Справа № 333/3763/14-ц
Провадження № 2/333/1827/14
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

12 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В
И В:

До Комунарського районного суду м.
Запоріжжя надійшла позовна заява
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів.

Зазначену справу передано у
провадження судді Дмитрієвої М.М.

Відповідно до положень ст.ст. 55,124
Конституції України та ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаний або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

За змістом зазначеної статті, суд не
має право обирати спосіб захисту на
власний розсуд, оскільки це порушує
принцип диспозитивності та
змагальності цивільного процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

Вивчивши матеріали справи, суддя
дійшов висновку, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
передбачених ст. 119 ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» № 2 від 12.06.2009 року позовна
заява подається до суду в письмовій
формі і за змістом повинна відповідати
вимогам ст. 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди
мають звертати особливу увагу, зокрема,
на те, що у позовній заяві повинні не
лише міститися позовні вимоги, а й бути
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, і зазначені
докази, що підтверджують кожну
обставину.

Так, відповідачем зазначено
особу, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1,
яка знаходиться за межами України в
Росії.

Частиною 1 і 2 статті 415 ЦПК України
передбачено, що у разі якщо в процесі
розгляду справи суду необхідно вручити
документи, отримати докази, провести
окремі процесуальні дії на території
іншої держави, суд України може
звернутися з відповідним судовим
дорученням до іноземного суду у
порядку, встановленому цим Кодексом
або міжнародним договором, згода та
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Пунктом 2.3 «Інструкції про порядок
виконання міжнародних договорів з
питань надання правової допомоги у
цивільних справах, щодо вручення
документів, отримання доказів та
визнання і виконання судових рішень»,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України, Державної судової
адміністрації України 27.06.2008 року №
1092/5/54, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 02 липня 2008 року за №
573/15264, процесуальні документи
складаються мовою, передбаченою
міжнародним договором. Якщо документи
складено українською мовою слід додати
завірений переклад на мову запитуваної
сторони.

Провадження у справах за участю
іноземних осіб врегульовано розділом Х
ЦПК України, а також Законом України
«Про міжнародне приватне право»,
Мінською Конвенцією про правову
допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах від 22.01.1993 року.

Згідно статті 10 вказаної вище
Конвенції, запитувана установа юстиції
здійснює вручення документів
відповідно до порядку, що діє в її
державі, якщо документи, що вручаються,
написані на її мові або російською
мовою або забезпечені завіреним
перекладом на ці мови. В іншому випадку
вона передає документи одержувачеві,
якщо він згодний добровільно їх
прийняти.

Відповідно до ст. 17 Конвенції, у
відношеннях один з одним при виконанні
цієї Конвенції установи юстиції
Договірних Сторін користуються
державними мовами Договірних сторін
або російською мовою.

Позовна заява та додані до неї
документи викладені українською мовою,
що унеможливлює на даний час розгляд
судом справи, порушує вимоги ЦПК
України щодо належного вручення
відповідачу копії позовної заяви та
доданих до неї документів.

Також, у порушення ст. 119 ЦПК України у
позовній заяві не зазначено поштового
індексу відповідача ОСОБА_3, що значно
вплине на терміни його повідомлення
про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суд,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
ст.ст. 119, 120 ЦПК України, або якщо не
сплачено судовий збір, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем ухвали.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 слід
залишити без руху та надати позивачу
строк для усунення зазначених вище
недоліків.

Позивачу також роз'яснюється, що у
випадку невиконання вимог цієї ухвали,
позов буде залишено без розгляду у
відповідності до вимог п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 121, 207 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И
В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів - залишити без
руху, надавши п'ятиденний строк з дня
отримання цієї ухвали для усунення
недоліків.

Роз'яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, заяву
буде визнано неподаною та повернуто
позивачу зі всіма доданими до неї
документами.

Копія направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва