КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/1147/14-ц
Провадження № 2/520/3115/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

за участю секретаря -
Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

Київської районної адміністрації
Одеської міської ради

до ОСОБА_2,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,

Київської районної адміністрації
Одеської міської ради

в особі органу опіки та піклування

про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Київська районна адміністрація
Одеської міської ради звернулася з
позовом до ОСОБА_2, в якому з
урахуванням уточнень просила суд
виселити ОСОБА_2 разом з усіма
проживаючими особами з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення, а також стягнути судові
витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Київська
районна адміністрація Одеської
міської ради посилається на те, що
основним квартиронаймачем квартири
АДРЕСА_1 була ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2

У 2010 році позивачу стало відомо про те,
що у вказаній квартири після смерті
основного квартиронаймача проживає
ОСОБА_2, без відповідної реєстрації та
правових підстав для цього, займаючи
житлову площу, права користування якою
не має.

Позивач також вказує, що в матеріалах
цивільної справи № 2-3318/11, яка
перебувала в провадженні судді
Київського районного суду м. Одеси
Куриленко О.М. за позовом ОСОБА_2 до
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання права користування житловим
приміщенням, зобов'язання укласти
окремий договір найму, та який був
ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 09.07.2013 року залишений без
розгляду за заявою позивача, після її
розгляду судами різних інстанцій майже
протягом трьох років, наявні довідки КП
«ЖКС «Чорноморський» від 06.12.2010 року,
08.12.2010 року, з яких вбачається
відсутність будь-яких юридичних
підстав для проживання ОСОБА_2 у
спірній квартирі.

Згідно довідки, яка була надана ОСОБА_2
при розгляді вищезгаданої цивільної
справи, станом на 08.05.2012 року за адресою
- АДРЕСА_2 зареєстровані 2 особи - ОСОБА_4
та ОСОБА_5. ОСОБА_2, відповідач по справі,
була зареєстрована за вказаною адресою
з 15.10.1999 року та знята з реєстрації
10.06.2010 року, тобто після смерті ОСОБА_3
Зазначене, на думку позивача, свідчить,
що в період з 15.10.1999 року - 10.06.2010 року
ОСОБА_2 була зареєстрована за
вищевказаною адресою (АДРЕСА_2), однак
своїми діями відповідачка штучно
погіршила свої житлові права.

Київська районна адміністрація
Одеської міської ради стверджує, що
ОСОБА_2 мала законне право користування
будинком АДРЕСА_2.

Враховуючи наведене, Київська районна
адміністрація Одеської міської ради
вважає, що правових підстав для
визнання права користування квартирою
АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 не має, у зв'язку із
чим підлягає виселенню як така, що
самоправно зайняла житлове приміщення.

У судовому засіданні представник
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради наполягав на
задоволенні позовних вимог.

Представник ОСОБА_2 у судове засідання
з'явився, проти задоволення позову
заперечував, вказував на сплив строку
позовної давності, а також на те, що
ОСОБА_2 проживала із ОСОБА_3 однією
родиною, вселилася до спірної квартири
з її згоди, а тому має право
користування цим житлом.

Представник відповідачки зазначав, що
у ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син -
ОСОБА_6, який мешкає у квартирі АДРЕСА_1
разом із нею, а тому задоволення
позовних вимог призведе до порушення
прав малолітньої дитини.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування Київської районної
адміністрації Одеської міської ради у
судове засідання не з'явився, 30.05.2014
року подав до канцелярії суду заяву, в
якій просив розглянути справу за його
відсутності на розсуд суду з
урахуванням прав та інтересів дитини
(а.с. 44).

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про необхідність часткового
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні
основним квартиронаймачем квартири
АДРЕСА_1 була ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2

Вказана квартира не приватизована та
перебуває у комунальній власності.

Київська районна адміністрація
Одеської міської ради є виконавчим
органом Одеської міської ради та
створюється нею з метою реалізації
функцій місцевого самоврядування на
території Київського району міста
Одеси згідно із Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні».

Київська районна адміністрація
Одеської міської ради у своїй роботі
керується чинним законодавством
України, рішеннями Одеської міської
ради, її виконавчого комітету,
розпорядженнями міського голови та
Положенням про Київську районну
адміністрацію Одеської міської ради №
384-УІ від 28.02.2011 року.

Згідно зазначеного положення
Київська районна адміністрація
Одеської міської ради у галузі
житлово-комунального господарства
виконує функції уповноваженого органу
власника житлового фонду жилих та
нежилих приміщень; видає ордери на
заселення особами, які перебувають на
квартирному обліку в районі, на
підприємствах, в установах та
організаціях району; вирішує питання
оформлення та переоформлення
особистих рахунків на житло; вирішує
питання укладення та внесення змін до
договорів найму жилих приміщень та їх
бронювання; видає розпорядження про
надання жилих приміщень у
встановленому законом порядку тощо.

У 2010 році позивачу стало відомо про те,
що у вказаній квартири після смерті
основного квартиронаймача ОСОБА_3
проживає ОСОБА_2, без відповідної
реєстрації місця проживання та
правових підстав для такого
проживання, займаючи житлову площу,
права користування якою не має.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була
зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 та
знята з реєстрації 10.06.2010 року, тобто
після смерті ОСОБА_3 (а.с. 15).

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 2 від 12.04.85
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2
двічі зверталася до суду з позовом до
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання права користування житловим
приміщенням та зобов'язання укласти
договір найму.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 09.07.2013 року у справі № 2-3318/11
перший позов ОСОБА_2 залишено без
розгляду (а.с. 9), а щодо другого 21.01.2014
року апеляційним судом Одеської
області було ухвалено рішення, яким
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 21.11.2013 року скасовано, у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено
(а.с. 18-20).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській,
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 21.01.2014 року станом на момент
розгляду даної справи є чинним, має для
суду преюдиційне значення.

Даним рішенням апеляційного суду
встановлено, що ОСОБА_2 вселилась у
спірну квартиру без укладення угоди з
наймачем про порядок користування
спірною квартирою. Питання про
реєстрацію у даній квартирі не ставила,
до житлово-експлуатаційної
організації з цього приводу не
зверталась. Її твердження з приводу
ведення спільного господарства з
наймачем квартири ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, не знайшли свого
підтвердження, оскільки наведені нею
факти участі у веденні домашнього
господарства, як то придбання кухонної
витяжки та заміна вхідних дверей,
носять разовий характер і не свідчать
про спільне позивачкою та наймачем
вирішення поточних питань утримання
житла, узгоджене використання
особистих коштів у спільних інтересах.

Статтею 109 ЖК України передбачено,
що виселення із займаного житлового
приміщення допускається з підстав,
встановлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Враховуючи зазначені обставини та
положення чинного житлового
законодавства є підстави для визнання
відповідачки ОСОБА_2 такою, що займає
житлове приміщення без належних
правових підстав та її виселення зі
спірного приміщення.

Суд не приймає до уваги посилання
представника ОСОБА_2 на сплив строку
позовної даності тому що оскільки
названі порушення мають триваючий
характер, то постійно відсувається
початковий момент перебігу позовної
давності.

Крім того, суд враховує і те, що з травня
2010 року тривав судовий процес у справі
за позовом ОСОБА_2 до Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
права користування житловим
приміщенням та зобов'язання укласти
договір найму.

Так, рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 30 січня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
6 листопада 2012 року, позов ОСОБА_2 було
задоволено - встановлено факт
проживання однією родиною ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з 2002 року по 23 лютого 2010 року,
визнано за ОСОБА_2 право користування
квартирою АДРЕСА_1, а також зобов'язано
Київську районну адміністрацію
Одеської міської ради укласти із
ОСОБА_2 договір найму вказаного
житлового приміщення.

Зазначене рішення Київського
районного суду м. Одеси було набрало
законної сили 6 листопада 2012 року та
було чинним до 10 квітня 2013 року, тобто
до моменту його скасування ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ (а.с. 7-8).

За таких обставин, Київська районна
адміністрація Одеської міської ради
дізналась про порушення своїх прав при
отриманні ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 квітня 2013 року, а тому
посилання представника ОСОБА_2 на
пропуск позивачем строку позовної
давності суд вважає помилковими.

В даному випадку суду необхідно також
дослідити чи не будуть порушені при
виселенні права малолітнього сина
відповідачки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві
приватної власності на підставі
договору дарування від 07.12.2009 року
належить 14/25 житлового будинку АДРЕСА_3
загальною площею 144,43 кв.м., житловою
площею - 62,21 кв.м.

Факт належності ОСОБА_2 частини
вказаного житлового будинку
підтверджується оригіналом
інформаційної довідки з реєстру прав
власності на нерухоме майно станом на
23.05.21014 року (а.с. 47-48).

Виходячи з цього, суд вважає, що
виселення ОСОБА_2 зі спірної квартири
АДРЕСА_1, не зашкодить правам її
малолітньої дитини, адже відповідачка
забезпечена іншим житлом.

Разом із тим, не підлягають задоволенню
позовні вимоги Київської районної
адміністрації Одеської міської ради в
частині виселення, окрім відповідачки
ОСОБА_2, усіх інших осіб, проживаючих у
квартирі АДРЕСА_1.

Позовні вимоги у цій частині є
неконкретизованими та абстрактними.
Крім того, суд не може вирішувати
питання про виселення з квартири інших
не встановлених осіб, які не приймали
участі у справі в якості відповідачів.

Відповідно до п.п. 8, 13 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» ухвалене у справі
рішення має бути гранично повним,
ясним, чітким. Резолютивна частина
повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні
й такі, що випливають зі встановлених
фактичних обставин, висновки по суті
розглянутих вимог і залежно від
характеру справи давати відповіді на
інші питання, зазначені у статтях 215 - 217
ЦПК.

Суд не має права вирішувати
питання про права та обов'язки осіб, не
залучених до участі у справі, оскільки
це є порушенням норм процесуального
права, які тягнуть за собою безумовне
скасування рішення суду (пункт 4
частини першої статті 311, пункт 4
частини першої статті 338 ЦПК).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог та з
урахуванням мінімальної ставки
судового збору покладаються на
відповідачку.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Позов Київської районної
адміністрації Одеської міської ради -
задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 (останнє відоме місце
реєстрації: АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на
користь Київської районної
адміністрації Одеської міської ради 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. витрат по
сплаті судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення його вступної та
резолютивної частини. У разі якщо
рішення було ухвалено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
Петренко В. С.