Справа № 352/1175/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1609/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Мелінишин Г.П.

суддів: Шишка А.І.,
Шалаути Г.І.

секретаря: Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання дитини за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Тисменицького районного суду від 10
червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання дитини.

Рішенням Тисменицького районного суду
від 10 червня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800,00 грн.
щомісячно до досягнення нею
повноліття. Також вирішено питання
розподілу судових витрат. Рішення в
частині стягнення аліментів за один
місяць звернуто до негайного
виконання.

На дане рішення ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для правильного
вирішення спору та невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зокрема, зазначає, що суд прийшов до
помилкового висновку щодо його
спроможності сплачувати аліменти в
розмірі 800,00 грн. При цьому не врахував,
що його середньомісячний заробіток
становить в середньому 2000,00 грн. Він
проживає у квартирі загальною площею 230
кв.м. і щомісячний розмір комунальних
послуг складає приблизно 1 500,00 грн. На
його утриманні знаходиться батько,
який отримує мінімальний розмір
пенсії. Крім того, з жовтня 2013 року та
березня 2014 року він має кредитні
зобов'язання та сплачує щомісячні
платежі за двома кредитними договорами
відповідно в розмірі 236,00 грн. та 614,00
грн. А тому сплата аліментів у
визначеному судом розмірі поставить
його у скрутне матеріальне становище.

Також вказує, що до початку
судового засідання він не отримав
копії позовної заяви та долучених до
неї документів, в зв'язку із чим був
позбавлений можливості у повній мірі
обґрунтувати свої заперечення щодо
розміру аліментів.

З цих підстав просив рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
зменшити розмір аліментів на утримання
дочки до мінімального розміру
аліментів, встановленого ч.2 ст.182 СК
України.

В засіданні апеляційного суду апелянт
та його представник доводи скарги
підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 доводів скарги не визнала
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої Україною 27 лютого 1991
року, в усіх діях щодо дітей, незалежно
від того, здійснюються вони державними
чи приватними установами, що
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Одним із основних прав дитини є право
на утримання, яке кореспондується з
конституційним обов'язком батьків
утримувати дітей до їх повноліття та
знайшло своє закріплення у Сімейному
кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання
дитини є одним із способів захисту
інтересів дитини, забезпечення
одержання нею коштів, необхідних для її
життєдіяльності.

Згідно ст. 2 «Про охорону дитинства»
завданням законодавства про охорону
дитинства є розширення
соціально-правових гарантій дітей,
забезпечення фізичного,
інтелектуального, культурного
розвитку молодого покоління, створення
соціально-економічних і правових
інститутів з метою захисту прав та
законних інтересів дитини в Україні.

Статтею 180 СК передбачено, що батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони є батьками дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, яка після
розірвання шлюбу між ними проживає з
матір'ю, знаходиться на її утриманні та
вихованні (а.с.3,4).

Встановлено, що відповідач
матеріальної допомоги на утримання
дитини не надає.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що ОСОБА_2, маючи на утриманні малолітню
дочку, вправі вимагати від відповідача
(батька дитини) аліменти на її
утримання. Не заперечує цього обов'язку
і відповідач, не погоджуючись тільки з
розміром аліментів.

Відповідно до ст.ст.184,188 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд у
відповідності до вимог ст.182 СК України
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

При визначенні розміру аліментів суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що відповідач є фізично
здоровим та працездатним, має
нерегулярний, мінливий дохід, інших
дітей на утриманні не має. А отже
спроможним сплачувати аліменти у
розмірі 800,00 грн. щомісячно.

Посилання апелянта на сплату ним
комунальних послуг по утриманню
квартири щомісячно в розмірі 1500,00 грн.,
що впливає на його матеріальний стан,
не заслуговує на увагу, оскільки ці
обставини будь-якими об'єктивними
доказами не підтверджені. Крім того, як
вбачається із акта перевірки житлових
умов від 06.08.2013 року у квартирі, крім
апелянта, проживають ще сім осіб.

Належними та допустимими доказами не
підтверджені і доводи ОСОБА_3 щодо
перебування на його утриманні
непрацездатного батька.

Колегія суддів не приймає також до
уваги і твердження апелянта щодо
наявності в нього грошових зобов'язань,
оскільки з врахуванням вищезазначених
обставин вони не підтверджують його
неспроможності сплачувати аліменти у
розмірі 800,00 грн. щомісячно.

Аналогічно не спростовують висновків
суду про визначення розміру аліментів
в зазначеній сумі та не підтверджують
неспроможність апелянта як
працездатної особи сплачувати
аліменти на утримання дочки саме в
такому розмірі посилання ОСОБА_3 на
укладення ним 17 червня 2014 року з
фізичною особою, яка використовує
найману працю, пов'язану з наданням
послуг ОСОБА_5 трудового договору.

При цьому колегія суддів враховує
також те, що вказаний договір укладено
після ухвалення оскаржуваного рішення.

Що стосується доводів апелянта про
порушення судом норм процесуального
права, то такі також не заслуговують на
увагу, оскільки не підтверджують того
факту, що ці порушення призвели до
неправильного вирішення справи.

Крім того, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Колегія суддів приходить до висновку,
що справа судом першої інстанції
розглянута повно і об'єктивно, а
рішення постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права. Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують, а тому підстав для її
задоволення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Тисменицького районного суду
від 10 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
А.І. Шишко

Г.І. Шалаута