Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Готри Т.Ю.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення
Тячівського районного суду від 31
березня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою
шляхом знесення паркану та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Нересницької
сільської ради, Закарпатської філії ДП
«Центр державного земельного
кадастру», третя особа - Міськрайонне
управління земельних ресурсів в
м.Тячів та Тячівському районі про
визнання незаконними рішень
Нересницької сільської ради та їх
скасування, визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку, про
заборону вчиняти певні дії та про
визнання бетонної огорожі твердою
межовою спорудою,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому
вказувала на те, що вона згідно
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку від
14.06.2012 року є власником земельної
ділянки площею 0,1133 га. в АДРЕСА_1, а
власником суміжної земельної ділянки
площею 0,1006 га., що заходиться за адресою
АДРЕСА_2, є відповідачка ОСОБА_3, яка
вчинила дії, які порушують її право
власності на землю, а саме знесла
старий паркан та на належній їй
земельній ділянці побудувала новий
залізобетонний паркан, без погодження
такого будівництва з нею. Посилаючись
на ст. 152 ЗК України та ст. 391 ЦК України
просила суд зобов'язати ОСОБА_3 знести
залізобетонний паркан, який самовільно
побудований відповідачкою на її
земельній ділянці.

ОСОБА_3 в свою чергу пред'явила по даній
справі зустрічний позов, вимоги якого в
порядку, передбаченому ч.2 ст. 31 ЦПК
України змінила і остаточно просила:
визнати незаконними та скасувати
рішення 8 сесії 6 скликання
Нересницької сільської ради від 17.11.2011
року №251 в частині надання дозволу на
виготовлення нового державного акту
ОСОБА_2, мешканці АДРЕСА_1 з внесенням
змін у конфігурацію земельної ділянки;
- рішення 10 сесії 6 скликання
Нересницької сільської ради від 16.03.2012
року №370 в частині затвердження нової
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, які
посвідчують право власності на
земельну ділянку гр. ОСОБА_2, мешканки
АДРЕСА_1 для обслуговування житлового
будинку та господарських споруд та
надання у власність цієї земельної
ділянки площею 0,1133 га; визнати
незаконним та скасувати Державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку серії ЯК №332155 від
14.06.2012 року, виданий ОСОБА_2; визнати
бетонну огорожу побудовану між
земельними ділянками по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 твердою межовою спорудою;
заборонити ОСОБА_2 порушувати чи
знищувати межові знаки, визначені по
наявній огорожі.

В обґрунтування зустрічного позову
зазначала, що згідно рішення 21 сесії 5
скликання Нересницької сільської ради
від 21.01.2009 року ОСОБА_4 було передано у
власність земельну ділянку площею 0,1006
га. для обслуговування житлового
будинку по АДРЕСА_2. При цьому акт
погодження меж із сусідніми
землекористувачами був підписаний
ОСОБА_2 Після смерті ОСОБА_4 дану
земельну ділянку успадкував її син
ОСОБА_5, який в свою чергу 27.06.2011 року
подарував цю земельну ділянку їй.

Технічна документація із землеустрою і
виданий ОСОБА_2 спірний державний акт
на право власності на земельну ділянку
від 14.06.2012 року, були виготовлені на
підставі рішень 8 сесії 6 скликання
Нересницької сільської ради від 17.11.2011
року №251 та 10 сесії 6 скликання
Нересницької сільської ради від 16.03.2012
року №370. Однак у технічній
документації наявне рішення 4 сесії 6
скликання №102 від 25.03.2011 року
Нересницької сільської ради про
передачу ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 0,1069 га., на яку їй було видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 10.06.2011 року, площа
якої на 64 кв.м. є меншою.

Посилаючись на те, що земельна ділянка
ОСОБА_2 загальною площею 0,1069 га. вже
існувала у визначених межах, а
вищевказаними рішеннями фактично
відбулося збільшення площі земельної
ділянки до 0,1133 га. за рахунок суміжних
землекористувачів, в тому числі і за
рахунок земельної ділянки ОСОБА_3, що
вказує на порушення її прав на землю.

Отже, наведене свідчить про
незаконність спірних рішень сільської
ради і Державного акту. Крім того, при
виготовленні нового державного акту
ОСОБА_2 не було погоджено межі з усіма
суміжними користувачами, що також
свідчить про його незаконність.

Оскільки в її державному акті
погоджено межу з усіма суміжними
землекористувачами, то побудована нею
огорожа є твердою межею між їхніми
земельними ділянками.

Ухвалою Тячівського районного суду від
13.01.2014 року дані позови об'єднано в одне
провадження.

Рішенням Тячівського районного суду
від 31.03.2014 року в задоволенні
первісного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано залізобетонну
огорожу побудовану між земельними
ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2
твердою межовою спорудою.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу в якій просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позов та
відмовити у задоволені позову ОСОБА_3
На обґрунтування скарги зазначає, що
факт побудови паркану за межами
земельної ділянки та захоплення 49,9
кв.м. її земельної ділянки
відповідачкою ОСОБА_3 встановлено
експертизою, якій суд не дав належної
оцінки. Даний паркан фактично
побудовано на її земельній ділянці, а
тому підлягає знесенню. Крім того
вважає, що суду не підвідомчі справи
щодо встановлення меж земельної
ділянки, а відтак відсутні були
підстави для часткового задоволення
зустрічного позову.

Також дане рішення в апеляційному
порядку оскаржила ОСОБА_3, яка в
апеляційній скарзі просить рішення
суду в частині відмови у задоволенні її
позовних вимог скасувати, як
постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити в цій частині нове рішення
про повне задоволення її позову.

Заслухавши доповідача, представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_6, представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_7, перевіривши доводи апеляційних
скарг та матеріали справи, колегія
суддів вважає, що скарги підлягають до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний
позов ОСОБА_3 частково, суд першої
інстанції виходив із того, що земельні
ділянки не накладаються одна на одну,
жодним чином не порушують прав сторін,
а тому побудований паркан слід
залишити твердою межовою спорудою.

Однак, з даним висновком суду першої
інстанції колегія суддів повністю
погодитись не може виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням 21 сесії 5 скликання
Нересницької сільської ради від 21.01.2009
року №545 затверджено технічну
документацію із землеустрою та надано
у приватну власність ОСОБА_4 земельну
ділянкою площею 1,006 га. для будівництва
та обслуговування жилого будинку в
АДРЕСА_2 (т.2 а.с.6). На підставі
зазначеного рішення ОСОБА_4 24.03.2009 року
було видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№430248 площею 0,1006 га. для будівництва та
обслуговування жилого будинку в
АДРЕСА_2 (т.2 а.с.7).

Після смерті ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем її майна,
згідно свідоцтв про право на спадщину
за заповітом від 29.10.2010 року є ОСОБА_5,
який успадкував належну ОСОБА_4 на
праві власності земельну ділянку,
цільове призначення якої для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, загальною площею 0,1006 га. (т.1
а.с.85), та житловий будинок з надвірними
спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_2 (т.1
а.с.99), на підставі яких ОСОБА_5
виготовив державний акт на право
власності на земельну ділянку від
10.05.2011 року серії ЯЛ №105918 площею 0,1006 га
для будівництва та обслуговування
жилого будинку в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.104), і
набув право власності на житловий
будинок АДРЕСА_2, що стверджується
витягом про державну реєстрацію прав,
виданого Тячівським районним
підприємством технічної
інвентаризації від 09.11.2010 року (т.1
а.с.100).

В подальшому, згідно укладених
договорів дарування від 27.06.2011 року
ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в
дар вищевказану земельну ділянку і
розташоване на ній домоволодіння (т.2
а.с.17-19). На підставі даного договору
ОСОБА_3 виготовила Державний акт на
право власності на земельну ділянку
від 23.02.2012 року серії ЯЛ №775567 площею 0,1006
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку в АДРЕСА_2 з кадастровим
номером :04:005:0036 (т.1 а.с.18).

Вищевказаний державний акт та договір
дарування, на підставі якого його
видано, є чинними.

Суміжним землекористувачем ОСОБА_3 є
ОСОБА_2, якій рішенням 4 сесії 6
скликання Нересницької сільської ради
від 25.03.2011 року №102 затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, які
посвідчують право власності на
земельну ділянку та надано у власність
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1069 га
для будівництва та обслуговування
жилого будинку господарських будівель
і споруд в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.169).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
10.06.2011 року видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ №749262 площею 0,1069 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку господарських будівель і
споруд в АДРЕСА_1 з кадастровим номером
:04:005:0074 (т.2 а.с.63).

В матеріалах справи відсутні жодні
відомості про те, що вищевказане
рішення та державний акт є нечинними чи
скасованими.

Також з матеріалів справи слідує, що
ОСОБА_2 13.10.2011 року звернулася до
Нересницької сільської ради із заявою,
в якій просила дати згоду на зміну
конфігурації вказаної земельної
ділянки та подальше виготовлення
нового державного акту у зв'язку з
виявленням технічної помилки (т.1 а.с.197).

За результатами розгляду даної заяви
ОСОБА_2 рішенням 8 сесії 6 скликання
Нересницької сільської ради від 17.11.2011
року №251 було надано дозвіл гр. ОСОБА_2
на виготовлення нового Державного акту
на право власності на земельну ділянку
з внесенням змін в конфігурацію
земельної ділянки (т.1 а.с.167).

Рішенням 10 сесії 6 скликання
Нересницької сільської ради від 16.03.2012
року №370 затверджено технічну
документацію із землеустрою та надано
у власність ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,1133 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.191).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
14.06.2012 року видано Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК №332155 площею 0,1133 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд в АДРЕСА_1 з
кадастровим номером :04:005:0074 (т.1
а.с.10, 11).

Відповідно до ст.116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Безоплатна
передача земельних ділянок у
власність громадян проводиться у разі,
зокрема, приватизації земельних
ділянок, які перебувають у
користуванні громадян. Передача
земельних ділянок безоплатно у
власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду користування.
Надання у користування земельної
ділянки, що перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.118 ЗК України
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву відповідно до районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Отже, оцінюючи оскаржувані ОСОБА_3 два
рішення органу місцевого
самоврядування та державний акт,
колегія суддів констатує, що чинним
земельним законодавством не
передбачена можливість вносити зміни
(щодо площі та конфігурації) до вже
сформованої земельної ділянки на яку
виготовлено і видано державний акт,
який не було скасовано в установленому
законодавством порядку. Вказане
свідчить, що оспорювані рішення органу
місцевого самоврядування не
ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, ухвалення сільською радою
спірних рішень і видача на їх підставі
державного акту, без скасування
(визнання нечинним/недійсним)
попереднього рішення та державного
акту, фактично свідчить про повторну
приватизацію однією особою земельної
ділянки по одному й тому самому виду
використання, що прямо заборонено ч.4
ст. 116 ЗК України.

Внаслідок таких дій на одну й ту ж саму
земельну ділянку з одним кадастровим
номером ОСОБА_2 було видано два
правовстановлюючі документи, що не
допускається.

Також матеріалами справи встановлено,
що внаслідок прийняття спірних рішень
та видачі на їх підставі ОСОБА_2
державного акта на право власності на
земельну ділянку від 18.06.2012 року площею
0,1133 га., така частково накладається на
земельну ділянку ОСОБА_3 Вказана
обставина стверджується висновком №57
судової будівельно-технічної
експертизи (т.1 а.с.233-243), з якого слідує,
що фактичні зовнішні межі земельної
ділянки ОСОБА_2 не відповідають плану
меж земельної ділянки відображеної у
її державному акті. А саме в результаті
зміни лінійних розмірів та
конфігурації земельної ділянки ОСОБА_2
змінилася і її площа, зокрема така
зменшена зі сторони земельної ділянки
ОСОБА_3 на 0,0008 га. та 0,0003 га.; збільшена
на 0,0001 га.; зменшена зі сторони ОСОБА_8
на 0,0009 га. і збільшена за рахунок
суміжних землекористувачів на 0,0015 га. А
тому земельна ділянка, яка є у
фактичному користуванні ОСОБА_2 є
фактично зменшеною відносно
державного акту і складає 0,1129 га.,
замість 0,1133 га.

Стосовно земельної ділянки ОСОБА_3, то
площа такої згідно фактичної огорожі
0,1006 га. відповідає площі згідно
державного акту 0,1006 га.. Однак, має
місце накладення земельних ділянок, де
площа накладення земельної ділянки
ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_2,
згідно кадастрової зйомки, становить
0,0003 га. та 0,0008 га., тоді як у висновку
судової будівельно-технічної
експертизи зазначено, що при
співставленні державних актів ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 вказані земельні ділянки не
накладаються і їх фактичне
розмежування проходить по існуючій
огорожі.

Посилання експерта ОСОБА_9 у п.4
висновку судової будівельно-технічної
експертизи на те, що при спорудженні
огорожі суміжними землевласниками
межові знаки були порушені, в
результаті чого існуюча бетонна
огорожа розміщена частково на
земельній ділянці ОСОБА_2, а саме :
протягом -49,99 м. та частково на
земельній ділянці ОСОБА_3, а саме :
протягом 11,34 м., що на думку ОСОБА_2
вказує на порушення її земельних прав
відповідачкою ОСОБА_3, - є такими, що не
заслуговують на увагу, оскільки
суперечать матеріалам справи, так як
ОСОБА_3 залізобетонна огорожа була
споруджена на належній їй земельній
ділянці, площа якої з 2009 року (часу
приватизації ОСОБА_4) і до цього часу є
незмінною, що в суді апеляційної
інстанції ствердили також і
представники сторін. А тому вказана
обставина спростовує факт захоплення
ОСОБА_3 частини земельної ділянки
ОСОБА_2, та факт будівництва ОСОБА_3
залізобетонної огорожі на земельній
ділянці ОСОБА_2, яку остання одержала
пізніше і без погодження меж такої з
ОСОБА_3

Так з Технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку ОСОБА_2 слідує, що така
не містить погодження меж її земельної
ділянки із суміжним землекористувачем
ОСОБА_3 Не є таким доказом протокол №2
від 24.11.2010 року засідання постійної
комісії з питань охорони навколишнього
середовища, раціонального
використання природних ресурсів та
рекреації, та з питань
агропромислового комплексу, земельних
ресурсів та розвитку села, у п.2 якого
зазначено, що по зверненню ОСОБА_10 і
ОСОБА_2 щодо підписання погодження меж
між суміжними землекористувачами,
комісія вирішила доручити голові
комісії ОСОБА_11 підписати погодження
меж за громадян, які відмовилися
підписати погодження меж, який
затверджений рішенням 7 сесії 6
скликання Нересницької сільської ради
№204 від 09.09.2011 року (а.с.188-190 т.1), -
оскільки вказаний протокол стосується
суміжного землекористувача ОСОБА_12, а
не ОСОБА_3, що стверджується заявою
ОСОБА_2 від 15.11.2010 року (т.1 а.с.249). А тому
межі земельної ділянки ОСОБА_2 при
виготовленні їй спірного державного
акту відповідачкою ОСОБА_3 (або ж
попередніми власниками чи
користувачами суміжної земельної
ділянки по АДРЕСА_2) не погоджувались,
що вказує на порушення п.п. 1.12, 1.13, 1.14
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженої
наказом Державного комітету України
по земельних ресурсах №43 від 4 травня
1999 року, яка була чинною на момент
виготовлення та видачі ОСОБА_2 спірного
державного акта на право власності на
земельну ділянку.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом :
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків та
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України, у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Отже, узагальнюючи вищенаведене
колегія суддів приходить до висновку,
що спірні рішення Нересницької
сільської ради підлягають визнанню
незаконними та скасуванню, а виданий на
їх підставі ОСОБА_2 державний акт від
14.06.2012 року слід визнати недійсним.

Разом з тим, заслуговують на увагу
доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що суду не підвідомчі справи щодо
встановлення меж земельної ділянки до
його вирішення органом місцевого
самоврядування, оскільки це випливає з
ст. 158 ЗК України. Таким чином підстав
для задоволення даної позовної вимоги
ОСОБА_3 немає.

Також колегія суддів не знаходить
підстав для задоволення позовної
вимоги ОСОБА_3 про заборону ОСОБА_2
порушувати чи знищувати межові знаки,
визначені по наявній огорожі зважаючи
на наступне.

Чинним ЗК України не передбачено
такого способу захисту як заборона
вчиняти певні дії (ст. 152 ЗК України).

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

Разом з тим, матеріали справи не
містять доказів того, що з боку ОСОБА_2
існує реальна загроза пошкодження чи
знищення паркану протиправним
способом. При цьому не є свідченням
цього пред'явлення ОСОБА_2 позову про
зобов'язання знести паркан, оскільки це
лише є використанням останньою
наданого їй ст.7 Конституції України
права на судовий захист. Однак само по
собі пред'явлення ОСОБА_2 такого позову
не свідчить, що вона має намір якимись
протиправними діями знищити чи
пошкодити паркан.

За таких обставин дана позовна вимога
ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Зважаючи на вищенаведене колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції в
частині вирішення зустрічного позову
ОСОБА_3 підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про часткове задоволення
зустрічного позову.

Що стосується первісного позову
ОСОБА_2, то колегія суддів з цього
приводу констатує наступне.

Пред'явлений ОСОБА_2 позов про
зобов'язання знести паркан
обґрунтовано тим, що такий побудовано
ОСОБА_3 на земельній ділянці, яка
належить їй на підставі державного
акту серії ЯК №332155. На підтвердження
даної обставини ОСОБА_2 посилається на
висновок експертного дослідження за
№151/12 (т.1 а.с.6-8) та висновок судової
експертизи №57 (т.1 а.с.233, 243).

Однак в основу даних доказів
(експертних досліджень) покладено
державний акт ОСОБА_2 серії ЯК №332155,
який наразі визнано апеляційним судом
недійсним.

Таким чином, дані докази не можуть
визнаватися належними та допустимим по
даній справі, а інших якихось доказів
на підтвердження обставин на яких
ґрунтується позов ОСОБА_2 матеріали
справи не містять.

Тобто позов ОСОБА_2 задоволенню не
підлягає через недоведеність, а тому
рішення суду першої інстанції в цій
частині є законним.

Враховуючи все вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, рішення
суду першої інстанції, відповідно до
п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, в частині
вирішення зустрічного позову ОСОБА_3
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення.

Згідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2
підлягає стягненню на користь ОСОБА_3
судовий збір понесений останньою при
подачі апеляційної скарги в розмірі
121,80 грн. (т.3 а.с.51, 52, 57).

Керуючись ст.ст.116, 152, 158 ЗК України,
ст.ст. 10, 60, 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від
31 березня 2014 року в частині вирішення
зустрічного позов ОСОБА_3 скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Нересницької сільської ради,
Закарпатської філії ДП «Центр
державного земельного кадастру», третя
особа - Міськрайонне управління
земельних ресурсів в м.Тячів та
Тячівському районі про визнання
незаконними рішень Нересницької
сільської ради та їх скасування,
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку, про заборону вчиняти певні дії
та про визнання бетонної огорожі
твердою межовою спорудою -
задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати
рішення 8 сесії 6 скликання
Нересницької сільської ради від 17.11.2011
року №251 в частині надання дозволу на
виготовлення нового державного акту
ОСОБА_2, мешканці АДРЕСА_1 з внесенням
змін у конфігурацію земельної ділянки.

Визнати незаконним та скасувати
рішення 10 сесії 6 скликання
Нересницької сільської ради від 16.03.2012
року №370 в частині затвердження нової
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, які
посвідчують право власності на
земельну ділянку гр. ОСОБА_2, мешканки
АДРЕСА_1 для обслуговування житлового
будинку та господарських споруд та
надання у власність цієї земельної
ділянки площею 0,1133 га.

Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серії ЯК
№332155 від 14.06.2012 року, яким посвідчено
право приватної власності ОСОБА_2 на
земельну ділянку площею 0,1133 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд в АДРЕСА_1 з
кадастровим номером :04:005:0074 -
визнати недійсним та скасувати його
державну реєстрацію.

У задоволенні решти позовних вимог
зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять
одна) гривня 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, після чого
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Суддя-доповідач

Судді