
розвиток дитини, проте відповідач
безпідставно чинить перешкоди у
здійсненні нею заходів спрямованих на
покращення здоров'я та розвиток дитини,
зокрема, відмовляє у надані згоди на
виїзд малолітньої ОСОБА_7 за кордон з
метою відпочинку та оздоровлення.

Просила надати їй дозвіл на періодичні
виїзди ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон
без дозволу (згоди) ОСОБА_5, до
повноліття дитини; надати їй або її
офіційному представнику дозвіл без
згоди батька ОСОБА_5 оформлювати
документи для тимчасових виїздів або
супроводів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі
України, до досягнення дитиною
повноліття.

Заочним рішенням Цюрупинського
районного суду Херсонської області від
25 березня 2014 року позов ОСОБА_6
задоволено у повному обсязі.

Ухвалою суду від 10 квітня 2014 року заяву
ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить заочне рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції ОСОБА_5 доводи апеляційної
скарги підтримав та пояснив, що
заперечує проти виїзду доньки за
кордон без його згоди до досягнення
дитиною 16-річного віку.

Представник позивача - ОСОБА_8, вказавши
на законність та обґрунтованість
рішення суду, зокрема пояснив, що
позивачка ОСОБА_6 знаходиться у стані
вагітності та має намір народити
дитину в Ізраїлі, за місцем проживання
батька майбутньої дитини. Відповідач
не надає дозволу на її виїзд разом з
донькою ОСОБА_7 за кордон, а тому у
задоволенні скарги просив відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5
перебували у зареєстрованому шлюбі з 11
вересня 2010року до 01 серпня 2012 року (а.с.
8). Сторони мають малолітню доньку
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Рішенням Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 29 жовтня 2013
року, що набрало законної сили,
визначено місце проживання ОСОБА_7
разом з матір'ю ОСОБА_6 (а.с.9).

Із заявленого позивачкою позову
вбачається, що відповідач не надає
згоди на виїзд неповнолітньої доньки
за кордон, який необхідний для
забезпечення її прав, у тому числі
оздоровлення дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи супроводі осіб, які
уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріального
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон.

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Таким чином, діючим законодавством не
встановлено обмеження щодо виїзду
неповнолітньої дитини за кордон, а лише
встановлено певний порядок її виїзду
за кордон за згодою батьків або дозволу
суду при відсутності згоди одного з
батьків.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57, виїзд з України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає, що ухвалюючи у справі рішення,
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про задоволення
позовних вимог у повному обсязі,
оскільки в порушення вимог ст. ст. 212-214
ЦПК України не з'ясував та не зазначив у
рішенні терміну вивезення дитини за
кордон та країну, до якої дозволяється
виїзд дитини без згоди батька; не
врахував, що надання за рішенням суду
дозволу на майбутнє на постійні виїзди
дитини за кордон без згоди батька
суперечить вищевказаним нормам
матеріального права, які визначають
рівність прав та обов'язків батьків
відносно виховання дитини та фактично
можуть позбавити батька дитини
можливості брати участь у її вихованні
та спілкуванні з донькою. Крім того,
суд надав позивачці дозвіл на
періодичні виїзди дитини за кордон, без
дозволу батька, до її повноліття, що в
суперечить нормам матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

Матеріали справи та зібранні в ній
докази свідчать, що ОСОБА_6 має намір
вступити у зареєстрований шлюб з
громадянином Ізраїлю ОСОБА_10, про що
останній засвідчив у поданій ним
Декларації (а.с.10-12).

Згідно медичної довідки ВКК №1180 від 28
травня 2014року позивачка перебуває на
36-37 тижні вагітності.

Враховуючи права та інтереси
малолітньої ОСОБА_7; її потребу в
материнській любові і турботі;
знаходження дитини на утриманні
матері; рішенням суду щодо визначення
місця проживання дитини з позивачкою, а
також ураховуючи вибір ОСОБА_6 щодо
місця народження майбутньої дитини в
Ізраїлі, колегія суддів вважає, що
рішення суду слід змінити шляхом
надання ОСОБА_6 дозволів на тимчасовий
виїзд неповнолітньої ОСОБА_7 у
супроводі матері до держави Ізраїлю на
строк з 30 травня 2014року до 30 листопада
2014року без дозволу відповідача та для
оформлення на те відповідних
документів.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Заочне рішення Цюрупинського
районного суду Херсонської області від
25 березня 2014 року змінити та надати
ОСОБА_6 дозвіл на тимчасовий виїзд
неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
супроводі матері до держави Ізраїлю на
строк з 30 травня 2014року до 30 листопада
2014року без дозволу (згоди) батька
дитини ОСОБА_5.

Надати ОСОБА_6 дозвіл на оформлення
документів для тимчасового виїзду
неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
супроводі матері до держави Ізраїлю на
строк з 30 травня 2014року до 30 листопада
2014року без дозволу (згоди) батька
дитини ОСОБА_5.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді: