Справа № 716/2473/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2014 року Заставнівський районний
суд Чернівецької області в складі:

головуючого - судді Угриновської Л.Я.;

при секретарі - Вікторівській Д. Д.,
Кулька О.М.

за участю сторін: позивачки ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Заставна цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням,
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права власності на частку в
спільному майні подружжя,

В С Т
А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із
позовом, в якому просила усунути
перешкоди в користуванні житловим
будинком шляхом визнання відповідача
таким, що втратив право на користування
будинком, що розташований в АДРЕСА_1. В
мотивування позову посилається на те,
що вказаний будинок належить їй на
праві особистої власності згідно
свідоцтва про право власності на
житловий будинок від 04.04.2001 року.
Вказаний будинок був куплений нею за
час перебування у шлюбі із
відповідачем на кошти її батьків. В
травні 2008 року відповідач пішов із
сім»ї і шлюб між ними було розірвано.
Позивачка посилається на те, що
відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в
житловому будинку по АДРЕСА_1, фактично
проживає по АДРЕСА_2. Добровільно
виписатись останній не бажає.
Позивачка вважає, що оскільки
відповідач не проживає у вказаному
будинку понад встановлені ст. 71 ЖК
України строки то останній втратив
право на користування житловим
приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із
зустрічним позовом, в якому просить
визнати житловий будинок із
господарськими спорудами, що
розташований в АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю і визнати за ним
право власності на 1/2 частину цього
будинку. В мотивування позову
посилається на те, що в період із лютого
1986 року по травень 2008 року він
перебував із позивачкою ОСОБА_1 в
зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу
ними було придбано житловий будинок,
котрий позивач вважає спільною
сумісною власністю подружжя. Просить
також стягнути судові витрати по
справі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала заявлений нею позов,
зустрічний позов не визнала. Суду
пояснила, що перебувала у шлюбі із
відповідачем до 2008 року.

Фактично створивши сім'ю, вони
проживали разом та вели спільне
господарство із її батьками по
АДРЕСА_3. Від спільного проживання
мають двоє дітей, котрі досягли
повноліття, одна із яких
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Позивачка
посилалась на те, що в 1990 році її батьки
за власні кошти придбали для їх сім»ї
житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_1. 04.04. 2001 року вона оформила
свідоцтво про право власності на
будинок на себе. Позивачка посилається
на те, що оскільки вказаний житловий
будинок був придбаний за кошти її
батьків, то він не може бути об»єктом
права спільної сумісної власності і
належить їй на праві особистої
власності. Крім наведеного позивачка
вказала суду, що в спірному будинку
вони разом із відповідачем ніколи не
проживали, після припинення сімейних
відносин вона залишилась і далі
проживати в будинку своїх батьків.
Позивачка вважає спільною сумісною
власністю земельну ділянку площею 1,74
кадастрових га, що згідно Державного
акту належить відповідачу, худобу,
якими користується сам відповідач.
Разом із тим вимогу щодо вказаного
майна офіційно не заявила.

В судовому засіданні відповідач та
його представник не визнали вимогу
позивачки, підтримали заявлений позов.
Відповідач суду пояснив, що під час
перебування у шлюбі із позивачкою в
період 1986 року по 2008 рік вони проживали
в батьків позивачки за адресою АДРЕСА_3,
де вели підсобне господарство. Через
хворобу старшої дочки дружина змушена
була постійно займатись її доглядом,
лікуванням, а він працював в колгоспі
телятником, їздовим. Відповідач визнав,
що в 1990 році житловий будинок по
АДРЕСА_1 був куплений на кошти батьків
позивачки для їхньої сім»ї. На час
купівлі будинку йому не було відомо , як
пройшло його офіційне переоформлення.
Свідоцтва про право власності на
будинок в 2001 році видане на позивачку.
Відповідач пояснив, що після купівлі
будинку вони провели його капітальний
ремонт: перештукатурили стіни,
замінили підлогу, газифікували,
побудували новий сарай для худоби.
Після ремонту було завезено меблі,
проте жити туди не перейшли, а
проживали і далі в господарстві
батьків позивачки. В господарстві, де
придбали будинок вели підсобне
господарство, тримали коні, нутрії,
іншу худобу, обробляли земельну
ділянку. Після розлучення він створив
нову сім»ю. Відповідач вважає, що
спірний будинок є спільною власністю
його та позивачки і претендує на
половину його частини.

Судом встановлено , що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі із
лютого 1986 року по травень 2008 року.
Предметом спору за зустрічним позовом
є житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен із
подружжя має рівні права володіння,
користування та розпорядження цим
майном. Відповідно до ст. 28 КпШС України
в разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. Згідно ст. 372 ЦК
України майно , що є у спільній сумісній
власності, може бути поділено між
співвласниками за домовленістю між
ними і у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.
Дослідженням представленого суду
позивачкою тексту договору купівлі -
продажу від 01.11.1990 року, укладеного між
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 ( теперішнє ОСОБА_1)
встановлено, що остання купила
житловий будинок із надвірними
спорудами в с. Шубранець. Вказаний
договір підписаний сторонами,
посвідчений головою виконкому, проте у
встановленому порядку не
зареєстрований. Складання вказаного
договору підтверджує обставини щодо
часу придбання будинку, щодо того, що
покупцем є позивачка ОСОБА_1. В судовому
засіданні обидві сторони визнали ту
обставину, що спірний житловий будинок
був придбаний за кошти батьків
позивачки, що вони фактично обоє в
ньому не проживали, а використовували
для ведення підсобного господарства.
Посилання позивачки на ту обставину, що
будинок придбаний її батьками для
старшої дочки і належить останній
юридично не підтверджений. Судом
встановлено, що виконком Шубранецької
сільської ради від 04.04.2001 року
позивачці видано свідоцтво про право
власності на житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1. В судовому
засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили суду, що
будинок був куплений на кошти батька
позивачки, що сторони проводили в ньому
капітальний ремонт, проте не проживали
там, а вели підсобне господарство.
Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_11 вказали, що їм
було відомо від батька позивачки про
те, що останній бажав, щоб будинок в
майбутньому належав старшій онуці.
Судом не здобуто доказів, що спірний
житловий будинок був позивачкою
одержаний під час шлюбу в дар і є її
власністю, а також не здобуто доказів,
що він отриманий в дар іншою особою.

Враховуючи досліджені докази, те що
спірний будинок придбаний на час
перебування сторін в зареєстрованому
шлюбі, право власності на нього
оформлено за позивачкою, суд вважає, що
вказаний житловий будинок є спільною
сумісною власністю сторін, як бувшого
подружжя.

Згідно довідки Шубранецької сільської
ради, акту обстеження (а.с. 10,13) у
вказаному будинку зареєстровані
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_13. Відповідач
ОСОБА_2 не проживає в ньому із травня 2008
року. Фактично останній проживає
АДРЕСА_2. Сторони в судовому засіданні
фактично визнали ту обставину, що вони
в спірному будинку не проживають.
Позивачка ОСОБА_1 продовжує проживати в
житловому будинку по АДРЕСА_3.

Відповідно до ч. 1,2 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Особа, що приймає участь у
справі , розпоряджається своїми
правами щодо предмету спору на власний
розсуд.

Згідно ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки
(квартири ), що є в приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР. Права власника
житлового будинку, квартири визначені
ст.150 ЖК України, ст. 317, 383 ЦК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатись своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у права власника можливе
лише із підстав , передбачених законом.

Враховуючи, що відповідач набув право
власності на частку в спільному майні
подружжя, а саме на 1/2 частину спірного
будинку, то вимога позивачки ОСОБА_1
щодо усунення перешкод користування
житловим будинком шляхом визнання
відповідача таким, що втратив право на
користування житловим приміщенням є
безпідставною і задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України
стороні на корить якої ухвалено
рішення, суд присуджує із другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково , судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задавлених
вимог. Відповідно до ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються із судового
збору та витрат , пов'язаних із
розглядом справи. До останніх належать:
витрати на правову допомогу; витрати
сторін пов'язані із явкою до суду;
витрати пов'язані із залученням
свідків спеціалістів, проведенням
судових експертиз; витрати, пов'язані з
проведенням огляду доказів.
Відповідачем представлено докази по
сплаті судового збору в розмірі 243.60
грн., 900 грн. в якості витрат на правову
допомогу та 563.44 грн. витрати на оцінку
спірного майна.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
150, 155 ЖК України, ст.ст. 22, 24, 29 КпШС
України ст.317, 357, 368, 379, 383, 392 ЦК України,
ст.ст. 57-60, 79, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житлом відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1
задоволити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ?
частину житлового будинку із
господарськими спорудами,
інвентаризаційною вартістю 44036 грн., що
знаходиться в АДРЕСА_1 і складається із
житлового будинку під літ. «А»,
загальною площею 45.5 кв. м, житловою
площею 32.6 кв. м; сараю під літ. «Б»;
літньої кухні під літ. «Г», огорожі 1-2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку із
господарськими спорудами,
інвентаризаційною вартістю 44036 грн., що
знаходиться в АДРЕСА_1 і складається із
житлового будинку під літ. «А»,
загальною площею 45.5 кв. м, житловою
площею 32.6 кв. м; сараю під літ. «Б» ,
літньої кухні під літ. «Г»., огорожі 1-2.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 в
рахунок витрат по сплаті судового
збору 243.60 грн., в рахунок судових витрат
1463.44 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Чернівецького апеляційного суду через
районний суд протягом 10 днів з часу
проголошення.

Суддя