Справа № 335/8736/13-ц 2/335/133/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 30» травня 2014 року
м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Апаллонової Ю.В.., при секретарі Франчук
Г.В., за участю: позивача ОСОБА_1
,представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3,представника
відповідача ОСОБА_4, третьої особи
ОСОБА_5, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення
порядку користування житловим
будинком,треті особи ОСОБА_9, ОСОБА_10,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися до
суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення
порядку користування житловим
будинком.

До початку розгляду справи по суті
уточнили позовні вимоги, ОСОБА_1 надав
суду уточнений позов до ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення
порядку користування житловим
будинком, в якості третіх осіб залучив
ОСОБА_9, ОСОБА_10

У позовній заяві зазначав, що він є
власником 1/2 частини домоволодіння
АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 04.12.1996 року
№2-22/1996р.

Іншими співвласниками вказаного
будинку є: ОСОБА_3, якій належить 1/4
частина вказаного домоволодіння;
ОСОБА_6, якій належить 1/8 частина
вказаного домоволодіння; ОСОБА_8 та
ОСОБА_7, які є спадкоємцями після
померлого ОСОБА_11, якому належала 1/8
частина вказаного домоволодіння.

Згідно довідки голови квартального
комітету у АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_1, ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8
Фактично будинок складається зі трьох
окремих частин, з власними виходами на
подвір'я. Згідно технічного паспорту
від 06.11.2012 вказані частини зазначаються
цифрами 1 (№ приміщення) - це помешкання
в якому проживає позивач та члени його
родини: цифра 2 (№ приміщення) - в цьому
помешканні ніхто не проживає: цифра 3 (№
приміщення) вказаному приміщенні
проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_8. та
власником частині цього помешкання
також є ОСОБА_6. але вона у ньому не
проживає.

Площа приміщень у житловому будинку
без прибудов складає 79,1 кв.м, тобто,
праву власності на ? частину будинку
відповідає площа у розмірі 39,65 кв.м.. ;
праву власності на ? частину будинку
відповідає площа у розмірі 19,825 кв.м.

Позивач займає приміщення з цифрою №1
(згідно технічного паспорту) площа яких
складає 39,5 кв.м., тобто на 0,35 кв.м. менше
ніж припадає на його ідеальну частку.
Приміщення з цифрою №2, площа якого 13,2
кв.м - не займає ніхто. Приміщення з
цифрою №3 займає ОСОБА_7 та ОСОБА_8. та
власником частини цього помешкання є
ОСОБА_6. але вона в ньому не проживає.
Площа вказаних приміщень складає 26.8
кв.м.. тобто на 6.975 кв.м. більше ніж
припадає на їх ідеальну частку 1/4 (1/8+1/8).

Також власницею ? частини вказаного
будинку є ОСОБА_3, яка за вказаної
адресою не проживає, має на праві
власності інше житло. На вказаний час
ОСОБА_3 неодноразово зверталася до
судових органів з приводу поділу
будинку й виділення їй частки у натурі
та вселення. У вказаних вимогах їй
судові органи відмовляли, крім питання
про вселення. На час звернення до суду з
позовом внаслідок неправомірних дій
державного виконавця була спроба
вселити ОСОБА_3 у його частину будинку,
де він мешкає разом зі своєю сім'єю, при
цьому ОСОБА_3 не є членом його сім'ї.
Держвиконавець звернулася до суду із
заявою про уточнення рішення. При цьому
є не зрозумілим, чому держвиконавець не
вселила ОСОБА_3 у приміщення цифрою №2.
а ОСОБА_3 не звертається з позовом до
інших співвласників, які фактично
користуються площею більшою, ніж їх
ідеальна частка. ОСОБА_3 та інші
співвласники добровільно
відмовляються вирішити вказаний спір.

Вважає обґрунтованим виділення в його
та членів його сім'ї користування
житлових приміщень №1-2, 1-3, 1-4, 1-5, а також
побудований ним у 2006 році коридор №1-1,
оскільки вказані приміщення він займає
вже на протязі досить тривалого часу,
проводить ремонтні роботи.

Також зазначав, що вказаний жилий
будинок мав інше планування, але
внаслідок ветхості й руйнування у 2001
році було проведене його
перепланування з посиленням несучих
конструкцій, шляхом возведення
перегородки (на цей час це стіна між
приміщеннями з цифрою №1 та №2). Вказане
перепланування було здійснено на
підставі розпорядження голови
Орджонікідзевської районної
адміністрації №2167 від 10.10.2001 року.
Вказане розпорядження було скасовано
рішенням Орджонікідзевського
районного суду М.Запоріжжя 03.03.2005 року
(тобто через 4 роки). Фактично ОСОБА_1 у
2001 році зробив перепланування на
законних підставах, що також
встановлено рішенням Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2008
року (цим рішенням також зафіксовано
висновки судової будівельно-технічної
експертизи №429/430/431 від 02.08.2006 року, про
не можливість демонтажу вказаної
перегородки, оскільки це може привести
до руйнування всього будинку).

Просив суд встановити порядок
користування житловим будинком
АДРЕСА_1, виділивши у користування
ОСОБА_1. житлові приміщення №1-2, 1-3, 1-4, 1-5
площею 39,3 кв.м. та приміщення № 1-1
(коридор) площею 3,9 кв.м.

У процесі слухання уточнив позов та
просив зазначити літеру будинку, як у
техпаспорті, а саме житловим будинком
АДРЕСА_1.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав у повному обсязі на
підставах викладених у позовній заяві,
додатково зазначивши, що у зв'язку із
тим, що не встановлено порядку
користування, державний виконавець
разом із ОСОБА_3 намагаються вселити
ОСОБА_3 у ту частину будинку, якою він
користується вже багато років, що
порушує його права як власника.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечувала, посилаючись на ті
обставини, що ОСОБА_1 і так користується
цими приміщеннями, а тому його права не
є порушеними і він самовільно без її
згоди зробив перепланування у будинку,
а тому і вона може претендувати на ту
частину будинку, яка була
перепланована. На теперішній час вона у
будинку не мешкає, незважаючи на те, що
держвиконавець закінчив виконавче
провадження і буде намагатися
вселитися у будинок.

У судові засідання по цій справі
відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_8, не
з'явилися, причину своєї неявки суду не
повідомили, про відкладення слухання
справи та заперечень на адресу суду не
надано, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлялися судом належним
чином у зв'язку із чим, судом визнана
неповажною причина неявки
відповідачів у судові засідання.

Від відповідача ОСОБА_7 надійшла заява
про розгляд справи за його
відсутністю(а.с.50).

Третя особа ОСОБА_5 у судовому
засіданні в своїх та в інтересах дочки
ОСОБА_10 підтримала позов ОСОБА_1 і
просила його задовольнити.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини
справи, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи, надавши їм оцінку
у сукупності з оголошеними та
дослідженими матеріалами справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, і передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст.
356 ЦК України майно, що є у власності
двох або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві власності (спільне
майно). Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю (ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України).
Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 4 жовтня
1991р. «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», в спорах про поділ будинку в
натурі, учасникам спільної часткової
власності на нього може бути виділено
відокремлену його частину, яка
відповідає розміру їхніх часток у
праві власності. Якщо виділ частки
будинку в натурі не можливий, суд
вправі за заявленим про це позовом
встановити порядок користування
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку.

Судом встановлено, що між сторонами,
які є співвласниками житлового
будинку, виник спір з приводу
встановлення порядку користування
будинковолодіння.

Суд виходить з того, що згідно положень
ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.
319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними
у своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні мови здійснення
цих прав, у тому числі щодо захисту
права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової
власності враховує інтереси всіх її
учасників і забороняє обмеження прав
одних учасників за рахунок інших.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником 1/2 частини домоволодіння
АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 04.12.1996 року
№2-22/1996р.(а.с.9)

Так, Основоположні принципи здійснення
правомочностей власника сформульовані
у статті 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (Рим, 04 листопада
1950 року), що набрала чинності для
України з 11 вересня 1997 року та є
складовою її правової системи
відповідно до вимог статті 9
Конституції України, відповідно до
якого закріплено принцип непорушності
права приватної власності, який
означає право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Так судом встановлено, що іншими
співвласниками вказаного
будинковолодіння є:

ОСОБА_3, якій на підставі рішення
Орджонікідзевського районною суду м.
Запоріжжя від 04.12.1996 року №2-22/1996р.
належить 1/4 частина вказаного
домоволодіння; (а.с.9)

ОСОБА_6, якій на підставі свідоцтва про
право на спадщину) за заповітом від
14.07.1990 року реєстровий №2-3598 належить 1/8
частина вказаного домоволодіння;( а.с.8)

ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які є спадкоємцями
після померлого ОСОБА_11, якому належала
1/8 частина вказаного
домоволодіння(а.с.8)

Згідно довідки голови квартального
комітету №65 від 02.08.2013 у АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_9,ОСОБА_10,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.22)

Як вбачається із матеріалів справи і
встановлено у судовому засіданні, між
сторонами склалися вкрай конфліктні
відносини з приводу користування
вказаним будинковолодінням, про що
свідчать чисельні рішення судів і
поведінка сторін у судовому засіданні.

Так, рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 04.12.1996
року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано частково недійсним
свідоцтво про право власності на ім'я
ОСОБА_1 визнано частково недійсним
договір дарування, визнано факт
прийняття спадщини ОСОБА_3 визнано за
ОСОБА_3 право власності на майно.
Визнано за ОСОБА_3 право власності за
заповітом на ? частину будинку АДРЕСА_1,
право власності на ? частину визнано за
ОСОБА_1 (а.с.9).

Рішенням Заводського районного суду
м.Запоріжжя від 11.09.2008 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_13, ОСОБА_6 про розподіл будинку в
натурі та ухвалення порядку
користування земельною ділянкою та
зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_6 про виділ частки
житлового будинку в натурі
відмовлено.(а.с.10-12)

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 04.11.2008 року
рішення Заводського районного суду
м.Запоріжжя від 11.09.2008 року в частині
відмови у визначенні порядку
користування земельною ділянкою
скасовано та ухвалено нове рішення:
Позов ОСОБА_3 про визначення порядку
користування земельною ділянкою
задовольнити частково. Земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1 залишити у
користуванні співвласників будинку.
Решту судового рішення залишено без
змін. (а.с.13).

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 02.10.2012
року залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 05.02.2013 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_8, ОСОБА_6, про визначення порядку
користування житловим будинком,
вселення, усунення перешкод у
користуванні власністю, задоволено
частково.

Вселено ОСОБА_3 у будинок АДРЕСА_1. В
задоволенні решти вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
припинення права власності на частку у
спільному майні, залишено без
задоволення.(а.с.17-19,53-55)

Як вбачається із технічного паспорту
від 06.11.2012 року (а.с.24) фактично будинок
складається зі трьох окремих частин, з
власними виходами на подвір'я (а.с.24) і
цей факт підтверджується сторонами у
судовому засіданні.

Згідно технічного паспорту від 06.11.2012
року вказані частини зазначаються
цифрами 1 (№ приміщення) - це помешкання
в якому проживає ОСОБА_1 та члени його
родини ОСОБА_9, ОСОБА_10, цифра 2 (№
приміщення), цифра 3 (№ приміщення)
вказаному приміщенні проживають
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та власником частини
цього помешкання також є ОСОБА_6, але
вона у ньому не проживає. Вказане також
підтверджується довідкою голови
квартального комітету від 22.03.2013 року
(а.с.107).

Згідно до техпаспорту площа приміщень
у житловому будинку без прибудов
складає 79,1 кв.м. Тобто, праву власності
на ? частину будинку відповідає площа у
розмірі 39,65 кв.м.; праву власності на ?
частину будинку відповідає площа у
розмірі 19,825 кв.м.

ОСОБА_1 займає приміщення з цифрою №1
(згідно технічного паспорту) площа яких
складає 39,5 кв.м., тобто на 0,35 кв.м. менше
ніж припадає на його ідеальну частку
(1/2) і складає згідно до висновку
експерта від 27.03.2014 року та поясненням
експерта у судовому засіданні ОСОБА_14 -
496/100 частини усього будинковолодіння,
що відповідає з округленням ідеальній
частці в ? частини.

Факт того, що ОСОБА_1 та його родина
проживає у вказаних приміщеннях
тривалий час і користується ними,
проводили у вказаній частині ремонтні
роботи на власний кошт, не спростовано
відповідачами і підтверджується також
поясненнями свідків, які допитані у
судовому засіданні ОСОБА_15 та ОСОБА_16,
які підтвердили факт тривалого
користування саме цими приміщеннями і
ремонтні роботи у вказаних приміщеннях
проведені ОСОБА_1 за його рахунок.

У будинковолодінні також наявне
приміщення з цифрою №2, площа якого 13,2
кв.м. та приміщення з цифрою №3 займає
ОСОБА_7 та ОСОБА_8. та власником частини
цього помешкання є ОСОБА_6 але вона в
ньому не проживає. Площа вказаних
приміщень складає 26.8 кв.м. тобто на 6.975
кв.м. більше ніж припадає на їх ідеальну
частку 1/4 (1/8+1/8).

Також власницею ? частини вказаного
будинку є ОСОБА_3.

На вказаний час ОСОБА_3 неодноразово
зверталася до судових органів з
приводу поділу будинку й виділення їй у
натурі та вселення. Рішенням суду
ОСОБА_3 від 02.10.2012 року вселена у спірне
будинковолодіння.

Постановою державного виконавця від
23.12.2013 року про закінчення виконавчого
провадження встановлено, що стягувачу
забезпечено безперешкодне входження
до приміщення, а саме будинок АДРЕСА_1
та його проживання (перебування) у
ньому. (а.с. 131,132).

Однак, як встановлено у судовому
засіданні і підтверджено ОСОБА_3, при
здійсненні вселення ОСОБА_3 на час
звернення до суду з позовом державним
виконавцем були спроби вселити ОСОБА_3
у частину будинку, якою фактично
користується ОСОБА_1 і де він мешкає
разом зі своєю сім'єю, при цьому ОСОБА_3
не є членом його сім'ї. Крім того,
згідно пояснень ОСОБА_3 у судовому
засіданні, вона на час ухваленні
рішення так і не вселилася у спірне
будинковолодіння і на час ухвалення
рішення у ньому не мешкає, претендує на
вселення у іншу частину
будинковолодіння у тому числі і у ту
частину, яку займає позивач, оскільки
вважає, що ОСОБА_1 проведено
переобладнання будинку без її згоди.

При цьому, ОСОБА_3 у даному судовому
засіданні не зверталася з позовом до
інших співвласників, які фактично
користуються площею більшою, ніж їх
ідеальна частка. Рішенням
Орджонікідзевського районного суду
м.Запоріжжя від 02.10.2012 року ОСОБА_3
відмовлено у задоволенні її вимог про
визначення порядку користування
житловим будинком , оскільки вона не
надала суду доказів щодо можливості
визначення порядку користування
запропонованого нею відповідно до
часток у праві власності, крім того,
кімнати визначені нею не є
відособленими. (а.с 18).

ОСОБА_3 та інші співвласники
добровільно відмовляються вирішити
вказаний спір, що стало причиною
звернення до суду із позовом ОСОБА_1 і
суд вважає, що іншим шляхом він не в
змозі захистити своє право власності
на ? частину будинковолодіння.

З огляду на зазначене, є обґрунтованим
виділення в користування ОСОБА_1 та
членів його сім'ї житлових приміщень
№1-2, 1-3, 1-4, 1-5, а також побудований ним у
2006 році коридор №1-1, оскільки вказані
приміщення він займає вже на протязі
досить тривалого часу, проводить
ремонтні роботи. Встановлення порядку
користування житловим будинком
запропонований позивачем є прийнятним
з урахуванням часток сторін у праві
спільної часткової власності і є
зручним для сторін стосовно умов
розташування кімнат у
будинковолодінні і наявності трьох
відокремлених виходів з будинку.

Окрім того, як встановлено із
технічного паспорту жилий будинок мав
інше планування, але внаслідок
ветхості й руйнування у 2001 році було
проведене його перепланування з
посиленням несучих конструкцій, шляхом
возведення перегородки (на цей час це
стіна між приміщеннями з цифрою №1 та
№2). Вказане перепланування було
здійснено на підставі розпорядження
голови Орджонікідзевської районної
адміністрації №2167 від 10.10.2001 року.
Вказане розпорядження було скасовано
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя 03.03.2005 року
(тобто через 4 роки). Фактично ОСОБА_1 у
2001 році зробив перепланування на
законних підставах, що також
встановлено рішенням Заводського
районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2008
року (цим рішенням також зафіксовано
висновки судової будівельно-технічної
експертизи РСЕБ №429/430/431 від 02.08.2006 року,
про не можливість демонтажу вказаної
перегородки, оскільки це може привести
до руйнування всього будинку).

Ст. 367 ЦК України встановлено, що майно,
що знаходиться у спільної частковій
власності може бути розділено між
співвласниками за домовленістю між
ними.

Якщо виділ в натурі частки із спільного
майна не допускається згідно з законом
або є неможливим (частина третя ст.358 ЦК
України), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник
має право на виділ в натурі частки з
майна, що є у спільній частковій
власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, яки встановлені рішенням
суду по цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ за участю цих
осіб.

Але рішенням Заводського районного
суду м.Запоріжжя від 11.09.2008 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні позову про
розподіл жилого будинку в натурі,
оскільки це неможливо із-за
конструктивних особливостей житлового
будинку, оскільки демонтаж перегородки
може призвести до руйнування будинку,
що тягне за собою порушення
господарського призначення житлового
будинку (а.с.11). Рішення набрало
законної сили, нікім в цій частині не
скасовано.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 р.,
якщо виділ частки в натурі неможливий,
суд вправі за позовом встановити
порядок користування відособленими
приміщеннями.

З огляду на вказані судові рішення
згідно до позицій та пояснень сторін,
доводи ОСОБА_3 про незаконне
перепланування будинку не знайшли своє
підтвердження. Окрім того, як
встановлено судовим рішенням, демонтаж
перегородки у вказаному
будинковолодінні може призвести до
руйнування всього будинку і суд вважає,
що запропонований позивачем порядок
користування будинковолодінням без
зміни розміру ідеальних часток,
відповідає частці кожного у власності
та не буде порушувати права інших осіб.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Позивач бажає користуватись належною
йому часткою житлового будинку та має
на це право.

У відповідності до ст.321 Цивільного
Кодексу України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і порядку, встановлених
законом та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості.

У відповідності до статті 378 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою, вони можуть домовитись про
порядок володіння та користування цим
майном і кожен із них має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Доводи ОСОБА_3 про те, що позивач
самоправно без погодження з нею та
необхідними державними органами,
добудував чи перебудував окремі
приміщення будинковолодіння, не
повинно братися до уваги, оскільки
згідно до ч.4 ст.357 ЦК України
співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Сам факт конфліктного характеру
відносин між сторонами не може бути
також підставою для відмови в позові, і
суд вважає, що право власності позивача
може бути захищено шляхом виділення
йому у користування вказаних приміщень
, що у свою чергу захистить його від
вселення відповідача ОСОБА_3 у належну
йому частину будинковолодіння,
зважаючи на її наміри провести
повторне вселення, крім того, вказаний
порядок фактично склався між
співвласниками, він відповідає
ідеальній частці сторін у праві
спільної часткової власності на
будинок.

Крім того, суд зважує на ті обставини,
що ОСОБА_3 та інші відповідачі із
зустрічними позовами не зверталися,
своїх вимог не заявляли щодо порядку
користування житловим будинком, інший
порядок користування не запропонували,
тому виходячи із меж позовних вимог та
ст. 10 ЦПК України, суд встановлює
порядок користування будинком
визначений позивачем.

Крім того, посилання ОСОБА_3 на те, що
право ОСОБА_1 не порушені,
спростовуються її ж поясненнями і
наявністю її ж заперечень проти позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
встановлення порядку користування
житловим приміщенням не позбавляє
права власності співвласників будинку
і не позбавляє їх права визначити
порядок користування іншою частиною
будинковолодіння у відповідності до їх
часток у праві власності, у тому числі і
шляхом звернення до суду із позову, а
тому суд вважає, що позов є
обґрунтованим і підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Керуючись ст. ст.3, 10,11, 57-61, 88, 208, 209, 212, 214,
215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про встановлення порядку
користування житловим будинком, треті
особи ОСОБА_9, ОСОБА_10 - задовольнити.

Встановити порядок користування
житловим будинком АДРЕСА_1 виділивши
ОСОБА_1 у користування житлові
приміщення № 1-2, 1-3, 1-4, 1-5 площею 39,3 кв.м.
та приміщення 1-1 (коридор) площею 3,9 кв.м.

Стягнути на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1) з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, яка
проживає за адресою: АДРЕСА_3), ОСОБА_6
(яка проживає за адресою: АДРЕСА_4),
ОСОБА_7 (який проживає за адресою:
АДРЕСА_1), ОСОБА_8 (яка проживає за
адресою: АДРЕСА_1) у рівних частках
судові витрати по справі, а саме
судовий збір: 114 (сто чотирнадцять) грн.
70 коп. за подання позовної заяви, 229
(двісті двадцять дев'ять) грн., 40 коп. за
подання заяв про забезпечення доказів.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Ю.В. Апаллонова