Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/208/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко
Володимир Вікторович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів Гансецької І.А.,
Павицької Т.М.

при секретарі Камінній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 19 березня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з названим позовом. В
обгрунтування вимог зазначала, що
рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 14 травня 2013
року за нею було визнано право
власності на 70/100 ідеальних часток в
будинку АДРЕСА_1 без його реального
поділу, а також виділено автомобіль ГАЗ
3302 д. н. НОМЕР_1, вартістю 32 580 грн.
Незважаючи на зазначене рішення суду,
відповідач довгий час не повертав
належний їй автомобіль і лише 11.10.2013
року вона його отримала. В подальшому
вона виявила, що автомобіль перебуває у
незадовільному технічному стані, а
деякі частини автомобіля взагалі
відсутні, зокрема АКБ, газобалонне
обладнання, тент та каркас тенту, хоча
на період знаходження автомобіля у
відповідача всі вищевказані частини
автомобіля були на місці. Відповідно до
акту автотоварознавчого дослідження
від 11.11.2013 року вартість спірного
автомобіля становить 23 880 грн. Вважає,
що різниця вартості автомобіля з
моменту винесення рішення суду та
моменту повернення автомобіля є
амортизаційним зносом та становить 8700
грн. Крім того, вартість відсутніх
технічних частин автомобіля становить
8030 грн. Оскільки відповідач в
добровільному порядку відмовляється
відшкодувати їй заподіяну шкоду,
просила стягнути з нього матеріальну
шкоду в сумі - 16 730 грн. /8700+8030/ та 8 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди,
враховуючи, що на її утриманні та
догляді знаходиться син, який має другу
групу інвалідності від загального
захворювання, а стягнення з
відповідача коштів у судовому порядку
призводить до додаткових
хвилювань,через що вона постійно
знаходиться в стані стресу та
нервового напруження.

Рішенням Малинського районного
суду Житомирської області від 19
березня 2014 року в задоволенні позовної
заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
зазначає, що судом було прийнято
рішення без урахування наданих нею
доказів, всебічного та повного
з»ясування обставин справи, що мають
істотне значення. Вважає, що рішення
винесено однобічно, лише з врахуванням
наданих відповідачем доказів.
Зазначає, що рішенням апеляційного
суду Житомирської області від 14 травня
2013 року їй виділено автомобіль ГАЗ 3302 д.
н. НОМЕР_1 вартістю 32 580 грн., а тому
посилання в рішенні суду, що вона не є
належним позивачем, а власником
автомобіля є відповідач, є хибними.
Перереєструвати автомобіль на себе
вона не могла у зв»язку з протиправними
діями відповідача. Також зазначає, що
судом не було допитано свідків, про
допит яких вона заявляла клопотання.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 14 травня 2013
року за ОСОБА_2 визнано право власності
на 30/100 ідеальних часток в будинку №9 по
вул. М. Маклая в м. Малині Житомирської
області без його реального поділу, а за
ОСОБА_1 - визнано право власності на 70/100
ідеальних часток у цьому будинку без
його реального поділу. Виділено ОСОБА_1
автомобіль ГАЗ 3302, д. н. НОМЕР_1 вартістю
32 580 грн., виділено ОСОБА_2 автомобіль
ЗАЗ ДЕУ Сенс, д.н. НОМЕР_2 вартістю 28
000грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 2 290грн. грошової компенсації
/а.с.20-22/.

Рішення суду є чинним.

На виконання зазначеного рішення суду
13.06.2013 року Малинським районним судом
Житомирської області ОСОБА_1 видано
виконавчий лист /а.с.19/. Постановою
державного виконавця від 18.06. 2013 року у
відкритті виконавчого провадження
відмовлено у зв»язку з тим, що у
резолютивній частині виконавчого
документу відсутня вказівка на
виконання певних дій / а.с.18/. Зазначена
постанова є чинною.

Заяви ОСОБА_1 на ім»я начальника
Малинського МВ УМВС України в
Житомирській області з проханням вжити
заходів до ОСОБА_2 щодо повернення
останнім автомобіля та документів
свідчать про те, що відповідач у
добровільному порядку автомобіль не
передавав /а.с.27,28/.

Розписками сторін від 11.10.2013 року
підтверджується, що на виконання
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 14 травня 2013
року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 автомобіль
ГАЗ 3302, д. н. НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 передала
ОСОБА_2 гроші в сумі 2290грн./а.с.25, 26/.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає обґрунтованими доводи, наведені
в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 є
належним власником спірного
транспортного засобу та належним
позивачем, а перереєструвати
автомобіль на своє ім"я не мала
можливості через знаходження
автомобіля у відповідача.

Так, право власності на автомобіль ГАЗ
3302, д. н. НОМЕР_1 перейшло до ОСОБА_1 за
рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 14 травня 2013
року, а нездійснення реєстрації в
органах ДАІ не впливає на право її
власності на вказаний автомобіль.

Посилання суду першої інстанції на п.7
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, мотоциклів усіх типів,
марок і моделей, причепів,
напівпричепів, інших прирівняних до
них транспортних засобів та мопедів,
затвердженого постановою КМУ №1388 від 7
вересня 1998 року свідчить про випадок
заборони експлуатації транспортного
засобу, а не про відсутність права
власності на нього.

За таких обставин апеляційну скаргу
необхідно частково задовольнити, а
рішення суду першої інстанції -
змінити, виключивши з мотивувальної
частини рішення посилання на те, що
ОСОБА_1 є неналежним позивачем.

В решті рішення необхідно залишити без
змін, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції у своєму рішенні
обґрунтовано керувався нормами
цивільно-процесуального
законодавства, а саме ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60
ЦПК України, відповідно до яких кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
/ч.1 ст.57 ЦПУ України/.

На обгрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_1 посилалась на такі докази як акт
огляду ПТО „Інжектор +" від 30.10.2013 року
транспортного засобу ГАЗ 3302, р.н НОМЕР_1
, яким встановлено відсутність АКБ,
газобалонного обладнання, тенту та
каркасу тенту; замовленням -нарядом №71
від 30.10.2013 року цього ж підприємства, у
якому визначена вартість названих
деталей до автомобіля на суму 8030грн., а
також Актом № В-5870 автотоварознавчої
експертизи, складеним 11 листопада 2013
року за заявою ОСОБА_1, яким
підтверджується, що ринкова вартість
автомобіль ГАЗ 3302 станом на 11 жовтня 2013
року становить 23 880грн., а також
підтверджується відсутність вище
зазначених частин до автомобіля ГАЗ
3302/а.с.8-11,15,16/.

Актом автотоварознавчої експертизи
№В-5930/1 від 03.01.2012 року, який враховано
судом 14 травня 2013 року при розгляді
спору про поділ спільного майна
подружжя, визначено вартість спірного
автомобіля станом на 03.01.2012 року - 32
580грн. /а.с.118/. У зазначеному висновку
відсутня інформація про наявність чи
відсутність спірних деталей.

А тому основні доводи позивача та її
представника у судовому засіданні про
наявність газового обладнання та
зняття його з автомобіля ГАЗ 3302
відповідачем у день передачі цього
автомобіля ОСОБА_1, про, що, на їх думку,
міг підтвердити свідок ОСОБА_3, не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються письмовим доказом -
висновком експерта від 3 січня 2012 року,
який не містить даних про наявність
цього обладнання на автомобілі на день
проведення експертизи, а відтак
врахування його у вартість автомобіля
на день оцінки 03.01.2012 року.

З огляду на наведене не підтверджують
позовних вимог ОСОБА_1 письмові
документи про вартість спірних деталей
і відсутність їх на автомобілі станом
на 30.10.2013 року, після витребування 11.10.2013
року автомобіля у відповідача,
оскільки не свідчать про те, що вони
були в наявності на момент поділу майна
між подружжям та проведення експертизи
03.01.2012 року та понесення витрат.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованих висновків про
безпідставність вимог стягнення з
відповідача збитків в контексті
положень ст.22 ЦК України та
амортизаційного зносу автомобіля.

Суд першої інстанції також правильно
вважав, що відсутні підстави для
відшкодування моральної шкоди, позаяк
ця вимога є похідною від попередніх
вимог, у задоволенні яких суд відмовив.

Керуючись ст.ст.
209,218,303,307,309,313,314,316,317,319,324,325 ЦПК України ,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 19 березня 2014
року змінити, виключити з
мотивувальної частини рішення
посилання на те, що ОСОБА_1 є неналежним
позивачем.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді