Справа № 2/422/386/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 р.
м. Перевальськ

Перевальський районний суд Луганської
області в складі:

головуючого-судді:
Нікітіна В.В.

при секретарі:
Савельєвій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Перевальську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «УНІКА»
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до
Перевальського районного суду
Луганської області з позовом до ОСОБА_2
та страхової компанії ЗАТ
«Кредо-Класік» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
внаслідок ДТП.

Під час розгляду справи було
встановлено, що ЗАТ «Кредо-Класік»
змінило назву на ПрАТ «Страхова
компанія «УНІКА», в зв'язку з чим
ухвалою суду було приведено у
відповідність назву відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

19 жовтня 2010 року приблизно о 04 годині
позивач ОСОБА_1 після нічної зміни їхав
на велосипеді додому та рухався по
автодорозі «Харків-Ростов». В районі
повороту на селище Чорнухине, його збив
автомобіль під керуванням відповідача
ОСОБА_2.

Внаслідок ДТП позивача було
госпіталізовано до Перевальської ЦРБ,
де він перебував на стаціонарному
лікуванні до 26 листопада 2010 року.

Внаслідок отриманих в результаті ДТП
травм позивача було визнано інвалідом
2-ї групи і згодом переведено на 3-ю
групу.

На підставі вищевикладеного, позивач
просить стягнути з відповідачів
солідарно 73048 гривень в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди, 50000
гривень в рахунок відшкодування
моральної шкоди та 2000 гривень в рахунок
відшкодування витрат на правову
допомогу.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
та просили суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнав з тієї причини, що ДТП, в
результаті якої постраждав позивач,
відбулась не з його вини та відсутні
правові підстави для його
відповідальності.

Згодом, відповідач ОСОБА_2 подав до суду
заяву, в якій просив розглянути справу
за його відсутності.

Від відповідача ПрАТ «Страхова
компанія «УНІКА» до суду надійшли
письмові заперечення, в яких страхова
компанія позов не визнає та просить суд
відмовити в його задоволенні з
наступних підстав.

Станом на момент ДТП (19 жовтня 2010 року)
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 в ПрАТ «Страхова компанія
«УНІКА» не була застрахована.

Страховий сертифікат, який додано
позивачем до справи, посвідчує факт
страхування автомобіля, а не факт
страхування цивільно-правової
відповідальності ОСОБА_2

Суд, вислухавши позивача та його
представника, відповідача ОСОБА_2,
враховуючи письмові заперечення проти
позову, подані відповідачем ПрАТ
«Страхова компанія «УНІКА», дослідивши
подані докази, прийшов до наступних
висновків.

Сторонами у справі визнається та не
спростовується той факт, що 19 жовтня 2010
року відповідач ОСОБА_2, керуючи своїм
автомобілем, здійснив наїзд на
позивача ОСОБА_1, який керував
велосипедом, внаслідок чого позивач
отримав тілесні ушкодження середнього
ступеня тяжкості.

Цей факт також підтверджено
матеріалами справи.

Доводи представника позивача та самого
позивача відносно винуватості
відповідача ОСОБА_2 у зазначеній ДТП
суд оцінює критично, оскільки доказами
у справі (які надав позивач та
достовірність яких визнається
відповідачем) встановлено
невинуватість відповідача ОСОБА_2 у
ДТП, під час якої ОСОБА_1 отримав
тілесні ушкодження (а.с. 12).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України
встановлено загальні підстави
відповідальності за завдану майнову
шкоду.

Відповідно до ч. 1 вказаної статті
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної чи юридичної
особи, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини - ч. 2 ст. 1166
ЦК України.

Оскільки висновком автотехнічної
експертизи № 319/6 від 17.12.2010 року (а.с. 12)
встановлено невинуватість відповідача
ОСОБА_2 в дорожньо-транспортній
пригоді, в результаті якої постраждав
позивач ОСОБА_1, суд не бачить підстав
для задоволення позовних вимог в
частині відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного
кодексу України, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що
моральна шкода, завдана каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок джерела
підвищеної небезпеки, відшкодовується
незалежно від вини особи, яка її
завдала.

Діяльність, пов'язана з використанням
транспортних засобів, є джерелом
підвищеної небезпеки відповідно до
приписів ч. 1 ст. 1187 ЦК України.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом - ч. 2 ст.
1187 ЦК України.

Факт належності відповідачу ОСОБА_2
автомобіля CHEVROLET, д/н НОМЕР_1
підтверджується доказами у справі та
не спростовується відповідачем.

Підстав для обмежень щодо
відповідальності ОСОБА_2 за завдану
шкоду внаслідок діяльності, що є
джерелом підвищеної небезпеки, як це
встановлено ч. 5 ст. 1187 ЦК України, суд у
справі не вбачає.

Вищевикладене свідчить про наявність
підстав для відшкодування
відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1
моральної шкоди, завданої внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки.

Суд визнає доведеним факт заподіяння
ОСОБА_1 моральних страждань внаслідок
отримання ним травм у
дорожньо-транспортній пригоді,
оскільки саме по собі травмування
автомобілем супроводжується болісними
відчуттями. Внаслідок ДТП був
порушений уклад життя позивача ОСОБА_1,
так як він тривалий час вимушений був
знаходитись у лікарні, а після
лікування отримав інвалідність.

В той же час, суд не погоджується з
твердженням позивача та його
представника щодо розміру моральної
шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2
і вважає суму у 50000 грн. занадто високою.
Суд вважає необхідним та достатнім
стягнути з відповідача на користь
позивача суму моральної шкоди в
розмірі, визначеному з урахуванням
принципів розумності та
справедливості.

Суд вважає, що позовні вимоги щодо
відшкодування витрат на правову
допомогу заявлені обґрунтовано, адже п.
2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України відносить витрати
на правову допомогу до складу судових
витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Матеріалами справи підтверджено і
відповідачем не спростовано, що
позивач поніс витрати за послуги
адвоката в розмірі 2000 грн.

Однак, суд не погоджується з
аргументами представника позивача
щодо обґрунтованості заявлення до
стягнення саме цієї суми витрат на
правову допомогу, виходячи з
наступного.

Ч. 1 ст. 84 ЦПК України встановлено, що
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката, несуть сторони.

Ч. 2 ст. 84 ЦПК України містить відсильну
норму права, відповідно до якої
граничний розмір витрат на правову
допомогу встановлюється законом.

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про граничний розмір витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах" № 4191 від
20.12.2011 року, розмір компенсації судових
витрат на правову допомогу у цивільних
справах не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні.

Згідно до вимог Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік",
мінімальна заробітна плата з 01 січня 2014
року встановлена в розмірі 1218 грн. на
місяць.

Як вбачається з протоколів судових
засідань, адвокат, що представляв
інтереси позивача у даній справі,
надавав правову допомогу позивачці
загалом протягом 88 хвилин, що становить
1,47 години.

40 % від мінімальної заробітної плати
становить 487,20 грн.

Таким чином, розмір витрат на правову
допомогу, що підлягає стягненню з
відповідача ОСОБА_2 на користь
позивача, становить 1,47 год. * 487,20
грн./год. = 716,18 грн.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК
України та Закону України "Про судовий
збір", враховуючи зміст та обсяг
заявлених та задоволених позовних
вимог, сума витрат судового збору, що
підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_2 та зарахуванню до спеціального
фонду Державного бюджету України,
становить 250 грн.

Позовні вимоги, заявлені позивачем
ОСОБА_1 до другого відповідача - ПрАТ
«Страхова компанія «УНІКА»,
задоволенню не підлягають, оскільки
вказана страхова компанія не
страхувала цивільно-правову
відповідальність ОСОБА_2 і не має
жодного відношення до правовідносин,
що склались між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2

Керуючись статтями 10, 11, ч. 3 ст. 209, ст.ст.
212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «УНІКА» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25000
(двадцять п'ять тисяч) гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди
внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 716
(сімсот шістнадцять) гривень 18 коп.
витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в
розмірі 250 (двісті п'ятдесят) гривень,
зарахувавши його до спеціального фонду
Державного бюджету України.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Луганської
області через Перевальський районний
суд Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя:
В.В. Нікітін