Головуючий суду 1 інстанції - Чаркіна
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 2-2109/12
Провадження № 22ц/782/824/14
РІШЕННЯ

Іменем України

02 червня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів - Ступіної Я.Ю., Околота Г.М.

при секретарі: Булгаковій М.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Луганська від 23 січня 2013 року

у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о
в и л а:

У жовтні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, в обґрунтування якого
вказав, що 27.02.2008 року між відкритим
акціонерним товариством „Комерційний
банк „Надра", правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
„Комерційний банк „Надра" та ОСОБА_2
укладено кредитний договір № ПК 65/08-05,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
отримала кредит на споживчі цілі у
розмірі 20000 грн. зі сплатою 2,5 %
відсотків на місяць, строком по 15.02.2011
року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 27.02.2008 року між позивачем та
ОСОБА_3 укладено договір поруки,
відповідно до умов якого останній
зобов'язався відповідати перед
позивачем за зобов'язаннями ОСОБА_2 по
зазначеному кредитному договору, як
солідарні боржники.

В порушення вимог закону та умов
договору ОСОБА_2 зобов'язання за
вказаним кредитним договором належним
чином не виконує, у зв'язку з чим станом
на 02.02.2011 року за нею утворилася
заборгованість у розмірі 31461,82 грн., яка
складається з: 16767,98 грн. -
заборгованість за кредитом, 10028,45 грн. -
заборгованості за відсотками, 4305,39 грн.
- пеня, 360 грн. - штраф.

Позивач просив суд стягнути солідарно
з відповідачів на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» заборгованість за
кредитним договором № ПК 65/08-05 від
27.02.2008 року у розмірі 31461,82 грн. та судові
витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Луганська від 23 січня 2013 року
позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено. Суд стягнув
солідно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 31461,82 грн. Вирішено питання про
судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Луганська від 25 грудня 2013 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове
рішення.яким стягнути з позивача
заборгованості у розмірі 24676,18 грн., яка
складається з: 15902,76 грн. -
заборгованість за кредитом, 8743,42 грн. -
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 30 грн. - штраф,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги
підтримав.

Представник банку в судовому засіданні
апеляційну скаргу визнав частково, а
саме в частині стягнення
заборгованості за тілом кредиту та
відсоткам. Що стосується доводів
апеляційної скарги в частині пені та
штрафу, то вважав, що вони задоволенню
не підлягають.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилися, про час і місце
повідомлені належним чином і в
установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачем ОСОБА_3 рішення суду не
оскаржують, а відповідач ОСОБА_2 не
надала суду доказів наявності
повноважень стосовно права оскарження
рішення суду і в частині іншого
відповідача, тому в частині стягнення
заборгованості з ОСОБА_3 як поручителя
рішення суду не є предметом перегляду
судом апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив з того, що ним були
встановленні факти про те, що 27.02.2008
року між відкритим акціонерним
товариством „Комерційний банк
„Надра", правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
„Комерційний банк „Надра" та ОСОБА_2
укладено кредитний договір № ПК 65/08-05,
згідно умов якого ОСОБА_2 отримала
кредит на споживчі цілі у розмірі 20000
грн. зі сплатою 2,5 % відсотків на місяць,
строком по 15.02.2011 року.

27.02.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 з
метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором укладено договір поруки,
відповідно до умов якого останній
зобов'язався відповідати перед
позивачем за зобов'язаннями ОСОБА_2 по
зазначеному кредитному договору, як
солідарні боржники.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за
вказаним кредитним договором належним
чином не виконала, тим порушила пункти
2.3.1,.2.32 кредитного договору, у зв'язку з
чим станом на 02.02.2011 року за нею
утворилася заборгованість у розмірі
31461,82 грн., яка складається з 16767,98 грн. -
заборгованість за кредитом, 10028,45 грн. -
заборгованості за відсотками, 4305,39 грн.
- пеня, 360 грн. - штраф.

Тому суд першої інстанції з
урахуванням зазначених обставин,
керуючись ст. ст. 525, 526, 546, 554, 1054 ЦК
України, дійшов висновку, що з
відповідачів у солідарному порядку
підлягає стягненню заборгованість за
кредитним договором у розмірі 31461,82
грн., підстав для звільнення
відповідачів від обов'язку за
вказаними договорами судом не
встановлено.

Проаналізувавши встановлені судом
першої інстанції обставини по справі,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
щодо наявності права позивача на
стягнення заборгованості за кредитним
договором від 27.02.2008 року. Однак, що
стосується розміру заборгованості, то
в цій частині висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Визначаючи розмір заборгованості за
тілом кредиту в сумі 16767,98 грн., по
процентам в сумі 10028,45 грн., суд не в
повному обсязі врахував суми, які були
внесені відповідачем ОСОБА_2 в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором як до часу звернення
позивача до суду із позовом, так і під
час розгляду справи в суді першої
інстанції, тобто за період з березня 2011
року по березень 2012 року.

Так, відповідачем ОСОБА_2 в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором за період з березня 2008 року
по березень 2012 року було сплачено 9340
грн., що підтверджується квитанціями
(а.с. 91-101).

Згідно розрахунку, який наданий
позивачем, відповідачем ОСОБА_2 в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором за період з
березня 2008 року по березень 2010 року
сплачено 7290 грн. 93 коп.

Під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції ні представник
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра», ні
представник ОСОБА_2 не заперечували
тих обставин, що в рахунок погашення
тіла кредиту відповідачем сплачена
сума 3659,16 грн., а не 3232,02 грн. як це
зазначено в розрахунку позивача, а
різниця між сплаченою сумою та тілом
кредиту підлягає зарахуванню в рахунок
погашення відсотків, оскільки
відповідачем погашення заборгованості
за період з березня 2008 року по вересень
2008 року здійснювалося у відповідності
до умов договору, а здійснювані після
цього платежі підлягають зарахування в
рахунок погашення заборгованості за
відсотками у відповідності до п. 2.4
кредитного договору ПК 65/08-05 від 27.02.2008
року, яким передбачено якщо на протязі
дії договору позичальник несвоєчасно
та/чи неповністю вніс черговий
мінімально необхідний платіж та/чи
інші платежі, передбачені цим
договором, то банк приймає виконання
позичальником своїх зобов'язань по
цьому договору в наступному порядку:
простроченні відсотки за користування
кредитом; відсотки за користування
кредитними коштами; пені та штрафи;
прострочена сума кредиту; сума кредиту.

Отже різниця між загальною сплаченою
сумою, яка зазначена позивачем в
розрахунку заборгованості та сумою яка
фактично сплачена відповідачем ОСОБА_2
складає 2049,07 грн., різниця між
зарахованою сумою, яка пішла на
погашення тіла кредиту та фактично
сплаченою становить 427 грн. 14 коп. (3659,16
грн. - 3232,06 грн.), отже різниця за
відсотками становить1621 грн. 93 грн. (2049,07
грн. - 427,14 грн.), що підтверджується
матеріалами справи та не
заперечувалося представниками сторін
під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції.

Тому на момент винесення рішення суду
заборгованість за кредитним договором,
яка виникла станом 02.02.2011 року
становила за тілом кредиту - 16340 грн.84
коп., за відсотками - 8406 грн. 52 коп.

Таким чином, проаналізувавши
встановлені судом першої інстанції
обставини у їх сукупності, апеляційний
суд вважає, що підлягає стягненню з
відповідачів солідарно на користь
позивача заборгованість за тілом
кредиту в сумі 16340 грн.84 коп., за
відсотками в сумі 8406 грн. 52 коп.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідачів солідарно
пені та штрафу, то суд першої інстанції
вважав, що вимоги в цій частині
підлягають задоволенню, виходячи із
того, що відповідачі у зазначений в
договорі строк платежі не вносили, тому
відповідно до умов договору повинні
сплатити на користь позивача пеню і
штраф.

Проаналізувавши встановлені судом
першої інстанції обставини по справі,
колегія суддів вважає, що вказані
висновки суду першої інстанції в
частині стягнення пені
підтверджується матеріалами справи та
відповідають вимогам закону.

Як вбачається із пояснень представника
відповідача наданих під час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції
розрахунок пені наданий позивачем ним
не оскаржується.

Разом з тим, стягуючи з відповідачів
штраф у розмірі 360 грн. суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
пунктом 4.2. договору передбачено, що у
разі прострочення позичальником
строку сплати мінімально необхідного
платежу по погашенню кредиту,
визначеного у п.п. 2.3.2 цього договору
більш ніж на 2 дні позичальник сплачує
банку фіксований штраф у розмірі 30 грн.

Отже п. 4.2 кредитного договору
передбачено фіксований розмір штрафу -
30 грн., який нараховується та
стягується одноразово і не передбачає
повторність його нарахування. Ці
обставини не заперечувалися
представником публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»
під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з
відповідачів солідарно на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» підлягає
стягненню штраф у розмірі 30 грн.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що судом застосована подвійна
відповідальність у вигляді штрафу та
пені за одне й і те ж саме порушення, не
заслуговують на увагу, виходячи з
наступного.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Право встановлювати в договорі розмір
та порядок нарахування неустойки
надано сторонам ч. 2 статті 551 ЦК
України.

За правилами статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Із системного аналізу статті
вбачається, що штраф є
відповідальністю, яка залежить лише
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання й у часі
визначається з настанням однієї з
подій як невиконання або неналежне
виконання зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
певну суму, яка залежить не тільки від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Тобто пеня та штраф є різними видами
неустойки як засобу юридичної
відповідальності, а не окремими видами
штрафних санкцій.

Штраф має разовий характер, тобто
вичерпується з настанням самого факту
порушення зобов'язання.

У разі порушення виконання договірних
зобов'язань чинне законодавство не
встановлює для учасників кредитних
відносин обмежень передбачати в
договорі одночасне стягнення пені і
штрафу, що узгоджується зі свободою
договору, встановленою статтею 627 ЦК
України.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або невиконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання). У
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, сплата неустойки.

Тобто, законодавство не містить
заборони щодо застосування різних
видів правових наслідків в разі
порушення зобов'язання.

Колегія суддів з урахуванням положень
ст.360-7 ЦПК України, враховує правову
позицію Верховного Суду України за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення із мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, яка викладена у
постанові від № 6-116цс 13 від 06.11.2013 року,
що у разі встановлення у договорі
різних видів цивільно-правової
відповідальності за різні порушення
його умов, одночасне застосування
таких заходів відповідальності не
свідчить про недотримання положень,
закріплених у ст. 61 Конституції України
щодо заборони подвійної
цивільно-правової відповідальності за
одне і те саме порушення.

Відповідно до п. 4.1 договору у разі
прострочення позичальником строку
сплати мінімально необхідного платежу
по погашенню кредиту, визначеного у п.п.
2.3.2 цього договору, а також у випадку
прострочення строку виконання
зобов'язань позичальника щодо
повернення кредиту, сплати всіх
нарахованих відсотків, комісій та
можливих штрафних санкцій у строк,
визначений у п. 3.3.5 цього договору,
позичальник сплачує банку пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на час виникнення заборгованості, від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення.

Згідно п. 4.2. договору у разі
прострочення позичальником строку
сплати мінімально необхідного платежу
по погашенню кредиту, визначеного у п.п.
2.3.2 цього договору більш ніж на 2 дні
позичальник сплачує банку фіксований
штраф у розмірі 30грн.

Так, при укладенні договору сторони
погодилися, що банком пеня
застосовується за прострочу виконання
зобов'язань позичальника щодо
повернення кредиту сплати всіх
нарахованих відсотків, комісій та
можливих штрафних санкцій, штраф - за
прострочення позичальником строку
сплати мінімально необхідного платежу
більш ніж на 2 дні по погашенню кредиту.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_2 неодноразово
порушувала умови кредитного договору,
зокрема, щодо повноти та своєчасності
сплати платежів, а також не повернення
кредиту в цілому у передбачений
договором строк.

Із тексту позовної заяви
вбачається, що підставою для
нарахування позивачем відповідачу
пені було порушення позичальником
строків виконання зобов'язання щодо
повернення кредиту, сплати всіх
нарахованих відсотків, комісій, а
штрафу - прострочення сплати
мінімально необхідного платежу,
визначеного у п.п. 2.3.2 кредитного
договору.

Зазначене свідчить про те, що
закріплення у договорі
відповідальності у вигляді пені та
штрафу має місце не за одне й те саме
порушення, а є застосуванням різних
видів неустойки за різні порушення
умов договору.

Посилання апелянта на порушення вимог
ч. 1 ст. 61 Конституції України в даному
випадку є помилковим, оскільки
законом не обмежено застосування
штрафу та пені відносно одного і того ж
порушення одночасно. В ч. 1 ст. 61
Конституції України передбачено, що
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме порушення. Однак,
пеня і штраф є окремими видами штрафних
санкцій, а не видами юридичної
відповідальності. При цьому, неустойка
відповідно до чинного законодавства та
вітчизняної наукової доктрини має
подвійну правову природу і виступає і
як спосіб забезпечення виконання
зобов'язання, і як штрафна санкція.

За таких обставин, з урахуванням
викладеного колегія суддів вважає, що
стягнута солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»
заборгованості за кредитним договором
№ ПК 65/08-05 від 27.02.2008 року підлягає
зменшенню з 31461 грн. 82 коп. до 29082 грн. 75
коп. (16340 грн.84 коп. + 8406 грн. 52 коп. +
4305грн. 39 коп. + 30 грн.) та судові витрати
з 434 грн. 62 коп. до 410 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 23 січня 2013 року змінити,
зменшивши суму стягнутої солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» заборгованості за
кредитним договором № ПК 65/08-05 від
27.02.2008 року з 31461 грн. 82 коп. до 29082 грн. 75
коп., судових витрат з 434 грн. 62 коп. до 410
грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної
сили негайно після його проголошення,
але може бути оскаржене безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів після його проголошення у
касаційному порядку.

Головуючий

Судді: