Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/778/2064/14
Головуючий у 1-й інстанції:Котляр А.М.
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

суддів: Полякова О.З.

Бабак А.М.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 11 листопада 2013 року по
справі позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті
особи: ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_5 про
поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА :

В грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи:
ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_5 про поділ
майна подружжя, який неодноразово
уточнював.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що З 10.08.1996 року по 25.06.2012 року
він перебував у шлюбі із ОСОБА_3 В 2007
році вони вирішили придбати квартиру,
що будувалась ТОВ «АРМАС». Для її
придбання, він уклав кредитний договір
на суму 38000 доларів США. Для
забезпеченням зобов'язання його мати
ОСОБА_5за договором іпотеки передала
банку «ТАС-Комерцанк» належну їй
квартиру АДРЕСА_1. Отримані кредитні
кошти були передані ТОВ «АРМАС» для
будівництва квартири АДРЕСА_2, в якій
зараз проживає ОСОБА_3 із їх спільною
дитиною.

Вважає, що договір кредиту укладався в
інтересах сім'ї, а тому зобов'язання за
договором виникло для ОСОБА_4 та ОСОБА_3
Після розірвання шлюбу він продовжує
сплачувати гроші за кредит.

Станом на 29.10.2013 року він має сплатити
Банку кредитні кошти в розмірі 22 486,85
доларів США, що в еквівалентно 179 669,93
грн.

Враховуючи викладене просив суд
визнати спільним майном подружжя
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зобов'язання за
кредитним договором на суму 179 669,93 грн.;
стягнути з ОСОБА_3 на його користь в
якості компенсації ? суми боргу в
розмірі 89 834,96 грн. та ? частину внесків
та платежів за користування кредитним
коштами відповідно до кредитного
договору в розмірі 25 234,33 грн. та ?
частину компенсації за сплачені
страхові внески в розмірі 641 грн., а
також судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 11 листопада 2013 року позов
задоволено частково.

Визнано кредитний договір від 20.11.2007
року, укладеним між ОСОБА_4 та АКБ
«ТАС-Комерцбанк», таким, що укладений в
інтересах подружжя, а зобов'язання за
договором спільним боргом ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
суму сплачених коштів за кредитним
договором в розмірі 25 234 грн. 33 коп., суму
сплачених страхових внесків за
кредитним договором в розмірі 641 грн. та
суму сплаченого судового збору в
розмірі 258 грн. 75 коп.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції і обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задолвенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3,4 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи,порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права .

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу свої вимог і
заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів
справи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у
шлюбі з 10.08.1996 року по 25.06.2012 року (а.с.
13-14).

Від шлюбу мають неповнолітню
дитину ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після
розірвання шлюбу проживає разом із
матір'ю.

28.08.2007 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_6 (за договором - довірителями)
було укладено договір доручення №29 із
ТОВ «АРМАСС». За умовами договору ТОВ
«АРМАСС» зобов'язалося організувати
будівництво та отримання у власність
довірителями квартири АДРЕСА_2.
Вартість об'єкту будівництва оцінена
сторонами у 49350 доларів. США(а.с. 10-11).

Пунктом 3.5. вказаного договору
доручення визначено, що якщо кошти
вносить один із подружжя вважається,
що він діє за згодою іншого з подружжя.

20.11.2007 року між АКБ
«Тас-Комерцбанк» та ОСОБА_4

укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_4 отримав 38000 доларів США на
споживчі цілі (а.с. 4).

З метою забезпечення зобов'язання за
договором кредиту, ОСОБА_5 було
укладено договір іпотеки із АКБ
«Тас-Комерцбанк», за яким ОСОБА_5
передано в іпотеку банку належну їй
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

11.08.2008 року на підставі
свідоцтва, виданого управлінням
житлового господарства Запорізької
міської ради від 11.08.2008 року, право
власності на квартиру АДРЕСА_2 було
зареєстровано у рівних частинах за
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6.

Право вимоги за кредитним договором
перейшло від АКБ «ТАС-комерцбанк» до
ПАТ «Сведбанк», після чого право вимоги
перейшло до третьої особи по справі ПАТ
«Дельтабанк», що підтверджується
відповідними договорами (а.с. 9, 42. 49, 50).

Відповідно до ч. З ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором ,є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно з положеннями ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, укладений другим
із подружжя без її, його згоди, якщо цей
договір виходить за межі дрібного
побутового. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

На підставі ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку ,що
укладений 20.11.2007 року між АКБ
«Тас-Комерцбанк» та ОСОБА_4

кредитний договір було укладено в
інтересах сім"ї ОСОБА_4, так як в заяві
від 27.03.2009 року на адресу ВАТ «Сведбанк»
ОСОБА_3 повідомила банк, що не проти
підписання її чоловіком договору про
внесення змін та доповнень до
кредитного договору, а отримання
ОСОБА_4 20.11.2007 року за цим договором 38000
доларів ,що еквівалентно 191 900 грн. і
внесення 21.11.2007 року саме цієї суми 191 900
грн. для будівництва житла т.2 а.с.60,61 ,
беззаперечно свідчить, що кредитні
кошти були використані в інтересах
сім"ї.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4
продовжував сплачувати платежі за
договором кредиту. Так, з 01.07.2013 по
29.10.2013 року позивачем було сплачено
50468,66 грн. в рахунок погашення тіла та
відсотків по кредиту, що
підтверджується наданими суду
квитанціями (а.с 75, 92-97, 168-170). Також
ОСОБА_4 було сплачено страхові внески,
передбачені умовами договору, в
розмірі 1282,05 грн. і районним судом
правомірно стягнута половина вказаної
суми з відповідачки.

Разом з тим, судова колегія не може
погодитися з рішенням суду в частині
задоволення позовних вимог про
визнання забов'язання за договором
спільним боргом ОСОБА_3. та ОСОБА_4.

По - перше судом не зазначено за
яким договором визнано спільний борг.

У відповідності до вимог ч.1 ст.20 ЦК
України право на захист особа здійснює
на свій розсуд.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів передбачені ч.2 ст.16 ЦК
України і вибраний позивачем спосіб
захисту ,шляхом визнання спільного
боргу законодавством не передбачений.

Судом першої інстанції правомірно
відмовлено у стягненні з відповідачки
залишку боргових зобов" язань і рішення
суду в цієї частині сторонами не
оскаржується.

На підставі вищенаведеного,
судова колегія вважає, що висновки суду
першої інстанції в частині визнання
зобов"язань за договором спільним
боргом сторін не відповідають вимогам
закону та матеріалам справи і тому
рішення суду в цієї частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні вказаних
позовних вимог.

В інший частині рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи і підстав для його
зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307,309,317 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 11 листопада 2013 року у цій
справі - скасувати в частині визнання
зобов'язаннь за договором спільним
боргом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ухвалити в
цієї частині нове рішення про відмову
у задоволенні цих позовних вимог.

В інший частині рішення суд залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: