У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа - орган опіки та піклування
Кіровоградської міської ради, про
виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 11
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 27
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та просив виселити
відповідачів з житлового будинку
АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати у
справі.

Позивач посилався на те, що на підставі
договору дарування частини житлового
будинку від 07 липня 2004 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрованого в реєстрі за № 3875,
позивач володіє на праві приватної
власності 31/100 частини житлового
будинку з надвірними будівлями, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 11 липня 2008 року
позов ОСОБА_4 задоволено та виселено
ОСОБА_6, неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8
із житлового будинку АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця
Кіровського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції від 23
січня 2009 року закінчено виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа Кіровського районного суду м.
Кіровограда про виселення ОСОБА_6,
неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із
житлового будинку у зв'язку з його
виконанням згідно з актом державного
виконавця від 23 січня 2009 року.

13 грудня 2011 року актом про встановлення
фактичного місця проживання фізичної
особи, складеного головою квартального
комітету № 20 Кіровського району м.
Кіровограда, встановлено, що в будинку
АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8

Факт проживання відповідачів у будинку
підтверджується і довідкою голови
квартального комітету № 20 Кіровського
району м. Кіровограда від 12
грудня 2011 року № 1189.

Вказано, що відповідачі проживають у
житловому будинку без належних на то
правових, законних підстав та без згоди
власника житлового будинку.
Відсутність законних підстав
проживання у житловому будинку, права
власності чи користування, встановлено
вищевказаним рішенням суду від 11 липня
2008 року.

Позивач зазначав, що добровільно
відповідачі з будинку не виселяються,
проживання відповідачів у житловому
будинку створює йому перешкоди у
здійсненні його права власності на
майно в повному обсязі, а саме, право
користування та розпорядження
належним йому майном.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 11 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 27 лютого 2014 року, позов
задоволено. Виселено ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з житлового
будинку АДРЕСА_1. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, правильно
виходив із того, що відповідачі,
проживаючи без будь яких законних
підстав у будинку, який на праві
приватної власності належить ОСОБА_4
та, добровільно не звільняючи
зазначене жиле приміщення, порушують
права власника на безперешкодне
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, а тому
ОСОБА_4 має право на усунення перешкод
у здійснені таких прав.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судами попередніх
інстанцій не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 11 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 27 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Макарчук М.А.