Апеляційний суд
Житомирської області
Справа № 0604/2-4317/12
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого
Микитюк О.Ю.

суддів
Худякова А.М.,

Гансецької І.А.

при секретарі
Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Управління
Державної міграційної служби України в
Житомирській області про усунення
перешкод в користуванні жилим
приміщенням шляхом виселення та зняття
з реєстраційного обліку

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 10 квітня 2014 року,

встановила:

В листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулася
до суду із позовною заявою, в якій
просила визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування 3/100
ідеальних частин житлового будинку по
АДРЕСА_1 площею 36,6кв.м, усунути
перешкоди в користуванні шляхом
виселення відповідача та зняття його з
реєстрації. Під час розгляду справи
уточнила вимоги і просила усунути
перешкоди в користуванні 3/100
ідеальними частинами житлового
будинку по АДРЕСА_1 площею 36,6кв.м.
шляхом виселення відповідача та зняття
його з реєстрації. В обґрунтування
позову зазначила, що є власником
вказаної частини будинку, але через
перешкоди зі сторони відповідача не
може користуватися нею.

Рішенням Богунського районного суду
м.Житомира від 10 квітня 2014 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення і ухвалити нове
рішення про відмову у позові. Апелянт
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права. Вважає, що
позивач обрала неналежний спосіб
захисту, що вимога про зняття з
реєстрації є передчасною, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив у
зупиненні провадження у справі до
вирішення справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, а
також позбавив відповідача права на
правову допомогу.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що вироком Корольовського
районного суду м.Житомира від 20 жовтня
2008 року з батька неповнолітнього
засудженого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на користь
потерпілої ОСОБА_2 в порядку цивільного
позову стягнуто 1490грн.16коп.
матеріальної шкоди та 180000грн.
моральної шкоди (а.с.5-8).

У 1992 році ОСОБА_3 успадкував 3/100
ідеальних часток житлового будинку по
АДРЕСА_1 (а.с.64). Вказана частина будинку
представляє собою квартиру НОМЕР_1,
складається з тамбура, кухні, коридору,
кімнати в будинку літ. "А" (а.с.82). На
підставі акта про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу,
затвердженого Богунським ВДВС
Житомирського міського управління
юстиції від 01 жовтня 2012 року, приватний
нотаріус 03 жовтня 2012 року видав ОСОБА_2
свідоцтво про право власності на 3/100
ідеальних часток житлового будинку по
АДРЕСА_1 площею 36,6кв.м. (а.с.11). ОСОБА_3
зареєстрований за вказаною адресою у
квітні 1990 року (а.с.61-63).

Суд першої інстанції встановив, і ці
обставини не заперечуються
відповідачем, що між ним та позивачем
склались неприязні стосунки і він не
пускає ОСОБА_2 до спірного приміщення.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном. Норми цивільного законодавства
не містять будь-яких обмежень щодо
визначення власником способу, у який
він може захистити своє право на
усунення перешкод.

Суд першої інстанції зробив правильний
висновок, що таким способом може бути
виселення відповідача і зняття його з
реєстрації. Норми ст.7 Закону України
„Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в України" судом
не порушені.

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 28 травня 2014
року ОСОБА_3 та його представнику
ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні
клопотань про зупинення провадження у
справі до вирішення справи за позовом
ОСОБА_4 до нього про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя і
поділ майна.

12 грудня 2013 року адвокат ОСОБА_7 уклав
із ОСОБА_3 договір про надання правової
допомоги, 16 грудня 2013 року та 10 лютого
2014 року брав участь в судових
засіданнях. В судове засідання 10 квітня
2014 року ОСОБА_7 не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив. Як вбачається
із змісту журналу судового засідання
та технічного запису ОСОБА_3 не заявляв
клопотання про відкладення розгляду
справи в зв'язку з неявкою свого
представника. Посилання апелянта на
порушення судом першої інстанції його
права на отримання правової допомоги є
безпідставними.

В суді апеляційної інстанції разом із
ОСОБА_3 в судовому засіданні брав
участь його представник - адвокат
ОСОБА_6 ОСОБА_3 в повному обсязі була
забезпечена можливість реалізувати
процесуальні права, визначені ч.1 ст.27
ЦПК України, в тому числі право на
отримання правової допомоги.

Доводи ОСОБА_3 про порушення прав його
колишньої дружини ОСОБА_4 не можуть
бути взяті до уваги, оскільки вона не є
стороною у справі, не оскаржувала
рішення і не уповноважувала ОСОБА_3
представляти її інтереси у даній
справі.

Рішення ухвалено із дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Залишити без змін рішення Богунського
районного суду м.Житомира від 10 квітня
2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: Судді: