Єдиний унікальний номер 249/642/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4283/2014
Головуючий в 1 інстанції: Стріжакова
Доповідач: Космачевська Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Могутової
Н.Г.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець
Донбасу» на рішення Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
від 02 квітня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу» про стягнення
грошової компенсації за моральну
шкоду, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 02 квітня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про
стягнення грошової компенсації за
моральну шкоду - задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець
Донбасу» на користь ОСОБА_2 у рахунок
відшкодування моральної шкоди 12000,00
грн. в іншій частині позовних вимог -
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

З вказаним рішенням суду не погодилося
ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу»
та подало апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалите нове, яким відмовити позивачу
в задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Зазначає, що для встановлення
моральної шкоди суду необхідно
встановити зв'язок правопорушення із
спричиненням моральних страждань
позивача. Позивачем не доведено з яких
міркувань він визначив моральну шкоду
у сумі 25000 грн., жодним документом не
встановлено про вину саме відповідачем
у спричиненні ОСОБА_2 шкоди здоров'ю. В
Акті П-4, довідці чи висновку МСЕК не
зафіксовано про наявність моральної
шкоди у ОСОБА_2 та її розмір.

Позивач в судовому засіданні з
доводами апеляційної скарги не
погодився, просив її відхилити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, надав заяву про розгляд справи
розглянути за його відсутністю та
просив рішення суду першої інстанції
скасувати.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутності
відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
згідно з трудовою книжкою позивач
працював на підприємствах вугільної
промисловості з повним робочим днем
під землею: з 15.08.1986 року по 10.01.1989 року -
учнем машиніста підземних устаткувань,
машиністом підземних устаткувань 2
розряду в Шахті «Хрустальна» ПО
«Донбасантрацит»; з 20.02.1989 року по 08.04.2001
року - прохідником 5 розряду ШСУ №5,
РШСУ;а також на ВАТ «Шахта Комсомолець
Донбасу» з 17.04.2001 року по 03.08.2009 року,
звільнившись за власним бажанням. Це
підприємство є останнім місцем роботи
позивача (а.с. 7-10).

Позивач в період З 18.06.2009 року по 06.07.2009
року перебував на лікуванні в
Комунальному
оздоровчо-профілактичному закладі
Донецької обласної клінічної лікарні
профзахворювань з діагнозом
вібраційна хвороба 2 стадії, синдром
вегетативно-сенсорної поліневропатії
верхніх кінцівок з дистрофічними
змінами у вигляді деформуючого
остеоартроза ліктьових суглобів
першого ступеню, деформуючого
остеоартроза міжфалангових і
пясно-фалангових суглобів кистей з
вогнищами листовидної перебудови в
кістках зап'ястка. Захворювання
професійне. Рекомендовано динамічний
нагляд у невропатолога з проведенням 2-3
рази на рік курсів проти рецидивної
терапії, санаторно-курортне лікування,
протипоказана тяжка фізична праця,
робота з віброінструментами, пилом,
токсичними речовинами, в підземних
умовах; підлягає направленню на МСЕК.
Відповідальною за виникнення
професійного захворювання вважати
професію прохідник (а.с. 11-12).

Висновком лікарсько-експертної
комісії КЛПУ «Обласна клінічна лікарня
профзахворювань» від 03.07.2009 року
позивачу встановлений діагноз:
вібраційна хвороба 2 стадії, синдром
вегетативно-сенсорної поліневропатії
верхніх кінцівок з дистрофічними
змінами у вигляді деформуючого
остеоартроза ліктьових суглобів
першого ступеню, деформуючого
остеоартроза міжфалангових і
пясно-фалангових суглобів кистей з
очатами кистовидної перебудови в
кістках зап'ястка. Захворювання
професійне. Рекомендовано динамічний
нагляд у невропатолога з проведенням 2-3
рази на рік курсів проти рецидивної
терапії, санаторно-курортне лікування,
протипоказана тяжка фізична праця,
робота з віброінструментами, пилом,
токсичними речовинами, в підземних
умовах; підлягає направленню на МСЕК.
Відповідальною за виникнення
професійного захворювання вважати
професію прохідник (а.с. 13).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від
12.11.2009 року, позивачу вперше
встановлено 40% втрати професійної
працездатності з 26.10.2009 року у зв'язку
із профзахворюванням - вібраційна
хвороба, первинно встановлено 03.07.2009
року професія: прохідник, група
інвалідності третя (а.с. 14, 24).

