АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 593/702/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Данилів О.М. Провадження №
22-ц/789/666/14 Доповідач - Жолудько
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Костіва О. З., Кузьми Р. М.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційними скаргами
дочірнього підприємства "Тор"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" та товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" на рішення Бережанського
районного суду від 27 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ДП "Тор"
ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" та ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" про визнання
правочинів недійсними та стягнення
коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_1
звернулася в суд із позовом до ДП "Тор"
ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" та ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" про визнання
правочинів недійсними та стягнення
коштів.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Бережанського
районного суду від 27 березня 2014 року
уточнені позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено.

Визнано недійсним договір № 03149
про надання консультаційних послуг,
укладений 16.09.2009 року між ОСОБА_1 та ДП
"Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс", та
стягнено з ДП "Тор" ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" на користь ОСОБА_1 3600 грн.,
сплачених нею відповідно до вказаного
договору.

Визнано недійсним договір № 03149,
укладений 16.09.2009 року між ОСОБА_1та ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс", і стягнено з
ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс"на користь
ОСОБА_133 325 грн. 74 коп., сплачених нею
відповідно договору № 03149.

Стягнено з ДП "Тор" ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс"на користь держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

Стягнено з ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" на користь держави 333 грн.
25 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник
ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс"
просить рішення суду скасуватита
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Представник апелянта зазначає, що
судом при ухваленні рішення не
враховано, що ОСОБА_1 пропущено строк
позовної давності, а саме: остання
звернулась до суду з позовною заявою
12.04.2013 року про визнання договору № 03149
від 16.09.2009 року недійсним, що є
підставою для відмови їй у позові.
Вказує на те, що вищевказаний договір
не є договором про надання фінансових
послуг, оскільки його предметом є
надання Виконавцем консультаційних
послуг щодо можливості придбання
товарів широкого асортименту.
Наголошує на тому, що ДП "Тор" ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" виконало взяті
на себе зобов'язання згідно договору в
повному обсязі та належним чином, що
підтверджується актом
прийому-передачі від 26.09.2009 року.
Посилання позивача про те, що вказаний
договір підписано під впливом обману
та із застосування нечесної
підприємницької практики, вважає
неправдивими. Доказом прийняття
позивачем умов вказаного договору є
відсутність заяви про розірвання
договору протягом дев'яти днів з
моменту його підписання.

В апеляційній скарзі представник
ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Представник апелянта зазначає, що
ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, однак у
порушення вимог ст. 127 ЦПК України ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" не отримувало
копію уточненої позовної заяви, що
суттєво обмежило їх право на захист.
Вважає безпідставним висновок суду про
те, що позивачка уклала спірні договори
під дією обману, оскільки цей факт
підтверджується виключно її доводами,
показаннями свідків та договором
купівлі-продажу трактора від 16.09.2009
року. Умови договору, на думку апелянта,
є справедливими та прозорими, кожна із
сторін наділена рівними правами та
обов'язками. Порушення прав споживачів,
на які посилається суд, належним чином
не встановлені та не доведені.
Наголошує на тому, що на момент
підписання договору від 16.09.2009 року
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів в групах ще не
було введено в українське
законодавство, а тому ліцензія для
ведення такої діяльності не
вимагалася, як наслідок відсутні
правові підстави для визнання спірних
договорів недійсними. Судом при
ухваленні рішення не взято до уваги
пропуск позивачкою строку позовної
давності, що є підставою для відмови у
позові.

У судове засідання представники
апелянтів повторно не з'явились. Про
час і місце його повідомлені належним
чином.

ОСОБА_1 апеляційних скарг не
визнала і пояснила, що судом було повно
і об'єктивно встановлені обставини
справи й ухвалено законне та
обґрунтоване рішення. Просить
апеляційні скарги відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасників
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційні скарги ДП "Тор"
ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" та ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" підлягають до
часткового задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, щодоговори
від 16.09.2009 року не відповідають ст. 19
Закону України "Про захист прав
споживачів", оскільки вони укладені
шляхом обману. Надана позивачці
інформація у рамках консультаційних
послуг щодо умов придбання товару на
умовах Програми "Приват-Плюс" мала
нечіткий та неправдивий характер, який
вплинув на свідомий вибір ОСОБА_1 та
призвів до укладення нею договору із
ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" на
невигідних для неї умовах, які є
несправедливими. Крім того, на день
укладення між ОСОБА_1 спірного договору
про надання фінансових послуг з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів в групах ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" не мало
відповідної ліцензії на надання
фінансових послуг. Наведені обставини
є підставою для визнання вказаних
договорів недійсними.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що з таким висновком суду слід
погодитись.

