Справа № 154/286/14-ц Провадження №
22-ц/773/782/14 Головуючий у 1 інстанції:
Лященко О.В. Категорія: 32 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Антонюк К.І.,

суддів - Веремчук Л.М.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

з участю: представника позивача -
Ковальчук Л.В.,

представника відповідача -
ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «СМП» до
ОСОБА_4, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
ОСОБА_3, про відшкодування шкоди в
порядку регресу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_4 на рішення
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 04 квітня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «СМП» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди в порядку регресу.
Вимоги обґрунтовані тим, що 09 червня 2008
року приблизно о 17 год.30 хв. на ділянці
автодороги сполученням
«Устилуг-Луцьк-Рівне» в напрямку
м.Володимир-Волинський, поза межами
населеного пункту, перед перехрестям
із дорогою на с.Бобичі
Володимир-Волинського району водій
автомобіля ВАЗ-21093, д.н. НОМЕР_2, що
належить ТзОВ «СМП», ОСОБА_4, під час
виконання маневру випередження мопеду
марки «Дельта» під керуванням ОСОБА_3,
котрий рухався правим краєм проїзної
частини та розпочав поворот ліворуч на
с.Бобичі, допустив зіткнення з
останнім. В результаті даної
дорожньо-транспортної пригоди пасажир
мопеда марки «Дельта» ОСОБА_5 отримав
тілесні ушкодження, від яких помер на
місці пригоди. 13 червня 2008 року за
вищезазначеним фактом було порушено
кримінальну справу, за ознаками
злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК
України, яку постановою слідчого УМВС
України від 03 квітня 2012 року закрито,
оскільки проведеним досудовим
слідством не можливо встановити дії
якого з водіїв знаходяться в прямому
причинному зв'язку із
дорожньо-транспортною пригодою та її
наслідками. На виконання рішення
Володимир-Волинського міського суду
від 28.10.2013 року ТзОВ «СМП» 30 грудня 2013
року було сплачено на користь ОСОБА_6 - 25
000,00 грн. в якості відшкодування
моральної шкоди та 08 січня 2014 року було
сплачено в дохід держави 464,60 грн. в
якості відшкодування судового збору.
Крім того, підприємством було понесено
судові витрати, пов'язані із сплатою
судових зборів у зв'язку із судовим
розглядом вказаної справи в розмірі - 1
916,91 грн. Тому позивач просив стягнути
з ОСОБА_4 на користь ТзОВ «СМП» в
порядку регресу сплаченого
відшкодування моральної шкоди в
розмірі - 25 000,00 грн., судового збору в
розмірі - 464,60 грн. та судові витрати в
сумі - 1 916,91 грн., а всього разом - 27 381,51
грн.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 04
квітня 2014 року позов в даній справі
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТзОВ «СМП»
27 381,51 грн. в порядку регресу та 273,82 грн.
витрат по сплаті судового збору, всього
- 27 655,33 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, покликаючись на незаконність
та необґрунтованість рішення суду,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати ухваленням нового про
відмову в позові.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримав з підстав в ній наведених,
просив її задовольнити.

Представник позивача Ковальчук Л.В. та
третя особа ОСОБА_3 просили відхилити
апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, рішення суду
змінити з огляду на наступне.

Судом першої інстанції
встановлено і ці обставини
підтверджуються матеріалами справи, що
09 червня 2008 року відповідач ОСОБА_4,
керуючи автомобілем ВАЗ-21093,
реєстраційний номер НОМЕР_2, що
належить ТзОВ «СМП», на ділянці
автодороги сполученням
Устилуг-Луцьк-Рівне допустив зіткнення
з мопедом «Дельта» під керуванням
ОСОБА_5, внаслідок чого пасажир мопеда
отримав тілесні ушкодження від яких
помер на місці пригоди.

03 червня 2008 року за вищезазначеним
фактом було порушено кримінальну
справу, за ознаками злочину,
передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яку
постановою слідчого СУ УМВС України
від 03 квітня 2012 року закрито, оскільки
проведеним досудовим слідством не
можливо встановити дії якого з водіїв
знаходяться в прямому причинному
зв'язку із дорожньо-транспортною
пригодою та її наслідками.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду від 28.10.2013 року позов
ОСОБА_6 до ТзОВ «СМП» про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки внаслідок ДТП задоволено
частково та стягнуто з відповідача 1401
грн. матеріальної шкоди, 25000 грн.
моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 10.12.2013 року вищезазначене
рішення в частині стягнення майнової
шкоди скасовано та відмовлено в
задоволенні цих вимог, в решті рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

Як вбачається з платіжних документів
(а.с. 14-18), на виконання рішення суду
позивачем 30.12.2013 року було сплачено на
користь ОСОБА_6 25000 грн. у відшкодування
моральної шкоди, судовий збір в дохід
держави в сумі 2381,51 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з положень ч.1
ст. 1191 ЦК України про право особи, яка
відшкодувала шкоду, завдану її
працівником при виконанні трудових
обов'язків зворотної вимоги до такого
працівника у розмірі виплаченого
відшкодування.

Однак, колегія суддів не повністю
погоджується з висновком суду з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і ці
обставини не заперечуються сторонами,
що ОСОБА_4 на момент вчинення ДТП
перебував у трудових відносинах з ТзОВ
«СМП». Відповідно до контракту від
01.02.2005 року з послідуючими змінами та
доповненнями до нього (а.с. 20-26) ОСОБА_4
був прийнятий на роботу у ТзОВ «СМП»
водієм.

Дорожньо-транспортна пригода за участі
автомобіля ВАЗ-21093, що належав ТзОВ
«СМП» під керуванням водія цього
товариства ОСОБА_4 сталася 09 червня 2008
року під час виконання відповідачем
покладених на нього трудовим договором
обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

Статтею 132 цього Кодексу передбачено,
що за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, крім
працівників, що є посадовими особами, з
вини яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку.

Матеріальна відповідальність понад
середній місячний заробіток
допускається лише у випадках,
зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної
відповідальності встановлені в статті
134 КЗпП України, зокрема працівники
несуть матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації у випадках, коли: 1) між
працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
статті 1351 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей; 2) майно та інші цінності
були одержані працівником під звіт за
разовою довіреністю або за іншими
разовими документами; 3) шкоди завдано
діями працівника, які мають ознаки
діянь, переслідуваних у кримінальному
порядку; 4) шкоди завдано працівником,
який був у нетверезому стані; 5) шкоди
завдано недостачею, умисним знищенням
або умисним зіпсуттям матеріалів,
напівфабрикатів, виробів (продукції), в
тому числі при їх виготовленні, а також
інструментів, вимірювальних приладів,
спеціального одягу та інших предметів,
виданих підприємством, установою,
організацією працівникові в
користування; 6) відповідно до
законодавства на працівника покладено
повну матеріальну відповідальність за
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не
при виконанні трудових обов'язків; 8)
службова особа винна в незаконному
звільненні або переведенні працівника
на іншу роботу; 9) керівник
підприємства, установи, організації
всіх форм власності, винний у
несвоєчасній виплаті заробітної плати
понад один місяць, що призвело до
виплати компенсацій за порушення
строків її виплати, і за умови, що
Державний бюджет України та місцеві
бюджети, юридичні особи державної
форми власності не мають
заборгованості перед цим
підприємством.

З досліджених в судовому засіданні
доказів вбачається, що з ОСОБА_4 не
укладався письмовий договір про взяття
на себе повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
збереження автомобіля ВАЗ-21093,
зазначений автомобіль не передавався
йому під звіт, в контракті, на який
покликається апелянт такі дані
відсутні.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що в момент вчинення ДТП
ОСОБА_4 не перебував в стані
алкогольного сп'яніння, також в діях
ОСОБА_4 відсутні ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку.

Отже, у матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували обставини,
передбачені ст. 134 КЗпП України, при
наявності яких на працівника
покладається повна матеріальна
відповідальність за шкоду, заподіяну з
їх вини підприємству.

Частина 1 ст. 1191 ЦК України надає право
особі, яка відшкодувала шкоду
зворотньої вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлено законом.

Однак, у зв'язку з тим, що шкода ТзОВ
«СМП» спричинена винними діями ОСОБА_4
під час виконання ним покладених на
нього трудових обов'язків, тому
відповідальність на відповідача за
спричинену шкоду покладається
відповідно до положень трудового
законодавства у розмірі прямої дійсної
шкоди, але не більше свого
середньомісячного заробітку, оскільки
обставини передбачені законодавством
для повної матеріальної
відповідальності у справі відсутні.

Відповідно до довідки ТзОВ «СМП»
середньомісячний заробіток ОСОБА_4
складає 1629,10 грн.

За таких обставин, у зв'язку з
незастосуванням судом першої
інстанції норм закону, які підлягали
застосуванню, рішення суду підлягає
зміні зі зменшенням стягнутої з ОСОБА_4
в користь ТзОВ «СМП» матеріальної
шкоди з 27 381,51 грн. до 1629,10 грн. та витрат
по сплаті судового збору з 273,82 грн. до
243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 04
квітня 2014 року в даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Товариства
з обмеженою відповідальністю «СМП»
матеріальну шкоду в розмірі 1629,10 грн. та
243,60 грн. витрат по оплаті судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: