Справа № 369/1523/14-ц Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/3591/14 Доповідач у 2
інстанції МельникКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

05 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 04
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом та просив
стягнути з відповідача на його користь
неустойку за прострочення сплати
аліментів в сумі 6444,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
17.05.2013 року було стягнуто з відповідача
на користь позивача аліменти в розмірі
1/6 частини всіх видів заробітку,
починаючи з 22.04.2013 року, а 12.09.2013 року
було відкрито виконавче провадження
щодо примусового виконання цього
рішення суду.

Позивач вказує, що відповідач до грудня
2013 року не сплачував аліменти,
внаслідок чого станом на 14.02.2014 року
утворилась заборгованість по виплаті
аліментів в сумі 5793,79 грн. Таким чином,
позивач вважає, що має право на
отримання пені за прострочення сплати
аліментів з квітня 2013 року по грудень
2013 року.

Рішенням Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 12
березня 2014 року позов задоволено

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
неустойку за прострочення сплати
аліментів в розмірі 6 444 грн. 87 коп.

Не погоджуючись з цим рішенням,
відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм процесуального та
матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач не сплачував аліменти з
квітня 2013 року по грудень 2013 року,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, тому вимоги щодо
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
17.05.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2, аліменти в розмірі 1/6 частини
всіх видів заробітку, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму щомісячно до
закінчення дитиною навчання, а саме до
30.06.2014 року, починаючи з 22.04.2013 року.

12.09.2013 року ВДВС Голосіївського РУЮ у м.
Києві було відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом №
369/2660/13-ц від 17.05.2013 року про примусове
виконання вказаного рішення.

Згідно довідки-розрахунку
заборгованості по сплаті аліментів
вбачається, що за період з 22 квітня 2013
року по 22 серпня 2013 року боржнику
нарахована заборгованість в сумі 2011, 39
грн. Стягнення аліментів не
проводилось, оскільки відомостей про
сплату заборгованості по аліментам від
боржника не надходило, заборгованості
на час звільнення, тобто на 22.08.2013 р.,
становить 2011, 39 грн. (а.с. 7).

Згідно довідки-розрахунку
заборгованості по сплаті аліментів
виданої ВДВС Печерського РУЮ у м.
Києві, станом на 01.01.2014 року відповідачу
нарахована заборгованість в сумі 5793
грн., 79 коп. (а.с. 5).

Відповідно до ст.196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки /пені/ у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Як роз'яснено в п.22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 року
за № 3 "Про застосування судом окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів",
передбачена ст.196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки /пені/ настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення.

Колегія суддів вважає, що у виникненні
заборгованості є вина відповідача,
оскільки він є працездатним за віком та
станом здоров'я, офіційно
працевлаштований, але почав сплачувати
аліменти позивачу тільки з січня 2014
року. Доказів про тяжкий сімейний чи
матеріальний стан відповідача, що
могло б бути підставою для зменшення
розміру неустойки, ним суду не надано.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму.

Проте, приймаючи наданий позивачем
розрахунок пені, суд вищезазначеного
не врахував та не зазначив
обґрунтованого розрахунку пені в
мотивувальній частині рішення.

З урахуванням довідок відділу
державної виконавчої служби про суми
нарахованих та сплачених аліментів та,
враховуючи ту обставину, що позивач
розраховував неустойку з дня
прострочення і до дати подачі позову -
14.02.2014, то колегія суддів визначає
наступний розмір пені.

МісяцьРозмір нарахованих
аліментівРозмір сплачених
аліментівРозмір пені за 1
деньКількість днів прострочення (від
дня порушення платником аліментів
свого обов'язку щодо їх сплати до дня
подачі позові 14.02.2014 року)Розмір
пеніКвітень 2013395,00-3,952901145,50Травень
2013376,21-3,76259973,84Червень 2013304,59-
3,05229698,45Липень 2013752,99- 7,531981490,94Серпень 2013
309,07-3,09167516,03Вересень 2013 579,63-
5,80137794,60Жовтень 2013959,43-9,591061016,54Листопад
20131182,68-11,8376899,08Грудень 2013934,58-9,3545420,75

Всього за період з квітня 2013 року і по
грудень 2013 рік - 7955,73 грн.

Таким чином, позивач має право на
отримання з відповідача неустойки за
прострочення сплати аліментів у
розмірі 7955,73 грн., але оскільки позивач
просив стягнути пеню саме у розмірі
6444,87 грн. та враховуючи принцип
диспозитивності, то колегія суддів
вважає за необхідне залишити до
стягнення розмір пені, встановлений
рішення суду першої інстанції.

При цьому відповідач зазначає, що з
нього добровільно утримувалися
аліменти на користь позивача, однак
вказане спростовується наступним.

Відповідно до звіту Державної
екологічної інспекції у Київській
області про здійснення відрахувань та
виплат від 24.03.2014 року, з відповідача
ОСОБА_1 утримувалось 50% заробітної
плати на підставі виконавчого листа №
2-844/2011 від 04.04.01 року та особистої заяви
відповідача за період з 23.03.2001 року по
22.08.2013 року (а.с. 25). Однак, з цього звіту
не вбачається, що саме позивачу
перераховувалися ці аліменти у розмірі
1/6 частки доходу позивача, а тому доводи
апелянта про вчасне виконання свого
обов'язку щодо сплати аліментів
позивачу є необґрунтованими.

Крім того, в довідці Державної
екологічної безпеки України № 6-6-419 від
25.03.2014 року зазначено про те, що з
відповідача утримуються аліменти на
користь ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1
згідно постанови ВП № 41404707 з 29.01.2014
року. До моменту отримання цих постанов
аліменти утримувались з відповідача
ОСОБА_1 згідно його заяви.

При цьому у довідці не зазначені
відомості щодо перерахування позивачу
аліментів за період з 23.08.2013 року по
грудень 2013 року.

Таким чином, відповідач не надав
належних та допустимих доказів на
підтвердження тієї обставини, що з
нього утримувались аліменти на користь
позивача саме за період з квітня 2013
року по грудень 2013 року.

Доводи апелянта про те, що відповідно
до його заяви від 04.01.2013 року з нього
утримувалися аліменти на користь
позивача у розмірі 1/6 частки від доходу
є необґрунтованими, оскільки судове
рішення про стягнення аліментів у
такому розмірі було проголошено лише
17.05.2013 року, тобто пізніше ніж позивач
звернувся з заявою про добровільне
стягнення з нього аліментів на користь
позивача.

Інших вагомих, достовірних та
достатніх доводів, які б містили
інформацію щодо предмета доказування і
спростовували висновки суду першої
інстанції та впливали на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом першої інстанції
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. 309 ЦПК
України могли б бути підставою для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 04
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: