Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

іменем україни

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про стягнення
майнової та моральної шкоди,

за касаційною скаргою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 на рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від

7 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від

23 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до

фізичної особи - підприємця ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про стягнення
майнової та моральної шкоди.

Посилалася на те, що в період з 8 по 9
лютого 2013 року автомобіль марки Opel Vivaro
державний номерний знак НОМЕР_2, який є
власністю

ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_3, виданим Чернігівським
ВРЕР 27 жовтня 2012 року, знаходився у
користуванні та під керуванням сина
ОСОБА_5 на підставі довіреності від 31
травня 2012 року, посвідченої приватним
нотаріусом Чернігівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та за
усним договором доручення.

9 лютого 2013 року за підозрою ОСОБА_5 у
керуванні транспортним засобом у стані
алкогольного спʼ?яніння та скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України,
автомобіль був затриманий та вилучений
старшим інспектором ВДАІ УМВС України
в Чернігівській області капітаном
міліції Прохоренком С.О., про що був
складений протокол огляду та
затримання транспортного засобу від 9
лютого 2013 року. Транспортування
транспортного засобу до штраф
майданчика здійснювалося евакуатором
ОСОБА_4, від імені якого діяв його
працівник (водій евакуатора). Під час
завантаження та транспортування
транспортного засобу було завдано
механічні ушкодження, про що у
протоколі його огляду було зроблено
відмітку. З метою досудового
врегулювання спору

ОСОБА_3 зверталась до ОСОБА_4 з
письмовою заявою, однак останній
відмовився врегулювати спір. Позивач
просив стягнути з

ОСОБА_4 майнову та моральну шкоду.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 7 листопада

2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до
фізичної особи - підприємця

ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про
стягнення майнової та моральної шкоди
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 майнові збитки в
розмірі 3 777 грн, моральну шкоду в
розмірі 500 грн, судовий збір в розмірі 229
грн 40 коп, витрати на правову допомогу в
розмірі 2 000 грн, всього 6 506 грн 40 коп. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 23 грудня

2013 року рішення Деснянського районного
суду м. Чернігова від

7 листопада 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 7
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 23 грудня 2013 року та
направити справу на новий розгляд до
суду першої або апеляційної інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що згідно з копією
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу ОСОБА_3 є
власником автомобіля Oрel Vivaro, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2.

9 лютого 2013 року старшим інспектором
ВДАІ ЧМВ УМВС України в Чернігівській
області було складено протокол про
притягнення ОСОБА_5 до
адміністративної відповідальності за
ст. 130 ч. 1 КпАП України, на підставі чого
за розпорядженням старшого інспектора
та згідно огляду та затримання
транспортного засобу від 9 лютого 2013
року ОСОБА_4 було здійснено
транспортування транспортного засобу
(шляхом його повного завантаження на
автомобіль-евакуатор) до
штрафмайданчика, про що 9 лютого 2013 року
складено акт здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № ОУ-0000007. Під час
завантаження та транспортування
транспортного засобу Oрel Vivaro з вини
відповідача автомобілю було завдано
механічні пошкодження, про що у
протоколі огляду та затримання
транспортного засобу від 9 лютого 2013
року зроблено відмітку.

Згідно з калькуляцією від 11 лютого 2013
року вартість відновлювального
ремонту автомобіля позивача складає 3
777 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що під час завантаження транспортного
засобу на евакуатор автомобілю було
завдано механічних пошкоджень та
згідно з калькуляцією від 11 лютого 2013
року про вартість відновлювального
ремонту розмір матеріального збитку
становить 3 777 грн, що підлягає
стягненню з відповідача.

Проте погодитись із такими висновками
не можна, тому що суди дійшли їх з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Судом встановлено, що 9 лютого 2013 року
старшим інспектором ВДАІ ЧМВ УМВС
України в Чернігівській області було
складено протокол про притягнення
ОСОБА_5 до адміністративної
відповідальності за ч. 1

ст. 130 КпАП України, на підставі чого за
розпорядженням старшого інспектора та
згідно з протоколом огляду та
затримання транспортного засобу від 9
лютого 2013 року ОСОБА_4 було здійснено
транспортування транспортного засобу
(шляхом його повного завантаження на
автомобіль-евакуатор) до
штрафмайданчика, про що 9 лютого 2013 року
складено акт здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № ОУ-0000007 (а. с. 7).

Під час завантаження та
транспортування транспортного засобу
Oрel Vivaro з вини відповідача автомобілю
було завдано механічні пошкодження,
про що у протоколі огляду та затримання
транспортного засобу від 9 лютого 2013
року зроблено відмітку (а. с. 6).

Згідно з калькуляцією від 11 лютого 2013
року вартість відновлювального
ремонту автомобіля позивача складає 3
777 грн (а. с. 10).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суди
послалися на те, що пошкодження
автомобілю були завдані з вини
відповідача та згідно зі ст. ст. 929, 934, 611
ЦК України, саме за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу. За
порушення зобов'язків за договором
транспортного експедирування
експедитор відповідає перед клієнтом
відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Згідно з протоколом огляду та
затримання транспортного засобу від

9 червня 2013 року були виявлені
пошкодження, а саме: дерформоване ліве
заднє крило, ліве переднє крило та ліва
передня дверка.

Згідно з калькуляцією з ремонту та
обслуговування автомобіля, наданою

ОСОБА_8, ремонту підлягали: передній
бампер, права задня видвижна дверка,
правий поріг, лівий поріг.

Вирішуючи спір, суди усупереч вимогам
ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України залишили поза
увагою та не надали належної оцінки
дійсним обставинам по справі, а саме:
розбіжностям щодо пошкодження
автомобіля, зазначеним у протоколі
огляду та затримки транспортного
засобу, та у калькуляції ремонту та
обслуговування транспортного засобу.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку та залишаючи рішення суду
першої інстанції без змін, апеляційний
суд на зазначені порушення норм
матеріального і процесуального права
уваги не звернув, доводи апеляційної
скарги належним чином не перевірив і
помилково залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені та не перевірені,
направильно застосовані норми
матеріального права, ухвалені у справі
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від

7 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від

23 грудня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
О.М. Ситнік