Судом установлено, що 16 вересня 2009
року між ОСОБА_1 і ДП "ТОР" Компанія
"Приват-Плюс" та ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" укладено договори про
надання консультаційних послуг та
фінансових послуг з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах.

Предметом договору про надання
консультаційних послуг було надання
позивачці консультаційних послуг щодо
можливості придбання нею товарів
широкого асортименту на умовах
договору, додатків до нього №1 і №2,
оформлення документів та підписання
договору № 03149 від 16 вересня 2009 року із
ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" та додатків
до нього.

У відповідності до умов
зазначеного договору позивачка
сплатила відповідачу ДП "ТОР" ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" 3600 грн., що
підтверджується квитанцією за № 2012121
від 16.09.2009 року (а. с.14).

Крім цього, 16 вересня 2009 року
позивачка уклала із ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" договір № 03149, предметом
якого є надання послуг, спрямованих на
придбання товару на умовах Програми
діяльності Приват-Плюс (далі -
Програма), яка є додатком №1 до цього
договору.

Згідно з додатком №2 до згаданого
договору позивачка зобов'язувалася
сплачувати товариству щомісячний
чистий платіж (внесок) в сумі 333,34 грн. та
щомісячні адміністративні витрати в
розмірі 0,21 % від вартості товару, що
складає 126 грн. Цим товаром, як
зазначено в додатку, є
"сільськогосподарська техніка"
вартістю 60 000 грн.

У відповідності до умов договору
на час розгляду справи позивачкою
сплачено на користь ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" щомісячний чистий платіж
(внесок) на загальну суму 33 325 грн. 74 коп.,
що підтверджується оглянутими в
судовому засіданні квитанціями, копії
яких містяться в матеріалах справи (а.с.
15-36).

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 230, ч. 1 ЦК України
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. Такий правочин визнається
судом недійсним.

Відповідно до ст. 19, ч. 1, п. 2; ч.ч. 2, 6
Закону України "Про захист прав
споживачів" нечесна підприємницька
практика забороняється. Нечесна
підприємницька практика включає
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою,
що вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору.

Правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
інформація надана ДП "ТОР" ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" як виконавцем у
рамках консультаційних послуг щодо
умов придбання товару на умовах
Програми "Приват-Плюс" є нечіткою та
носить неправдивий характер.

Як наслідок, позивачка уклала із
ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" договір №
03149 від 16.09.2009 року про надання
фінансових послуг з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах на невигідних для неї
умовах.

Зміст укладеного між сторонами
договору № 03149 від 16.09.2009 року про
надання фінансових послуг з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах не
містить строків отримання клієнтом
товару, чіткого найменування товару та
найменування його продавця, не
передбачає будь-якої відповідальності
відповідача ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" за невиконання умов
договору та не дає будь-яких гарантій
отримання клієнтом товару, навіть, у
разі повної оплати його вартості.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2; ч. 3, п. 3
Закону України "Про захист прав
споживачів" виконавець послуг не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності, його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача, зокрема, встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
розсудом виконавця.

Суд мотивовано дійшов до
висновку, що в силу вищезазначеної
норми права умови договору про надання
фінансових послуг з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах є несправедливими,
оскільки всупереч принципу
добросовісності його наслідком є
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано
несправедливим, таке положення може
бути змінено або визнано недійсним. У
разі коли зміна положення або визнання
його недійсним зумовлює зміну інших
положень договору, на вимогу споживача
договір може бути визнаним недійсним у
цілому згідно з ст. 18, ч.ч. 5 ,6 Закону
України "Про захист прав споживачів".

Колегія не приймає до уваги
доводи апелянта ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" про безпідставність
висновків суду про введення ОСОБА_1 в
оману при укладенні між ними договору,
оскільки вони спростовуються
матеріалами справи.

Як убачається із пояснень ОСОБА_1
в суді першої інстанції, вона уклала із
відповідачами оспорювані договори під
дією обману, оскільки представник
відповідачів її запевнила, що в день
укладення договорів вона отримає
кредит в сумі 60 000 грн. для придбання
сільськогосподарської техніки.
Натомість, через 18 днів після укладення
договорів, сплативши відповідачам
більшу половину від вартості техніки
(міні-трактора), кредиту так і не
отримала. Її письмові звернення до
відповідачів залишилися без
реагування.

Наведене стверджується
долученими до матеріалів справи:
оголошеннями, опублікованими в газеті
"Вільне життя", копією листа,
адресованого відповідачу і договором
купівлі-продажу від 16.09.2009 року,
укладеним нею з приватним
підприємством "Ірна-Агро" про купівлю
трактора JINMA-244 в повному комплекті
вартістю 60 000 грн.

Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 показали, що
16.09.2009 року були присутні при укладенні
позивачкою спірних договорів, де їм
стало відомо від представника
відповідача про те, що після підписання
договорів ОСОБА_1 негайно отримає
позику в сумі 60 000 грн. Однак, згодом
після підписання спірних договорів та
договору з ПП "Ірна-Агро" про купівлю
трактора представник ТзОВ "Компанія"
"Приват-Плюс" вказала, що необхідно
сплатити консультаційний збір в сумі 3
600 грн. Після сплати вказаної суми
менеджер пояснила, що кредит позивачці
буде виплачено лише на 18 день після
укладення договору, що не було виконано
відповідачами. Внаслідок обману ОСОБА_1
пропустила 9-ти денний строк, протягом
якого могла розірвати цей договір, а,
крім того, уклала цей договір на
невигідних для неї умовах.

Відповідно до ст. 34, ч. 1, п. 4 Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" (далі - Закон про
фінансові послуги) діяльність з
надання будь-яких фінансових послуг, що
передбачають пряме або опосередковане
залучення фінансових активів від
фізичних осіб, може здійснюватись
фінансовими установами після
отримання відповідної ліцензії.

Згідно зі ст. 227, ч. 1 ЦК України
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії),
може бути визнаний судом недійсним.

Законом України від 02.06.2011 року №
3462-VI "Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг", який набув
чинності з 08.01.2012 року, ст. 4 Закону
доповнено пунктом 11-1, відповідно до
якого діяльність із адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах віднесено до переліку
фінансових послуг.

Вирішуючи питання про
недійсність договору про
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах із
підстав невідповідності вимогам
Закону про фінансові послуги, суд,
досліджуючи подані сторонами докази,
встановив, що діяльність відповідача
ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" підпадала
під категорію фінансових послуг,
здійснення якої вимагало відповідної
ліцензії.

Колегія суддів не бере до уваги
доводи апеляційної скарги стосовно
того, що на момент підписання договору
від 16.09.2009 року поняття адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів в групах ще не було
запроваджене в українське
законодавство, а тому ліцензія для
ведення такої діяльності не
вимагалася.

Колегія вважає, що недійсними
можуть бути визнані не тільки
правочини, укладені з 08.01.2012 року,
оскільки перелік фінансових послуг,
передбачений ст. 4, ч. 1 Закону України
"Про фінансові послуги", і до внесених
змін не був вичерпним, тому в кожному
конкретному випадку суд має
перевірити, чи підпадає діяльність
відповідача під категорію фінансових
послуг.

Таким чином, колегія суддів
вважає мотивованим висновок суду про
те, що договори між позивачкою і ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" та ДП "ТОР" ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" були укладені з
порушенням положень ст.ст. 18,19 ЗУ "Про
захист прав споживачів" шляхом обману,
нечесної підприємницької діяльності, з
несправедливими умовами без
відповідної ліцензії, що є підставою
для визнання їх недійсними.

Доводи апелянта ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" про порушення судом норм
процесуального права в зв'язку з
ненаправленням на його адресу
уточненої позовної заяви ОСОБА_1
колегія до уваги не приймає, оскільки
фактично позовні вимоги позивачкою не
змінювались, а лише були уточнені
відмовою позивачки від установлення
факту наявності пірамідальної схеми в
діяльності ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс".

Посилання апелянта ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" на те, що позивачкою
пропущено строк позовної давності
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки дія договору про
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах є
триваючою. ОСОБА_1 на виконання умов
цього договору регулярно сплачувала на
користь відповідача щомісячні платежі.
Останній платіж нею був здійснений 13
березня 2013 року, з позовом до суду вона
звернулася 12 квітня 2013 року, а тому
строк позовної давності вона не
пропустила.

Разом з тим, колегія вважає
необґрунтованим висновок суду про
незастосування позовної давності за
заявою ДП "ТОР" ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" щодо позовних вимог про
визнання недійсним договору №
03149, укладеного 16.09.2009 року між ОСОБА_1 та
ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" про
надання консультаційних послуг із
застосуванням наслідків його
недійсності з підстави тісного зв'язку
цього договору з договором про надання
фінансових послуг з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів в групах.

Як видно із матеріалів справи, ці
договори, хоч і тісно пов'язані між
собою, однак, є самостійними договорами
з різними предметами, сторонами,
умовами.

Один договір про надання
консультаційних послуг був укладений
між ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс"
і ОСОБА_1 про надання консультаційних
послуг і був виконаний 26.09.2009 року, що
стверджується актом прийому-передачі
наданих послуг від 26.09.2009 року.

Інший договір був укладений між
ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" і ОСОБА_1
про надання фінансових послуг з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів в групах, дія
якого триває в даний час.

Виходячи з наведеного, колегія
вважає, що до позовних вимог ОСОБА_1 до
ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" про
про визнання недійсним договору про
надання консультаційних послуг № 03149,
укладеного 16.09.2009 року між нею та ДП
"Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс", із
застосуванням наслідків його
недійсності слід застосувати позовну
давність, оскільки позивачкою не
наведено, а судом не здобуто доказів
поважності причин її пропущення.

За змістом ч.ч.4,5 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові,
якщо причини пропущення позовної
давності не визнані судом поважними.

Таким чином, відповідно до вимог
ст. 309,ч.1,п.3 ЦПК України рішення суду
слід змінити, скасувавши його в частині
визнання недійсним договору про
надання консультаційних послуг № 03149,
укладеного 16.09.2009 року між ОСОБА_1 та ДП
"Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс",
стягнення з ДП "Тор" ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" на користь ОСОБА_1 3600 грн.,
сплачених нею відповідно до вказаного
договору, та про стягнення з ДП "Тор"
ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" на користь
держави 243 грн. 60 коп. судових витрат,
відмовивши їй з цієї підстави в позові
до ДП "Тор" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс".

У решті колегія суддів вважає, що
рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування з
мотивів, наведених в апеляційних
скаргах, не вбачає.

На підставі ст.ст. ст.ст. 18,18 ЗУ "Про
захист прав споживачів", ст. 34 ЗУ "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг",
227, 230, 256, 257, 267 ЦК України та, керуючись
ст.ст. 307, ч.1, п. 3; 309,ч.1,п.3; 313; 314; 316; 317; 319;
324; 325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги ДП "Тор" ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" та ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" частково
задовольнити.

Рішення Бережанського районного
суду від 27 березня 2014 року змінити.

У частині визнання недійсним
договору про надання консультаційних
послуг № 03149, укладеного 16.09.2009 року між
ОСОБА_1 та ДП "Тор" ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс", стягнення з ДП "Тор" ТзОВ
"Компанія "Приват-Плюс" на користь
ОСОБА_1 3600 грн., сплачених нею
відповідно до вказаного договору, та
про стягнення з ДП "Тор" ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" на користь держави 243 грн.
60 коп. судових витрат рішення суду
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у
позові до ДП "Тор" ТзОВ "Компанія
"Приват-Плюс" за спливом позовної
давності.

У решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Л.Д. Жолудько