АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 31 березня 2014 року у справі за
позовом Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України та Приватного
акціонерного товариства «Український
інститут із проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок» до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
пов'язаної з незаконним звільненням
працівника,

в с т а н о в и л а :

у січні 2014 року Прокурор Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері звернувся до
суду з позовом в інтересах держави в
особі адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України та ПрАТ
«Український інститут із проектування
і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок» до
ОСОБА_1, в якому просив стягнути з
останнього на користь ПрАТ
«Діпрозв'язок» 42 780,45 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що
рішенням Вінницького районного суду
від 19.12.2012 року визнано незаконним та
скасовано наказ про звільнення ОСОБА_2
з роботи, поновлено останнього на
роботі у ПрАТ «Діпрозв`язок» та
стягнуто з підприємства на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу у розмірі 33 780,45 грн,
3 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди та витрати на правову
допомогу в розмірі 6 000 грн. Оскільки
незаконне звільнення відбулося з вини
відповідача, то шкода заподіяна
підприємству виплатою вищезазначених
сум підлягає стягненню з останнього.

Справа № 760/1388/14 Апеляційне
провадження: № 22-ц-796/6687/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Коробенко С.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай
Л.Д.Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 31.03.2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ПрАТ «Український інститут
із проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок» в якості
відшкодування шкоди, заподіяної
товариству внаслідок незаконного
звільнення працівника, в розмірі 33 780,45
грн. В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в позові.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не взяв
до уваги, що рішення про визначення
організаційної структури,
встановлення чисельності працівників
і затвердження штатного розпису
товариства приймається колегіальним
органом, а не особисто ним, як головою
правління. Він же лише підписав наказ
про звільнення. Суд при вирішенні спору
не встановив особу, винну у звільненні
ОСОБА_2

У судовому засіданні апелянт підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Представник позивача Пушкарьов О.Г. та
представник ПрАТ «Діпрозв'язок»
Серебряков М.М. просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін
посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Представник Державої служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України в судове засідання
не з`явився, про день та час розгляду
справи повідомлений у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомив, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у його відсутності, за правилами
ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
14.12.2011 року наказом голови правління
ВАТ «Український інститут по
проектуванню засобів та споруд зв'язку
«Діпрозв'язок», в подальшому
перейменованого в ПрАТ
«Діпрозв'зязок», ОСОБА_1 було видано
наказ № 288/к про звільнення ОСОБА_2 з
посади головного інженера з охорони
праці з 14.12.2011 року за п.1 ст.40 КЗпП
України у зв'язку зі скороченням штату
працівників.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 19.12.2012 року, яке
набрало законної сили, позов ОСОБА_2
задоволено та скасовано наказ № 288/к
від 14.12.2011 року про його звільнення.
Поновлено ОСОБА_2 на роботі в ПрАТ
«Діпрозв'язок» на посаді провідного
інженера з охорони праці № 07 та
стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 33 780,45 грн.,
в рахунок відшкодування моральної
шкоди - 3 000 грн. та витрати на правову
допомогу - 6 000 грн. Зазначене рішення
було виконане ПрАТ «Діпрозв'язок»
повністю.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач є службовою особою, яка
винна у незаконному звільненні
працівника, а відтак останній має
покрити шкоду, завдану підприємству у
розмірі сплаченого середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно зі ст. 237 КЗпП України суд
покладає на службову особу, винну в
незаконному звільненні або
переведенні працівника на іншу роботу,
обов'язок покрити шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації у
зв'язку з оплатою працівникові часу
вимушеного прогулу або часу виконання
нижчеоплачуваної роботи. Такий
обов'язок покладається, якщо
звільнення чи переведення здійснено з
порушенням закону або якщо власник чи
уповноважений ним орган затримав
виконання рішення суду про поновлення
на роботі.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 19.12.2012 року
поновлено ОСОБА_2 на роботі в ПрАТ
«Діпрозв'язок» на посаді провідного
інженера з охорони праці № 07 та
стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 33 780,45 грн.
Рішення набрало законної сили та
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 33 780,45 грн. ОСОБА_2
виплачено.

Відповідно до п. 8.4.6 Статуту ПрАТ
«Діпрозв'язок» голова правління видає
накази, розпорядження та інші рішення
щодо діяльності товариства; затверджує
штатний розклад; визначає та
затверджує організаційну структуру
підрозділів; вирішує питання підбору,
розстановки, підготовки та
перепідготовки кадрів, наймає та
звільняє працівників товариства,
вживає до них заходи заохочення та
накладає стягнення відповідно до
чинного законодавства України, Стутуту
та внутрішніх документів товариства.

Виходячи з обов`язків та повноважень
голови правління суд першої інстанції
дійшов правильних висновків про те, що
саме відповідач як голова правління є
винною особою у незаконному звільненні
ОСОБА_2

Посилання апелянта на те, що рішення
про визначення організаційної
структури, встановлення чисельності
працівників і затвердження штатного
розпису товариства приймаються
колегіальним органом, а не особисто
головою правління, колегія суддів не
може визнати обгрунтованими, оскільки
в даному випадку мова йде не про
незаконність прийнятих рішень щодо
зміни штату товариства або його
організаційної структури, а про
недотримання трудового законодавства
під час прийняття індивідуального
кадрового рішення, пов'язаного зі
звільненням конкретного працівника
товариства.

Також не заслуговують на увагу доводи
апелянта про те, що він особисто не був
залучений як відповідач, чи як третя
особа при розгляді справи про
поновлення на роботі.

Так, при розгляді справи про поновлення
на роботі ОСОБА_2 відповідачем було
ПрАТ «Діпрозв'язок», головою правління
якого був ОСОБА_1, а відтак останній
досвірно знав як про судовий розгляд,
так і про прийняте судом рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, може сама
звернутися з заявою про свою участь у
справі. Із заявою про вступ до участі у
справі як третя особа ОСОБА_1 не
звертався.

Відтак саме по собі не залучення судом
до участі у справі голови правління як
третьої особи при вирішенняі спору про
поновлення на роботі не спростовує
висновків суду у даній справі.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції законне та
обґрунтоване і не можу бути скасоване з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 31 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді