АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4370/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н. Г. Доповідач -
Городнича В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.

суддів - Варенко
О.П., Григорченка Е.І.

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 березня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності на спадкове
майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
відповідно до спадкової справи,
відкритої 23.08.2011 року, після смерті її
батька - ОСОБА_3 приватним нотаріусом
ДМНО ОСОБА_4 з заявою про прийняття
спадщини звернулась ОСОБА_2 Постановою
приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_4 від
04.10.2013 року було відмовлено ОСОБА_2 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на домоволодіння, що
розташовано за адресою: м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1. На даний час,
вона, як єдиний спадкоємець свого
батька, змушена звертатися до суду за
захистом свого права на спадкове майно.

Враховуючи зазначене, просить визнати
за нею, в порядку спадкування за
заповітом, право власності на спірне
домоволодіння з прибудинковими
спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 у
м. Дніпропетровську. Уточнивши свої
позовні вимоги ОСОБА_2 просить визнати
за нею право власності на
домоволодіння з прибудинковими
спорудами, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 та складається з житлового
будинку Літ.А-1, сараїв за літ.Б, б та
споруд №1-6 в порядку спадкування за
заповітом.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 березня 2014 року
у задоволенні позовних вимог позивача
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
архівної довідки (а.с.9) 05.02.1927 року було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6
Відповідно до
архівного витягу з протоколу №25 від 3
квітня 1946 року засідання виконкому
Ленінської райради депутатів трудящих
м. Дніпропетровська про відвід
земельних ділянок під індивідуальне
будівництво було закріплено земельну
ділянку за сім'єю військовослужбовця -
ОСОБА_6 (а.с.11)

Реєстрація права власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 в КП «ДМБТІ»
Дніпропетровської обласної ради не
проводилась (а.с.32).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_7 (а.с.14).

Відповідно до спадкової справи,
наданої Другою ДДНК, після смерті
ОСОБА_7 до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини
звернулась донька померлої- ОСОБА_8
(а.с.71-77), але свідоцтво про народження
ОСОБА_8 в спадковій справі відсутнє. В
заяві про прийняття спадщини від 25.06.1987
року ОСОБА_8 зазначила, що крім неї
мається ще брат ОСОБА_9 (а.с.77).

Відповідно до свідоцтва про народження
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, його матір'ю
значиться - ОСОБА_7 (а.с.10).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 вересня 2008 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_9
до Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради про
встановлення факту родинних відносин,
встановлення факту належності
домоволодіння, визнання права
власності на домоволодіння в порядку
спадкування за законом, зобов'язання
введення в експлуатацію позовні вимоги
ОСОБА_9 задоволено частково (а.с.26).
Встановлено факт, що ОСОБА_9 є рідним
сином ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3
року, встановлено факт належності
домоволодіння АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 року. В іншій частині
позову-відмовлено.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.15).
При житті він склав заповіт на ім'я
ОСОБА_3, відповідно до якого заповідав
йому усе належне йому майно, де б воно
не було та з чого б воно не складалось
(а.с.16).

Відповідно до спадкової справи, яка
відкрита 06.08.2010 року приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_4, після смерті
ОСОБА_9 до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини звернувся його син
ОСОБА_3

07.09.2010 року приватним нотаріусом ДМНО
ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3 видано свідоцтво
про право на спадщину за законом на
грошові внески та 12.10.2010 року видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на домоволодіння АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_3 (а.с.17),
який при житті склав заповіт,
відповідно до якого все своє майно
заповідав ОСОБА_2 (а.с.18), яка є його
донькою (а.с.19).

Відповідно до спадкової справи,
відкритої 23.08.2011 року після смерті
ОСОБА_3 приватним нотаріусом ДМНО
ОСОБА_4, з заявою про прийняття спадщини
звернулась ОСОБА_2

Приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4 на
ім'я ОСОБА_2 видано наступні свідоцтва
про право на спадщину за законом: 07.09.2010
року на грошові внески; 12.10.2010 року на
домоволодіння АДРЕСА_2; 03.03.2012 року на
автомобіль марки ЗАЗ 110280; 03.03.2012 року
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на грошові внески; 13.04.2012 року
на домоволодіння АДРЕСА_3 у м.
Дніпропетровську; 10.07.2013 року на
земельну ділянку площею 0.1000 га за
адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_4;
10.07.2013 року на земельну ділянку площею
0.2405 га за адресою: м. Дніпропетровськ,
АДРЕСА_4, 50.

Постановою приватного нотаріуса ДМНО
ОСОБА_4 від 04.10.2013 року було відмовлено
ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на
домоволодіння, що розташовано за
адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1
після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Як встановлено, після смерті ОСОБА_7 до
Другої ДДНК звернулась донька ОСОБА_8,
яка вважається особою, яка прийняла
спадщину.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що з
боку позивачки не надано жодного
доказу прийняття спадщини сином ОСОБА_7
- ОСОБА_9, а тому суд дійшов до висновку,
що він є особою яка не прийняла
спадщину після смерті матері. Також при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
прийнято до уваги факт того, що
рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30.09.2008 року ОСОБА_9
було відмовлено в задоволенні його
позовних вимог щодо визнання за ним
права власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_7 Суд дійшов
висновку, що оскільки ОСОБА_9 є особою,
яка не прийняла спадщину у
встановлений законом спосіб, то до
спадкової маси, яка залишилась після
його смерті, не може входити
домоволодіння по АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровська та в свою чергу не
могло бути успадковане сином ОСОБА_9 -
ОСОБА_3 та після його смерті його
донькою - ОСОБА_2

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Апелянт в своїй скарзі посилався на те,
що ОСОБА_9 був єдиним спадкоємцем за
законом спадкового майна ОСОБА_7, що у
відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України є
преюдиційною обставиною, яка не
підлягає додатковому доказуванню. Крім
того, фактичне одноосібне управління
та володіння ОСОБА_9 домоволодінням по
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську
підтверджується документально.

Однак, в матеріалах справи міститься
відповідь КП «ДМБТІ» на запит № 140 від
22.03.12 р., згідно якої встановлено, що
станом на 20.04.12р. реєстрація права
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 не
проводилася. Крім цього, згідно рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30.09.08 р.
встановлено факт належності
домоволодіння АДРЕСА_1 померлій ОСОБА_7
та визнано, що ОСОБА_9 є її рідним сином,
але реєстрація права власності не
проводилася.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги є необґрунтованими
та безпідставними і зводяться до
переоцінки доказів та незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 березня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: