Справа № 639/3525/13-ц
№2/639/522/14
РІШЕННЯ

Іменем України

2 червня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі: головуючого судді
Іванової І.В.

за участю секретаря
Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним
акту погодження меж, зобов'язання
вчинення певних дій, суд-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулись ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в якому просили визнати
недійсним акт погодження меж земельної
ділянки від 26.10.2002 року та зобов'язати
ОСОБА_1 усунути порушення чинного
законодавства та норм забудови, що були
викликані неправомірним будівництвом
на межі суміжних ділянок гаражу та
інших господарських споруд за власний
рахунок.

В обґрунтування позову посилаються на
те, що в 1998 році ОСОБА_1 придбала частину
житлового будинку, розташованого за
адресою АДРЕСА_1. Будинок розміщений на
земельній ділянці, яка перебувала в
користуванні попереднього власника
житлового будинку на умовах та в
порядку чинного на момент виникнення
правовідносин законодавства. 23.01.2004
року сусід ОСОБА_1 - ОСОБА_3 отримала
державний акт на право власності на
земельну ділянку розміром 0,1000 га,
розташовану за адресою АДРЕСА_2. В ході
набуття права власності на зазначену
земельну ділянку було допущено значні
порушення чинного законодавства, а
саме акт погодження меж земельної
ділянки від 26.10.2002 р. складений
виконавцем землевпорядних робіт
ОСОБА_4 містить завідомо недостовірні
дані, зокрема: серію, номер паспорту та
підпис ОСОБА_2 були внесені без його
відома та згоди; запис «відмовились» у
рядку суб'єкта землекористування, що
знаходиться АДРЕСА_1, внесений без його
відома, у зв'язку з тим, що його не було
повідомлено про необхідність
погодження межі земельних ділянок, а
також відтиск печатки Комунального
виробничого
житлово-ремонтно-експлуатаційного
підприємства Жовтневого району,
поставлений без жодних правових
підстав, в порушення визначеного
порядку погодження меж земельних
ділянок; житловий будинок за адресою
АДРЕСА_1 належить кільком
співвласникам на праві спільної
часткової власності, отже відповідно
до статті 120 ЗК України узгоджувати
межі суміжних земельних ділянок
необхідно з усіма співвласниками, що не
було зроблено при складанні Акту
погодження меж земельної ділянки від
26.10.2002р. Крім того факт підроблення
підпису гр.ОСОБА_2 підтверджується
фактом надсилання листа
Узгоджувальної комісії Харківської
міської ради від 09.07.2004р., яким ОСОБА_2
запрошено для розгляду питання з
приводу суміжного землекористування
земельними ділянками АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3, тоді як згідно Акту погодження
меж земельної ділянки від 26.10.2002р. у
якому гр.ОСОБА_2 начебто своїм підписом
засвідчив свою згоду з визначеними
межами земельної ділянки АДРЕСА_2.
Таким чином, відповідачем порушено
порядок узгодження меж між ним і
користувачами суміжних ділянок, що
стало причиною введення в оману
працівників органів державної влади та
як наслідок неправомірного погодження
технічної документації з узгодження
меж та відведення земельної ділянки
АДРЕСА_2. Крім того, зазначили, що
відповідач у процесі використання
земельної ділянки постійно порушує
права суміжних землекористувачів,
зокрема при розміщенні та спорудженні
господарських будівель виходить за
межі власної земельної ділянки,
встановив паркан на земельній ділянці
АДРЕСА_1, чим безпідставно порушив
встановлені та внесені в Державний
земельний кадастр межі земельних
ділянок, фактично здійснивши
самовільне зайняття частини сусідньої
земельної ділянки, розміщує власні
господарські споруди у спосіб, що
призводить до засмічення та
забруднення сусідніх земельних
ділянок, створення незручностей для їх
користувачів, порушує визнані та
встановлені норми добросусідства.
Окрім спорудження паркану
відповідачем здійснено будівництво
гаражу та інших господарських
будівель, які були розміщені
відповідачем безпосередньо на межі
ділянок та менше ніж за 10 м до
найближчої стіни житлового будинку
позивача, що є порушенням п.7.50 ДБН 360-92,
та перешкоджає позивачу нормально
користуватись земельною ділянкою для
обслуговування житлового будинку,
створює надзвичайно несприятливі
умови проживання (постійне затінення,
виникнення протягів, засмічення
прибудинкової території позивача),
порушує базові права позивача.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_6 мали у повному
обсязі та надали пояснення відповідні
вищенаведеному.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позов підтримав повність та надав
пояснення відповідні вищенаведеному .
Крім того пояснив, що ні діями
відповідачки ні Актом погодження меж
земельної ділянки від 26 жовтня 2002 року
його права не порушені. Він заперечує
лише проти того, що Акт погодження
меж земельної ділянки від 26 жовтня 2002
року підписував він.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення
позову заперечувала підтримала свої
письмові заперечення , в яких зазначила
, що вона є власницею земельної ділянки
АДРЕСА_2, що підтверджується державним
актом на право власності на земельну
ділянку від 23.01.2004р., який ніким не
скасований і в даний час є правомочним.
Технічна документація була
затверджена відповідно до чинного
законодавства органами державної
влади, акти яких також не скасовані та
неоспорені. Зазначила, що позивачі на
підтвердження факту підроблення
підпису ОСОБА_2 в акті погодження меж
земельної ділянки надають лише лист
узгоджувальної комісії Харківської
міської ради від 09.07.2004р., яким ОСОБА_2
запрошено для розгляду питання з
приводу суміжного землекористування
земельними ділянками АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3, будь яких інших доказів
позивачами до суду не надано. Претензії
ОСОБА_1 до того, що з нею не була
узгоджена межа земельної ділянки
АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 також безпідставні.
ОСОБА_1 набула право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 у 1998 році. Але
всі узгодження по земельній ділянці та
право на забудову надавала ОСОБА_3
колишня власниця домоволодіння
АДРЕСА_1 ОСОБА_7, що підтверджується її
власноручною заявою - згодою. Також
зазначила, що АДРЕСА_2 вона проживає
більш ніж 40 років. За цей час жодного
рішення вона не приймала без
узгодження з інтересами співвласників,
сусідів та органів місцевого
самоврядування. На підставі згоди
ОСОБА_7 рішенням Жовтневої районної
ради м. Харкова від 04.03.86р. №56-10 їй
надано дозвіл на будівництво
господарських будівель та
переобладнання у житловому будинку.
Рішенням Жовтневої районної ради м.
Харкова від 20.03.1990р. №54-104 було прийнято
до експлуатації теплиці літ. «Е», «З»,
«Д» АДРЕСА_2 та закріплено додатково за
домоволодінням АДРЕСА_2 земельну
ділянку площею 249 кв.м. Відповідно до
зазначених рішень було внесено зміни в
технічну документацію ХМБТІ на
житловий будинок АДРЕСА_2. Як
вбачається з технічного паспорту,
зазначені будівлі не враховуються КП
ХМБТІ як самочинно збудовані. Цей факт
також підтверджується витягом з
реєстру прав власності на нерухоме
майно №25988937, виданим КМ ХМБТІ 28.04.2010р.,
згідно якого самочинно побудованого
нерухомого майна на зазначеній
земельній ділянці не має. Таким чином,
будівлі, які розташовані на земельній
ділянці АДРЕСА_2, збудовані, прийняті до
експлуатації у встановленому законом
порядку та не є самовільними, як
стверджують позивачі. Доказів того, що
відповідачка збудувала паркан на інші
споруди за межами своєї земельної
ділянки позивачами не надано. Рішенням
ХІІІ сесії ХХІV скликання Харківської
міської ради №110/03 від 30.04.2003р. їй
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 999,99 кв.м. по вул. Щедрина
в м. Харкові, на підставі якого, ОСОБА_3
було видано державний акт на право
власності. Також зазначила, що обраний
позивачам спосіб захисту права як
визнання недійсним документу, що є
частиною технічного звіту по
встановленню в натурі (на місцевості)
меж земельної ділянки діючим
законодавством не передбачений. Крім
того, позивачі посилаються на
наявність паркану та господарських
будівель, що нібито розміщені не у
відповідності до вимог законодавства,
разом з тим, жодних доказів відносно
дійсного існування таких об'єктів, їх
фактичного розміщення, відповідності
чи не відповідності такого розміщення
дійсним нормам законодавства не
надають.

Також подала заяву про застосування
строку позовної давності, в якій
просила застосувати строк позовної
давності до вимог позивачів та
відмовити в задоволенні позову з
підстав пропуску строку позовної
давності, та зазначила, що позивачі
були обізнані щодо дійсних меж
земельних ділянок, що підтверджується
тим фактом, що складання, видача,
реєстрація і зберігання державних
актів на право власності не землю
проводиться після перенесення в натурі
меж земельної ділянки та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками, а
оскільки ОСОБА_3 отримала державний акт
у 2004 році, то позивачі були обізнані про
межі її земельної ділянки, оскільки
продовжували землекористування у
межах, що встановлені Актом погодження
меж земельної ділянки та Державним
актом на право власності на землю. Будь
яких заяв та клопотань про поновлення
строку від позивачів не надходило.

Представник відповідачки ОСОБА_3 ,
ОСОБА_8 проти задоволення позову
заперечувала з підстав зазначених в
письмових запереченнях.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив.

Суд, вислухав пояснення, сторін, їх
представників , дослідивши матеріли
справи, приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
обґрунтовані та не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України..Захист
цивільних прав - це передбачені законом
способи охорони цивільних прав у разі
їх порушення чи реальної небезпеки
такого порушення. Під способами
захисту суб'єктивних цивільних прав
розуміють закріплені законом
матеріально - правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення(визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушення. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів передбачений ст. 16 ЦК
України. Як правило, власник порушеного
права може скористатися не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права. Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до п. 1.16. «Інструкції
про порядок складання, видачі,
реєстрації і зберігання державних
актів на право власності на землю і
право постійного користування землею,
договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди) та договорів оренди
землі», затвердженої наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах від 04.05.99о N 43 (в
редакції, що була чинна на момент
виникнення правовідносин), технічна
документація зі складання державного
акта на право приватної власності на
землю, на право колективної власності
на землю, на право власності на землю
або на право постійного користування
землею включає ….кадастровий план
земельної ділянки, складений за
результатами зйомки.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.198 ЗК
України кадастрові зйомки - це
комплекс робіт, виконуваних для
визначення та відновлення меж
земельних ділянок. Кадастрова зйомка
включає: а) геодезичне встановлення меж
земельної ділянки; б) погодження меж
земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами; та
інше.

Таким чином, акт погодження меж
земельної ділянки є складовою частиною
кадастровою зйомки, яка входить до
технічної документації при складанні
державних актів на право приватної
власності на землю і право постійного
користування землею та не являється
ані правочином ані рішенням органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернувшись до суду з позовом, обрали
такий спосіб захисту своїх цивільних
права та інтересів як визнання
недійсним акту погодження меж
земельної ділянки, який не
передбачений діючим законодавством, у
тому числі і спеціальними нормативними
актами, тому суд приходить до висновку,
що слід відмовити у задоволені
позовної вимоги про визнання акту
погодження меж земельної ділянки, що
розташована за адресою АДРЕСА_2 від
26.10.2002р.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
ОСОБА_1 усунути порушення чинного
законодавства та норм забудови, що були
викликані неправомірним будівництвом
на межі суміжних ділянок гаражу та
інших господарських споруд за власний
рахунок, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
по справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановить наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин ,які мають
значення по справі. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема , звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до уваги докази, які не стосуються
предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 12.06.1998 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_9 реєстр.№1139, належить на
праві власності 42/100 часток житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель, що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку Серія ХР
№066046 від 23.01.2004р. ОСОБА_3 належить на
праві власності земельна ділянка,
площею 0,1000 га, що розташована за
адресою АДРЕСА_2.

Рішенням Виконавчого комітету
Жовтневої районної ради народних
депутатів Харківській області від
04.03.1986р. №56-10 ОСОБА_3 надано дозвіл на
будівництво господарських будівель, у
тому числі гаражу та сараю, та
переобладнання у житловому будинку.

Рішенням Виконавчого комітету
Жовтневої районної ради народних
депутатів Харківській області від
20.03.1990р. №54-104 було прийнято в
експлуатацію гр.ОСОБА_3 теплиці літ.
«Е», «З», «Д» АДРЕСА_2 та закріплено
додатково за домоволодінням АДРЕСА_2
земельну ділянку площею 249 кв.м.

Будь яких доказів про те, що у складі
домоволодіння АДРЕСА_2 є самочинно
збудовані господарські споруди
позивачами не надано.

Також в матеріалах справи є копія
довідки ОСОБА_7 від 22.05.1985р., що
проживала за адресою АДРЕСА_1, та
являлась безпосередньою сусідкою
ОСОБА_3, що проживає за адресою АДРЕСА_2
про те, що вона не заперечує проти того,
щоб ОСОБА_3 побудувала свій гараж на
своїй ділянці по межі з її ділянкою.

При цьому позивач ОСОБА_1 не надала до
суду доказів, які б визначали межі
земельної ділянки, яка знаходиться в її
користуванні, а також не надала
доказів того, що позивач ОСОБА_3 при
розміщенні та спорудженні
господарських будівель вийшла за межі
власної земельної ділянки, встановивши
паркан на земельній ділянці по АДРЕСА_1,
та порушила встановлені та внесені в
Державний земельний кадастр межі
земельних ділянок, фактично здійснивши
самовільне зайняття частини сусідньої
земельної ділянки, а також розмістила
власні господарські споруди у спосіб,
що призводить до засмічення та
забруднення сусідніх земельних
ділянок, створення незручностей для їх
користувачів, порушує визнані та
встановлені норми добросусідства.

Крім того, в матеріалах справи взагалі
відсутні належні та допустимі докази
того, що домоволодіння або земельна
ділянка АДРЕСА_3 належить позивачу
ОСОБА_2 на праві приватної власності
або користування, а тому суд приходить
до висновку, що позивач ОСОБА_2 взагалі
не довів того факту, що він є сусіднім,
з відповідачем ОСОБА_3,
землекористувачем та його права та
інтереси можуть бути порушені.

За положеннями ЦПК України сторони
мають рівні процесуальні права і
обов'язки. Позивач сам вибирає, який
позов та до кого пред'явити до суду.
Предмет позову як його один з основних
елементів представляє собою
матеріально-правову вимогу позивача до
відповідача, яка витікає зі спірної
матеріально-правової відносини, з
приводу якої суд повинен ухвалити
рішення у справі. Підставами позову є
обставини, якими позивач обґрунтовує
вимоги.

При цьому суд зазначає, що сторонам по
справі, судом неодноразово роз'яснені
вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно
тих обставин, що докази подаються
сторонами, а судом тільки оцінюються.

У відповідності до положень ст. 10 ЦПК
України суд сприяв всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи,
роз'яснював позивачам їх права та
обов'язки, вживав заходи для надання
позивачу можливості скористатися
належними йому правами, з'ясовував
наявність клопотань до суду.

Таким чином, враховуючи те, що позивачі
не скористались своїми процесуальними
правами в частині подання доказів, а
саме не надали до суду доказів того, що
діями позивача ОСОБА_3 в частині
встановлення паркану та будівництвом
господарських споруд, порушено їх
права та законні інтереси, то суд
відмовляє у задоволенні позовної
вимоги про зобов'язання ОСОБА_1 усунути
порушення чинного законодавства та
норм забудови, що були викликані
неправомірним будівництвом на межі
суміжних ділянок гаражу та інших
господарських споруд за власний
рахунок, у зв'язку з недоведеністю

Щодо заяви відповідача ОСОБА_3 про
застосування до вимог позивачів
позовної давності, то суд зазначає
наступне, що оскільки положення
цивільного законодавства про позовну
давність поширюється лише на випадки
пред'явлення обґрунтованого позову, то
в зв'язку з тим, що судом не встановлено
підстав для задоволення позову ОСОБА_1
та ОСОБА_2- позовна давність на
встановлені правовідносини
застосована бути не може..

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає,
що позов не обґрунтований та не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3,4, 8,10,15,57-60,209,212-215,218,294
ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області протягом 10
днів з дня проголошення , особи які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя І.В.
Іванова