Справа № 357/3473/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Федисько К. П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
виселення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з
вказаним позовом, мотивуючи тим, що
відповідачі проживають разом з ними в
однокімнатній квартирі, створюють ряд
незручностей, хоча, фактично, квартира
придбана за кошти позивача ОСОБА_1 та її
мами ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_4, яка
приходиться колишньою свекрухою
позивачу ОСОБА_1, з січня 2014 року без
дозволу вселилася в спірну квартиру де
і проживає га сьогодні. Позивачі
просять суд виселити відповідача
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачі та їх
представники підтримали позов в
повному обсязі.

Відповідачі та їх представник
позов не визнали.

Заслухавши пояснення представника
позивачів, їх представників,
відповідачів, представника
відповідачів, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що
відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 26.12.2001 року ОСОБА_1
придбала квартиру АДРЕСА_1. (а.с.13).

Також, встановленим є те, що
зазначена квартира була придбана
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в період їх шлюбу та
відповідно до рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
від 30.03.2005 року в справі про визнання
права власності на 12 частину квартири,
було визнано вказану квартиру спільною
сумісною власністю подружжя та визнано
за ОСОБА_3 право власності на 12 частину
квартири АДРЕСА_1 (а.с.16).

В судовому засіданні встановлено,
що в спірній квартирі зареєстровані та
проживають позивачі і відповідач
ОСОБА_3, а його мама ОСОБА_4,
зареєстрована в м. Котове Одеської
області. Наведене підтверджується
зібраними матеріалами справи та
поясненнями сторін.

Встановленим є те, що 15.01.2014 року
відповідач ОСОБА_4 приїхала в м. Біла
Церква із-за тяжкого фізичного стану її
сина, який потребував операції та був
15.01.2014 року госпіталізований до
Білоцерківської міської лікарні.
Наведене підтверджується зібраними
матеріалами справи та поясненнями
сторін.

Встановленим є те, що відповідач
ОСОБА_4 до 15.01.2014 року не приїздила в м.
Біла Церква більше п'яти років, не
вселялася в спірну квартиру, не бажала
змінювати місце свого проживання, не
вимагала своєї реєстрації в спірній
квартирі.

Згідно наданих суду письмових
доказів медичної документації,
вбачається, що відповідач ОСОБА_3 в
період часу з 15.01.2014 року і по травень 2014
року тричі перебував на стаціонарному
лікуванні, як в Білоцерківськійміській
лікарні так і в Київській обласній
лікарні, переніс оперативне втручання
щодо ампутації частини кінцівки.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснила,
що без її дозволу бувша свекруха
ОСОБА_4 приїхала в їх квартиру, почала
проживати, готує собі їсти, спить разом
зі своїм сином на одному ліжку, носить
в сумочці свої речі, приходить до
квартири, навіть, коли її сина не має в
квартирі. Відповідач влаштовує сварки,
погрожує продажем своєї частини житла
чужим людям, що призводило до виклику
дільничного інспектора для
врегулювання спору.

Позивач ОСОБА_2 підтвердила
пояснення своєї мами ОСОБА_1? пояснивши,
що ОСОБА_3 зловживав спиртним, вчиняв
сварки, а на даний час захворів і вселив
до квартиру свою матір, заважають
спокійно проживати.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що
його матір приїхала з ним до м.Біла
Церква в січні 2014 року, так як у нього
виявилися проблеми зі здоров'ям,
починалася гангрена ноги. ОСОБА_4
ніколи не претендувала на житло в м.
Біла Церква, а має своє власне
помешкання в м. Котове Одеської
області. ОСОБА_4 на даний час вимушена
тимчасово проживати в спірній
квартирі, так як її допомоги потребує
ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_3 перебуває в
неприязних відносинах з бувшою
дружиною ОСОБА_1, яка має на меті
виселити його і ОСОБА_4 з квартири, а
тому створює нестерпні умови
проживання.

Відповідач ОСОБА_4 суду
пояснила, що не має наміру постійно
проживати в квартирі сина і його бувшої
дружини, а тимчасово на запрошення
свого сина приходить до квартири щоб
доглянути свого хворого сина і має
намір залишитися поки він буде
потребувати такої допомоги. В спірній
квартирі не має речей ОСОБА_4, вона не
вчиняла ніколи сварок, нікого не
виганяла з квартири, а разом з сином
пропонували продати квартиру, чи
сплатити частку, щоб вирішити наявний
житловий спір, бо спільне проживання її
сина з позивачами неможливе.

Допитані в судовому
засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5
суду пояснили, що між позивачами і
відповідачами склалися неприязні
відносини, виникають сварки через
проживання в квартирі ОСОБА_4

При вирішенні
даного позову суд виходив з наступного.

Так, відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до до ч.1ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд звертає увагу на ту обставину,
що спірне житло перебуває в спільній
сумісній власності позивача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_3, та є безпідставним
твердження позивачів про те, що
квартира належить, лише, їм. Збільшення
частки у майні не є предметом даного
спору.Крім того, позивач в 2005 році
визнала, що відповідач ОСОБА_3 має право
на 12 частину спірної квартири, яка
придбана сторонами в шлюбі. Рішення
суду про визнання за ОСОБА_3 право
власності на 12 частину цієї квартири не
оскаржено, набрало законної сили, а
отже, є безпідставним твердження, що
позивач є єдиним власником квартири
АДРЕСА_1. Крім того, суд критично
ставиться до позиції позивачів, з
приводу того, що відповідач ОСОБА_4 без
будь-яких правових підстав вселилася
та постійно проживає в спірній
квартирі, оскільки сама позивач ОСОБА_1
неодноразово в судовому засіданні
зазначила, що особистих речей ОСОБА_4 в
квартирі не має, вона носить свої речі в
сумочці. Також, не доведене постійне
проживання ОСОБА_4 в спірній квартирі,
не має жодних доказів її претензій на
житлову площу в спірній квартирі.

Відповідачі по справі є матір'ю та
сином. Встановлено, що ОСОБА_4
поселилася в помешкання свого сина
виключно у зв'язку з його хворобою та
перебуванням в лікарні. Відповідачі не
заперечують того, що тимчасово і
періодично ОСОБА_4 необхідно і слід
проживати разом з сином, який потребує
стороннього догляду. ЇЇ перебування в
спірній квартирі здійснюється зі згоди
співвласника цієї квартири - ОСОБА_3

Також, виселення з квартири
АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_4 на підставі
ст. 116 ЖК України є неаргументованим та
не узгоджується з встановленими судом
фактами. Самі по собі факти кількох
сварок між сторонами та їх звернення до
правоохоронних органів не може
розцінюватися як доказ протиправної
поведінки особи. Так, позивачі
зазначають, що ОСОБА_4 чужа їм людина і
не має право проживати в їх помешканні,
тому вони і звертаються до дільничного
інспектора, однак як було вже
зазначено, ОСОБА_4 з січня 2014 року
перебуває періодично в спірній
квартирі з дозволу свого сина, тобто
члена її сім'ї і її проживання є
вимушене та виправдане необхідністю
догляду хворого.

Отже, оцінюючи наявні докази в їх
сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи, суд дійшов висновку,
що заявлені позивачем вимоги не
підлягають до задоволення з наведених
вище підстав.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.64,156 ЖК України, ст.ст. 317ЦК України
ст. ст. 10, 60, 88, 212 - 215,296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Суддя О. Я. Ярмола