Згідно санітарно-гігієнічної
характеристики умов праці від 01.06.2009
року ОСОБА_4 працював на ВАТ «Шахта
Комсомолець Донбасу» прохідником,
загальний стаж роботи 29 років 8 місяців,
в даному цеху 8 років 1 місць, в даній
професії 20 років 2 місяці, діагноз:
вібраційна хвороба. На підприємстві
відповідача виконував доставку
матеріалів і обладнання до забою,
встановлення крепі, обслуговування
пересипів, при цьому виробничий шум
досягав 98дБа при допустимому 80 дБа;
рівень локальної вібрації по
віброплощині 115 дБ при допустимому 112 дБ
протягом 30% часу робочої зміни;
запилення: 42,3 при нормативному
значенні 2 протягом 330 хв. в зміну, що
складає 91,6% (а.с. 15).

30.07.2009р. комісією у складі
представників ВАТ «Шахта Комсомолець
Донбасу», Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві м.
Кіровське, ЦМЛ м. Кіровське, складено
акт розслідування хронічного
професійного захворювання по формі П-4,
яким встановлено, професійне
захворювання позивача виникло за умов
недосконалості технологічних процесів
проходження гірничих виробіток,
тривалої роботи в умовах дії шкідливих
факторів виробництва. Причиною
професійного захворювання є
еквівалентний корегуючий рівень
локальної вібрації на робочому місці
прохідника по віброплощині 115дбА при
допустимому рівні 112дбА протягом 30%
зміни, несприятливий мікроклімат,
категорія праці 3 клас 1 ст. локальної
вібрації. З метою ліквідації і
запобіганням професійним
захворюванням рекомендовано в тому
числі забезпечити робітників, які
використовують віброінструмент
СІЗ-антивібраційними рукавицями -
постійно (а.с. 16).

З 09.08.2011 року по 23.08.2011 року позивач
знаходився на лікуванні в ОКЛП м.
Донецька з діагнозом вібраційна
хвороба 2 стадії, синдром
вегетативно-сенсорної поліневропатії
верхніх кінцівок з дистрофічними
змінами у вигляді деформуючого
остеоартроза ліктьових суглобів
першого ступеню, деформуючого
остеоартроза міжфалангових і
пясно-фалангових суглобів кісток з
очатами кистовидної перестройки в
костях зап'ястка. Захворювання
професійне,направлений на переогляд
МСЕК (а.с. 17).

Під час повторного огляду МСЕК 08.11.2011
року позивачу встановлено 40% втрати
професійної працездатності з 08.11.2011
року безстроково і визначено потребу у
санаторно-курортному,
медикаментозному лікуванні (а.с.18),
встановлено третю групу інвалідності у
зв'язку із профзахворюванням
безстроково, визначено, що він може
виконувати працю без тяжких фізичних
навантажень, поза контакту з пилом,
токсичними речовинами, без роботи з
віброінструментами, поза підземних
умов, рекомендований нагляд та
лікування у невропатолога (а.с. 19).

В період з 04.12.2012 по 14.12.2012 року позивач
проходив лікування зазначеного
професійного захворювання в КЛПУ
«ОКБПЗ» (а.с. 20).

Суд першої інстанції, вирішуючи
питання про розмір відшкодування
моральної шкоди, враховуючи глибину та
тривалість страждань позивача, ступінь
втрати професійної працездатності,
наявність змушених змін у житті,
порушення загальновизнаних життєвих
зв'язків, неможливості відновлення
втраченого здоров'я, а також виходячи
із засад розумності, справедливості,
прийшов до висновку про часткове
задоволення позову, визначивши розмір
відшкодування моральної шкоди у сумі
12000,00 грн.

Такий висновок суду правильний та
відповідає вимогам закону.

Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП
України та Закону України «Про охорону
праці», на всіх підприємствах,
установах, організаціях створюються
безпечні та нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника,
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
встановлюється законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. №4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Колегія суддів вважає, що факт
спричинення позивачу моральної шкоди у
зв'язку з його професійним
захворюванням встановлений у судовому
засідання та підтверджений наданими
доказами.

Рішенням Конституційного Суду
України від 27.01.2004р. №1-рн/2004 зазначено,
що ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання.

Згідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами,
внесеними постановами від 8 липня 1994 р.
№7, від 39 вересня 1994 р. №11 та від 25
травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9)
вирішуючи питання про прийняття до
провадження заяв про відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням його здоров'я, пов'язаним
із виконанням трудових обов'язків, суди
повинні враховувати, що спори між:
потерпілим працівником та
роботодавцем (незалежно від форм
власності та виду діяльності) щодо
права на відшкодування зазначеної
шкоди підлягають судовому розгляду в
порядку, встановленому для вирішення
трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У судовому засіданні знайшло
підтвердження, що позивач, працюючи на
ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу»
отримав професійне захворювання і
йому було встановлено 40% втрати
професійної працездатності згідно
висновку МСЕК від 12.11.2009 року, та
визнано інвалідом 3 групи. 08.11.2011 року
повторним оглядом МСЕК встановлено 40%
стійкої втрати працездатності та 3
група інвалідності безстроково.

За таких обставин, суд дійшов
правильного висновку про наявність у
позивача права вимагати відшкодування
моральної шкоди, заподіяної здоров'ю.

Вказаний висновок суду відповідає
положенням ст. 23 ЦК України та рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1-9 рп./2004 згідно з яким, моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яки він поніс у зв'язку з
каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Виходячи з викладеного, не
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги, щодо не доведення
позивачем факту завдання йому
ушкодженням здоров'я моральної шкоди
та не втрату позивачем здатності вести
звичайний спосіб життя.

Згідно ст. 3 Конституції України
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканість і безпека
визначаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Згідно ст. 43 Конституції України
кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
охорону праці» (надалі Закон) від
15.05.1996р. охорона праці - це система
правових, соціально-економічних,
організаційно-технічних,
санітарно-гігієнічних і
лікувально-профілактичних заходів та
засобів, спрямованих на збереження
життя, здоров'я і працездатності людини
у процесі трудової діяльності.

Згідно ст. 4 Закону державна
політика в галузі охорони праці
базується на принципах:

- пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
спечних і здорових умов праці;

- підвищення рівня промислової безпеки
шляхом забезпечення соціального
технологічного контролю за станом
виробництв, технологій та продукції, а
також сприяння підприємствам у
створенні безпечних та нешкідливих
умов праці;

- соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань;тощо.

Згідно ст. 2 КЗпП України
працівники мають право на здорові та
безпечні умови праці.

Рішенням Конституційного Суду
України від 08.10.2008р. також підтверджено
право на відшкодування моральної шкоди
потерпілими на виробництві за рахунок
власника або уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Відповідно до ст. 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається залежно
від характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також з
урахуванням інших обставин, що мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної
шкоди, апеляційний суд вважає, що судом
першої інстанції було враховано
роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995р. (з подальшими змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», а саме:
розмір моральної шкоди суд визначив в
межах заявлених вимог, з урахуванням
характеру, обсягу, тривалості та
наслідків заподіяних позивачеві
моральних страждань, стану здоров'я
потерпілого, істотних вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
конкретні обставини справи.

Суд не приймає до уваги доводи
апелянта, що для встановлення
моральної шкоди суду необхідно
встановити зв'язок правопорушення із
спричиненням моральних страждань
позивача, оскільки захворювання
позивача пов'язано із професією
прохідника та встановлений висновком
ЛЕК КЛПУ «ОКЛП» в період його роботи на
підприємстві відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
обґрунтованими висновками суду,
викладеними у рішенні, яке ґрунтується
на нормах діючого законодавства та
постановлене в межах заявлених
позовних вимог.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку та
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону.

Згідно із статтею 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу» - відхилити.

Рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 02 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: