Ухвала

іменем україни

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної
О.О.суддів:Дем'яносова М.В.,Касьяна О.П.,
Ступак О.В.,Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
треті особи: обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
"Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки", Личаківська
районна адміністрація Львівської
міської ради, Львівська міська рада,
про припинення права власності,
визнання права власності, виділення в
натурі частки із права спільної
власності та виплату компенсації за
відхилення від ідеальної частки, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 28 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у
якому просила припинити право
власності ОСОБА_7 на 2/100 частини
приміщення горища, що знаходиться в
мезоніні будинку АДРЕСА_1 і стіна якого
межує з кімнатою у належній їй
квартирі, позначеною літерою 2-6 площею
25,3 м2 , визнати за нею право власності на
вказані 2/100 частини приміщення горища,
виділити їй у власність в натурі
частину горища у вказаному будинку у
виді приміщення, яке знаходиться в
мезоніні будинку і стіна якого межує з
кімнатою позначеною літерою 2-6 площею
25,3 м2 ; виплатити ОСОБА_7 компенсацію за
належні йому 2/100 ідеальних частини
приміщення горища в сумі 2903,00 грн, що
внесені на депозитний рахунок
Територіального управління ДСА в
Львівській області.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 24 січня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 28 листопада 2013 року рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 24 січня 2013 року скасовано.

Ухвалено в справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_7 на 2/100
частини приміщення горища, що
знаходиться в мезоні будинку АДРЕСА_1
та межує з кімнатою, позначеною літ. 2-6
площею 25,3 м2 .

Визнано за ОСОБА_6 право власності та
виділено їй в натурі частину будинку
АДРЕСА_1 у виді горища, що межує з
належною їй кімнатою, позначеною літ. 2-6
площею 25,3 м2 .

Виплачено ОСОБА_7 депозитні кошти з
розрахункового рахунку
територіального управління державної
судової адміністрації України у
Львівській області (МФО 825, р/р 0789,
, Банк ГУДКСУ у Львівській
області), внесені позивачем, в сумі 2903,00
грн.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення апеляційного суду
Львівської області від 28 листопада 2013
року скасувати, а рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 24 січня 2013 року залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду Львівської області
від 28 листопада 2013 року не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції
виходив з того, що докази про технічну
можливість виділу позивачу спірної
частини горища відсутні, виділ
позивачу горища площею 51 м2 позбавить
відповідача можливості користуватися
іншою частиною горища площею 73,2 м2 .

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи у справі нове
рішення, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що виділ позивачу
спірної частини горища технічно
можливий, спірна частина горища
конструктивно відділена від іншої
частини та переобладнання для її
виділу не потрібні.

Проте цей висновок суперечить вимогам
закону й матеріалам справи.

Судами встановлено, що сторони є
співвласниками будинку АДРЕСА_1.
Позивачу ОСОБА_6 належить 39/100 частин
вказаного будинку, а ОСОБА_7 - 61/100.

Між сторонами виник спір щодо виділу в
натурі частки горища вказаного
будинку.

Згідно з додатком 1 до 1 ДБН В.2.6-14-97
"Конструкції будівель та споруд,
Покриття будинків та споруд" горище
покриття (дах) - об'ємна верхня
огороджувальна конструкція будинку
(споруди) із замкнутим повітряним
простором (горищем), що утворюється
поверхнею горищного перекриття,
фризовими стінами і покриттям
(покрівлею).

У ст.1 ЗУ "Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку" вказано, що
сходові клітини, вестибюлі, перехідні
шлюзи, позаквартирні коридори,
колясочні, кладові, сміттєкамери,
горища, підвали, шахти і машинні
відділення ліфтів, вентиляційні камери
відносяться до складу допоміжних
приміщень багатоквартирного будинку.

Вказана стаття закону визначає
допоміжні приміщення як такі, що
призначені для забезпечення
експлуатації будинку та побутового
обслуговування мешканців будинку.

Таким чином, горище у розумінні Закону -
це об'ємна верхня огороджувальна
конструкція будинку, що може мати певне
функціональне призначення і
відноситься до складу допоміжних
приміщень багатоповерхового будинку.

Згідно з п.2 ст. 10 ЗУ "Про приватизацію
державного житлового фонду" власники
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні
будинку.

Правовим регулюванням відносин
спільної сумісної власності в Україні
визначаються особливості здійснення
прав власників виходячи з її правового
режиму. Ці особливості полягають у
різних формах реалізації відповідного
права: при спільній сумісній власності
- шляхом взаємного волевиявлення усіх
співвласників, при спільній частковій
власності - лише за волею власника
відповідної частки, виділеної в натурі
з майна, що є у спільній сумісній
власності.

За змістом ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності.

Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому статтею 364 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України
кожен із співвласників має право на
виділ його частки майна, що є у спільній
частковій власності в натурі або його
поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК
України.

За відсутності згоди співвласників про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Під час вирішення зазначених спорів
суди мають враховувати роз'яснення,
викладені в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 04 жовтня 1991
року № 7 "Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності на житловий
будинок". Зокрема, виходячи з положень
ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень,
викладених у пп. 6, 7 зазначеної
постанови, виділ частки в натурі (поділ
будинку) може мати місце за наявності
технічної можливості виділення кожній
із сторін відокремленої частини
будинку із самостійним виходом
(квартири), яка відповідає розміру їх
часток у приватній власності або
наявності технічної можливості
переобладнання будинку в ізольовані
квартири. Якщо виділ частки будинку в
натурі неможливий, суд вправі за
заявленим про це позовом встановити
порядок користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку.

З матеріалів справи вбачається, що
будинок має два входи. Один вхід веде у
приміщення першого поверху, що
належать відповідачу. Інший вхід веде
по сходовій клітці, яка належать на
праві власності позивачу, в приміщення,
що належать їй на праві власності та в
спірне приміщення горища площею 51 м2 .
Ця частина горища технічно ізольована
та відокремлена від іншої частини
горища, яке знаходиться в іншому рівні -
над приміщеннями, що розташовані на
другому поверсі будинку.

Відповідно до розпорядження
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради від 07 вересня
2001 року № 1175 "Про затвердження висновку
ЛОДКБТІ та ЕО "Про визначення ідеальних
долей між співвласниками АДРЕСА_1"
затверджено висновок міжвідомчої
комісії та встановлено, що співвласник
ОСОБА_7 займає приміщення, що складають
61% або 61/100 ідеальних часток: ІУ/16,80 м2
(підвал), У/28,0 м2 (підвал), 1/23,40 м2 (підвал),
1/16,80 м2 (кухня), 2/17,80 м2 (житло), 3/28,50 м2
(житло), 4/17,40 м2 (житло), 5/2,70 м2 (коридор),
6/8,0 м2 (ванна), 7/8,50 м2 (коридор). До
квартири №1 належить сарай під літ "Б2,
гараж під літ. "Г", ворота і огорожа в
спільному користуванні.

Іншим співвласникам належить 39 % або
39/100 ідеальних часток: 1/14,40 м2 (підвал),
П/8,30 м2 (підвал), Ш/2,70 м2 (коридор в
підвалі), УП/11,0 м2 (підвал), 1/8,70 м2 (сх. кл.),
2/12,90 м2 (житло), 3/2,90 м2 (ванна), 4/8,30 м2 (сх.
кл.), 5/5,60 м2 (коридор), 6/25,30 м2 (житло), 7/7,0 м2
(кухня). До квартири № 2 належить гараж
під літ. "Б" .

Горище будинку АДРЕСА_1. не було
предметом розподілу між
співвласниками будинку.

Згідно зі ст. 355 майно, що є у власності
двох або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності.

Тобто, якщо право власності на
допоміжні приміщення не належить
конкретній особі на законних
підставах, такі приміщення вважаються
об'єктами спільної власності власників
квартир чи приміщень у будинку.

Відповідно до ст. 19 Закону спільне
майно ОСББ складається з неподільного
та загального.

Відповідно до ДБН В.2.6-14-97 горище
функціонально використовують:

Таким чином, горища як допоміжні
приміщення житлового комплексу можуть
бути віднесені як до загального, так і
до неподільного комплексу. Це залежить
від того, для яких цілей
використовується горище. Якщо від
горища залежить функціонування
будинку, наприклад, на горищі розміщені
будь-які інженерні комунікації та
технічні пристрої, необхідні для
забезпечення санітарно-гігієнічних
умов і безпеки мешканців, воно
відноситься до неподільного майна.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції в порушення вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, доводів відповідача належним
чином не перевірив, не з'ясував чи є
спірне горище неподільним майном чи
загальним, для яких цілей воно
використовується, чи розміщені на
горищі будь-які інженерні комунікації
та технічні пристрої, необхідні для
забезпечення санітарно-гігієнічних
умов і безпеки мешканців та дійшов
передчасного висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_6

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного
суду Львівської області від 28
листопада 2013 року підлягає скасуванню
з передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 28 листопада 2013 року
скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
апеляційного суду Львівської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: М.В.
Дем'яносов О.П. Касьян О.В. Ступак С.П.
Штелик