Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року Будьоннівський
районний суд міста Донецька у складі:

головуючого судді Грачова
Р.Р.,

при секретарі Тімончук
Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Дев'ята донецька
державна нотаріальна контора про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документа, факту
родинних відносин та визнання права
власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2, третя особа - Дев'ята
донецька державна нотаріальна контора
про встановлення факту належності
правовстановлюючого документа, факту
родинних відносин та визнання права
власності в порядку спадкування,
посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача
- ОСОБА_3, яка була зареєстрована та
мешкала за адресою АДРЕСА_1. Після її
смерті відкрилася спадщина у вигляді ?
частка вказаної квартири, яка належала
позивачу та його померлій бабусі на
праві спільної часткової власності, на
підставі свідоцтва про право
власності №7478, виданого
представництвом фонду державного
майна в Україні від 08.08.1996 року. На
момент смерті спадкодавця та по
теперішній час він мешкає за вказаною
адресою.

Спадкоємцем першої черги є дочка
померлої, - відповідачка. Позивач є
спадкоємцем за заповітом, який був
складений його бабусею ОСОБА_3 13.01.1998
року та посвідченому приватним
нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстрованого в
реєстрі за №77.

8 серпня 2013 року за заявою
відповідачки про те, що спадщину вона
не приймає та отримувати свідоцтво про
право на спадщину (обов'язкову частку)
не бажає, Девьятою донецькою
нотаріальною конторою заведено
спадкову справу №287/2013. В той же день,
08.08.2013 року позивач надав заяву до
Дев'ятої донецької державної
нотаріальної контори про видач
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, надавши всі необхідні
документи, однак 30.08.2013 року нотаріус
винесла постанову про відмову у
здійсненні нотаріальної дії,
посилаючись на те, що доказів факту
родинних відносин не надано, зокрема,
що позивач є онуком спадкодавця.

Позивач є сином ОСОБА_2, матір'ю якої
була ОСОБА_3, у якої в період шлюбу було
прізвище Шатерник. Додатковим доказом
факту родинних відносин є те, що всі
вони є уродженцями однієї місцевості
Кемеровської області, в м. Донецьку
тривалий час мешкали разом в одній
квартирі, рівно як і в самому заповіті,
ОСОБА_3 заповідала позивачу частку
квартири як онуку.

Просить суд:

- встановити факт родинних відносин між
позивачем та ОСОБА_3, визнавши позивача
її онуком;

- встановити факт належності свідоцтва
про народження, виданого ст. Тяжинським
райЗАГС 16.05.1951 року НОМЕР_1 ОСОБА_3, яка
народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Ступишино
Тяжинського району Кемеровської
області, ОСОБА_3;

- визнати за ним право власності на ?
частку квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування

Представник позивача - ОСОБА_5, що діє
на підставі довіреності, в судове
засідання не з'явилась, надала суду
заяву про розгляд справи без її участі,
просила позов задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилась, надала суду заяву про
розгляд справи без її участі, не
заперечувала проти задоволення
позовних вимог.

Представник третьої особи - Дев'ятої
державної донецької нотаріальної
контори в судове засідання не з'явився,
надав суду заяву про розгляд справи
без його участі.

Дослідивши матеріали справи,
витребувані матеріали спадкової
справи, розглянувши справу у
відповідності до ст. 11 ЦПК України в
межах позовних вимог, суд приходить до
наступного висновку.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної
часткової власності належить по ?
частки кожному квартира АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на квартиру №7478 від 08.08.1996
року, виданого представництвом Фонду
державного майна України в місті
Донецьку.

Право власності вказаних осіб на
квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване в
КП БТІ міста Донецька за №4/6Дк-846(204).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
серії НОМЕР_2, актовий запис №542.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина у вигляді ? частки квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.2 ст.4 розділу
„Прикінцеві та перехідні положення" ЦК
України, у редакції 16.01.2003р., який набрав
чинності з 01.01.2004р., до цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав та
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
померла до набрання чинності ЦК
України, у редакції 16.01.2003р., таким чином
на данні правовідношення
розповсюджується дія ЦК України, в
редакції 1963р.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 524 ЦК України (1963
року), спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки
воно не змінено заповітом.

Згідно зі статею 534 ЦК України (1963
року), кожний громадянин може залишити
за заповітом усе своє майно або
частину його (не виключаючи предметів
звичайної домашньої обстановки і
вжитку) одній або кільком особам як тим,
що входять, так і тим, що не входять до
кола спадкоємців за законом, а також
державі або окремим державним,
кооперативним та іншим громадським

організаціям. Заповідач може у
заповіті позбавити права спадкоємства

одного, кількох або всіх спадкоємців за
законом.

Статтею 541 ЦК України (1963 року),
передбачено, що заповіт повинен бути
укладений у письмовій формі з
зазначенням місця і часу його
укладення, підписаний особисто
заповідачем і нотаріально посвідчений.

Так, 13 січня 1998 року ОСОБА_3 було
складено заповіт, який посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_6 за яким
все належне їй майно, в тому числі ?
частки квартири АДРЕСА_1, вона заповіла
своєму онуку - ОСОБА_1.

Судом встановлено, що вказаний
заповіт є чинним, що також
підтверджується витягом з Спадкового
реєстру (заповіти, спадкові договори)
від 12.08.2013 року.

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи, наданої суду Дев'ятою держаною
Донецькою нотаріальною конторою
№287/2013, 8 серпня 2013 року ОСОБА_1
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
померлої ОСОБА_3.

Разом з тим, 8 серпня 2013 року до
нотаріальної контори звернулась
відповідачка ОСОБА_2 з заявою про те, що
спадщину вона не прийняла та
отримувати свідоцтво про право на
спадщину за законом (на обов'язкову
частку у спадщині) не бажає.

30 серпня 2013 року державним
нотаріусом Дев'ятої донецької
державної нотаріальної контори ОСОБА_7
було відмовлено ОСОБА_1 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на ? частку квартири АДРЕСА_1,
з огляду на виявлені розбіжності у по
батькові померлої ОСОБА_3 та не
поданням спадкоємцем свідоцтва про
шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_8, тобто
відомостей, які б підтверджували факт
родинних відносини між померлою ОСОБА_3
та ОСОБА_1

Як розтлумачив Пленум Верховного
Суду України у постанові № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», за наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на
спадщину судовому розглядові не
підлягають. У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Так, необхідність судового захисту
права, шляхом визнання права власності
на ? квартири позивачем
обґрунтовується неможливістю
оформлення спадкових прав через
процедуру нотаріату.

Однак, як вбачається з
мотивувальної частини постанови
нотаріуса про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 30.08.2013 року, ОСОБА_1
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на ?
частку квартири АДРЕСА_1, саме через
розбіжності у по батькові померлої
ОСОБА_3 та не поданням спадкоємцем
свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_8,
тобто відомостей, які б підтверджували
факт родинних відносини між померлою
ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Отже, з викладеного вбачається, що
при встановленні факту родинних
відносин між померлою ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
зокрема, що позивач був онуком
померлої, у позивача були всі умови для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину, в
зв'язку з чим суд вважає вимоги
позивача щодо визнання за ним права
власності на ? частку спірної квартири
після померлої ОСОБА_3 передчасними та
безпідставними, та такими, що
задоволенню не підлягають.

Разом з тим, розглядаючи вимоги
позивача щодо встановлення факту
родинних відносин між позивачем та
ОСОБА_3, визнавши позивача її онуком,
суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч.1 статтею 256 ЦПК України,
суд розглядає справи про встановлення
факту, родинних відносин між фізичними
особами

Разом з тим, згідно з п.7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» №5 від 31.03.1995 року, суд вправі

розглядати справи про встановлення
родинних відносин, коли цей факт
безпосередньо породжує юридичні
наслідки, наприклад, якщо
підтвердження такого факту необхідне
заявникові для одержання в органах, що
вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва
про право на спадщину, для оформлення
права на пенсію в зв'язку із втратою
годувальника. Суд не може відмовити в
розгляді заяви про встановлення факту
родинних відносин з мотивів, що заявник
може вирішити це питання шляхом
встановлення неправильності запису в
актах громадянського стану.

Так, судом встановлено наступне.

Як вбачається зі свідоцтва про
народження, серії НОМЕР_1, актовий запис
9, ОСОБА_3, народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 та
батьками якої були ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Згідно з довідкою від 24.07.1989 року,
наданою відділом соціального
забезпечення, ОСОБА_3 дійсно була
дружиною загиблого
військовослужбовця ОСОБА_8, який був
оголошений безвісно відсутній у 1942
році.

Разом з тим, як вбачається зі
свідоцтва про народження ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками були ОСОБА_8 та
ОСОБА_3.

Однак, суд не надано жодних
відомостей, які б свідчили про те, що
ОСОБА_3, внаслідок укладення шлюбу
взяла прізвище «ОСОБА_3», рівно як і
відомостей про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3
були однією і тією ж особою.

У відповідності із статтею 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
доказати ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог
та заперечень.

Відповідно до вимог статті 212 ЦПК,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду насамперед встановленого
значення. Суд оцінює належність
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності.

Однак, позивачем не надано суду
жодних належних та допустимих доказів,
які б підтверджували, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_3 (особа, якою було складено
заповіт) є однією і тією ж особою. Разом
з тим, позивач в своїх доводах
посилається тільки на розбіжності
виявлені в по батькові померлої ОСОБА_3,
при цьому, наявності розбіжностей
виявлених у прізвищі померлої позивач
не зазначає.

ОСОБА_2, яка внаслідок укладення
шлюбів змінювала своє прізвище на
«ОСОБА_2», після чого на «ОСОБА_2» є
матір'ю позивача ОСОБА_1.

Вказані обставини підтверджуються
довідкою про укладення шлюбу №18
органом РАЦС Тяжинського району
Кемеровської області, відповідно до
якої ОСОБА_2 змінила своє прізвище на
«ОСОБА_2», свідоцтвом про шлюб серії
НОМЕР_3, актовий запис №98, згідно з яким
відповідачка змінила прізвище на
ОСОБА_2.

Отже, вимоги позивача щодо
встановлення факту родинних відносин
між померлою ОСОБА_3, як бабусею та
позивачем, як онуком, суд вважає
недоведеними, необґрунтованими,
такими, що не підтверджуються
належними та допустимими доказами по
справі, в зв'язку з чим задоволенню не
підлягають.

Разом з тим, доводи позивача на
підтвердження своїх вимог щодо
спільного проживання з померлою не
підтверджені жодними по справі
доказами, в зв'язку з чим суд також не
може їх прийняти до уваги.

Разом з тим, не підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині
встановлення факту належності
свідоцтва про народження, виданого ст.
Тяжинським райЗАГС 16.05.1951 року НОМЕР_1
ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.
Ступишино Тяжинського району
Кемеровської області, ОСОБА_3, оскільки
у відповідності з ч.4 статті 25 ЦК
України, цивільна правоздатність
(здатність мати права та обов'язки)
фізичної особи припиняється у момент
її смерті.

У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданому у
відповідності з даним кодексом, в
межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які приймають участь у справі.

На підставі викладеного,
розглянувши справу в межах позовних
вимог, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Дев'ята донецька
державна нотаріальна контора про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документа, факту
родинних відносин та визнання права
власності в порядку спадкування
необхідно відмовити.

На підставі Постанови № 7 від 30
травня 2008 року Пленум Верховного Суду
України у «Про судову практику у
справах про спадкування», Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» №5 від 31.03.1995 року ст. ст. ст.
524, 534,541 ЦК України (1963 року), статей 11, 25
ЦК України та керуючись статтями 11,60,
61,212-215,256 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Дев'ята
донецька державна нотаріальна контора
про встановлення факту належності
правовстановлюючого документа, факту
родинних відносин та визнання права
власності в порядку спадкування -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя: