Справа № 527/1006/14-ц
номер провадження 2/527/320/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Глобинський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Левицької Т.В.,

при секретарі - Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Глобинського
районного суду Полтавської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, з залученням третьої
особи - органу опіки та піклування, про
визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2014 року позивачка
ОСОБА_1 звернулася до Глобинського
районного суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 ( з
урахуванням заяви про залишення
частини позовних вимог без розгляду)
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, а саме: житловим будинком
по АДРЕСА_1, мотивуючи позовні вимоги
тим, що вона є власником житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1,
відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх син
ОСОБА_4 зареєстровані за вказаною
адресою. З лютого 2006 року відповідачі
не проживають в будинку за адресою:
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала з підстав,
зазначених у позові та просила їх
задовольнити.

Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов не визнали, пояснили,
що за вказаною адресою не проживають,
проте їм необхідна реєстрація для
працевлаштування та оформлення дитини
до навчального закладу. В наступні
судові засідання відповідачі не
з'явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи у відповідності з вимогами ст. 74
ЦПК України, про причини неявки в
судове засідання не повідомили.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування - служби у справах
дітей Глобинської РДА направив до суду
заяву про розгляд справи в їх
відсутності, проти задоволення позову
заперечень не мають.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно
і всебічно з'ясувавши обставини, на
які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні,
вважає, що позов підлягає задоволенню в
повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є
власником житлового будинку з
господарським будівлями, що
розташований по АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину по закону, посвідченого
державним нотаріусом Градизької
державної нотаріальної контори
Полтавської області 14.12.2012 року за
реєстровим № 2185.

На даний час у будинку за адресою:
АДРЕСА_1, належному позивачці ОСОБА_1,
зареєстровані вона, її чоловік - ОСОБА_5,
дочка - ОСОБА_7, сестра - ОСОБА_2, чоловік
сестри - ОСОБА_3 та їх син - ОСОБА_4, що
підтверджується витягом з домової
книги на будинковолодіння.

З 2006 року по даний час відповідачі:
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4 в
будинку за адресою: АДРЕСА_1 не
проживають, що підтверджено актом
обстеження від 17.04.2014 року, а мешкають
за адресою: АДРЕСА_2. Вказаний факт не
заперечується відповідачами.

Доказів на спростування даних фактів
відповідачі не надав, так само не
надали доказів на підтвердження того
факту, що залишили місце реєстрації і
понад шість місяців були відсутні за
місцем свого проживання з поважних
причин. Тому підстав, за якими б за
відповідачами зберігалось право
користування жилим приміщенням, в
судовому засіданні не встановлено.

Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст. 71, ст. 72 ЖК
УРСР, при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ним
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або член
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору
судом. Визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 закону України №
1382-ІУ від 11 грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі: заяви особи
або її законного представника;
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою;
свідоцтва про смерть; паспорта або
паспортного документа, що надійшов з
органу державної реєстрації актів
цивільного стану, або документа про
смерть, виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку; інших
документів, які свідчать про
припинення: підстав для перебування на
території України іноземців та осіб
без громадянства; підстав для
проживання або перебування особи у
спеціалізованій соціальній установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту; підстав на право
користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні встановлено
факт не проживання відповідачів без
поважних причин понад шість місяців.

Таким чином, суд, оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, дійшов висновку, що
відповідно до ст. 72 ЖК України,
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх син
ОСОБА_4 втратили право користування
жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України та ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17.07.1997 року відповідно до
закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2,
7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном . Ст. 150 ЖК України
встановлює, що громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку) користуються ним для
особистого проживання і проживання
членів сім»ї і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Власник у відповідності до ст. 391 ЦКУ
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні свого права власності.
Оскільки наявність реєстрації
відповідача за вказаною адресою є
перешкодою для власника, то позивач має
право вимагати усунення перешкоди у
такий спосіб, як визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням.

Вирішуючи питання про судові витрати у
справі, суд керується положеннями ст. 88
ЦПК України, згідно якої стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Таким чином, з
відповідачів на користь позивачки
необхідно стягнути судовий збір в
розмірі по 121,80 грн. з кожного.

Керуючись ст.71, 72, 167 ЖК України, ст.321, 391
ЦКУ, керуючись ст.213, 214, 225 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, з
залученням третьої особи - органу опіки
та піклування про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням - будинком
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі по 121,80
гривень з кожного.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через суд першої інстанції протягом 10
днів з дня його проголошення.

СУДДЯ ГЛОБИНСЬКОГО

РАЙОНОГО СУДУ
Т. В.
Левицька