Провадження № 4-с/487/20/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29.05.2014 року

Заводський районний суд р. Миколаєва у
складі головуючого судді
Павлової Ж.П.,

при секретарі Сочивко І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_1 на неправомірні дії державного
виконавця Заводського відділу
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції,

В С Т А Н О В
И В

20.03.2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі
скаргою до Заводського районного суду
м.Миколаєва на неправомірні дії
державного виконавця Заводського
відділу Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції.

В скарзі ОСОБА_1 посилався на те , що
державним виконавцем Заводського
відділу ДВС Миколаївського міського
управління юстиції при примусовому
виконанні виконавчого провадження
№42458315 неправомірно відкрито
виконавче провадження по примусовому
виконанню постанови №40353595 від
11.03.2014року виданого Заводським ВДВС
ММУЮ про стягнення з нього на користь
Заводського ВДВС ММУЮ виконавчого
збору в сумі 5000 грн. , оскільки за заявою
стягувача ОСОБА_2 виконавчий лист
відізвано 07.03.2014 року. Крім того,
скаржник вважає, що державним
виконавцем неправомірно винесено
постанову від 26.02.2014року про
накладення арешту на все майно
боржника,оскільки постанови про
добровільне виконання рішення суду він
не отримував.

Сторони в судове засідання не
з*явились.

Дослідивши матеріали справи , суд
приходить до наступного.

Постановою від 25.10.2013 року старшим
державним виконавцем Заводського
відділу державної виконавчої служби
ММУЮ було відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа по справі №1-4/07 виданого 24.01.2008
року Апеляційним судом Миколаївської
області про стягнення на користь
потерпілого ОСОБА_2 у рахунок
відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_1
50000 грн.

Постановами від 11.03.2014року старшого
державного виконавця стягнуто із
ОСОБА_1 виконавчий збір в сумі 5000 грн.
та витрат на проведення виконавчих дій
в сумі 50 грн.

Постановою від 26.02.2014 року державного
виконавця Заводського ВДВС ММУЮ
накладено арешт на все майно ОСОБА_1 у
межах суми звернення 55050 грн.

Обов'язки та права державного
виконавця визначені ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» ,
відповідно до якої державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачені цим Законом заходи
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документу за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення суду.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження надсилається учасникам
виконавчого провадження
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення за адресою, зазначеною у
виконавчому документі ( ч. 1 ст. 31
Закону).

Але направивши на адресу суду
письмові заперечення на
вищезазначену скаргу , старший
державний виконавець Гордун Г.М. не
надав суду доказів того, що ОСОБА_1
отримав постанову про відкриття
провадження по справі. За таких підстав
суд вважає, що постанова про накладення
арешту на майно скаржника є незаконною
та підлягаю скасуванню.

Постановою від 11.03.2014 року старшим
державним виконавцем Заводського
відділу ДВС

виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа виданого
Апеляційним судом Миколаївської
області про стягнення на користь
потерпілого ОСОБА_2 у рахунок
відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_1
в сумі 50000 грн. закінчено у зв язку із
відкликанням Апеляційним судом
Миколаївської області виконавчого
листа про стягнення із ОСОБА_1 50000 грн.

Цією ж постановою виділено в окреме
виконавче провадження постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
та постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій.

12.03.2014року державним виконавцем
винесено дві постанови про відкриття
виконавчого провадження з приводу заяв
стягувача про примусове виконання
вищезазначених постанов від 11.03.2014року.

За загальним правилом у порядку
цивільного судочинства скарги на
рішення, дії та бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи ДВС підлягають
розгляду, якщо підлягає виконанню
рішення суду загальної юрисдикції,
ухвалене відповідно до ЦПК ( ст. 383 ЦПК).

В той же час, як роз'яснив Пленум
Вищого адміністративного суду України
в своїй Постанові № 3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» від 13 грудня 2010 р. ( п. 6)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належить до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Якщо виконавче провадження
закінчено, а виконавчий збір, витрати
на проведення виконавчих дій або
штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

За такого, спори щодо оскарження
рішень, дій та бездіяльності державної
виконавчої служби під час виконання
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору або
накладення штрафу, прийнятої під час
виконання будь-яких виконавчих
документів, у тому числі рішень судів
загальної юрисдикції та господарських
судів, також належать до
адміністративної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

За таких підстав суд вважає, зо
скарга ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню, а саме в частині визнання
дій державного виконавця
неправомірними стосовно постанови про
накладення арешту.

В частині вимог стосовно постанови
від 11.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_1
виконавчого збору у розмірі 5000 грн. та
постанови від 11.03.2014року про стягнення
з ОСОБА_1 витрат на проведення
виконавчих дій у сумі 50 грн. підлягає
закриттю на підставі п.1 ст. 205 ЦПК
України.

Керуючись п. 1 ст.205, ЦПК України, суд

У Х В
А Л И В

Провадження по справі за скаргою
ОСОБА_1 на неправомірні дії державного
виконавця Заводського відділу
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції стосовно постанови від 11.03.2014
року про стягнення з ОСОБА_1
виконавчого збору у розмірі 5000 грн. та
постанови від 11.03.2014року про стягнення
з ОСОБА_1 витрат на проведення
виконавчих дій у сумі 50 грн. закрити на
підставі п.1 ст. 205 ЦПК України.

Визнати неправомірними дії
державного виконавця Заводського
відділу Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції по винесенню постанови

від 26.02.2014року про арешт майна боржника
ОСОБА_1 та оголошення заборони на його
відчуження та зобов язати державного
виконавця Заводського відділу
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції скасувати вищезазначену
постанову.

Ухвала набуває законної сили через 5
днів після її проголошення. Ухвала може
бути оскаржена до Миколаївського
апеляційного суду через Заводський
районний суд м.Миколаєва в порядку
визначеному ст.294, ст. 295 ЦПК України.

Суддя:
підпис Павлова Ж.П.

Копія вірна. Суддя