справа № 361/996/14-ц
провадження № 2-др/361/4/14
Броварський міськрайонний суд
Київської області у складі:
головуючого-судді Дутчака І.М.,при
секретарях Бас Я.В., Чуняк
Н.А.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду заяву ОСОБА_4,
правонаступником якої є ОСОБА_5, про
ухвалення додаткового рішення,
У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до П’ятнадцятої
київської державної нотаріальної
контори, у якому зазначала, що
відповідно до заповіту від 14 листопада
1996 року її батько ОСОБА_7 все належне
йому на праві власності майно
заповідав їй, тому після його смерті
воно мало перейти до неї.
Рішенням Броварського міського суду
Київської області від 07 червня 1999 року
у справі за позовом ОСОБА_8 до неї,
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_9 і ОСОБА_10
про встановлення факту перебування у
фактичних шлюбних відносинах, визнання
заповіту недійсним, визнання права
власності на 5/8 часток будинку,
встановлення факту прийняття спадщини,
позовні вимоги ОСОБА_8 було задоволено
частково. Суд встановив факт прийняття
ОСОБА_8 спадщини після смерті чоловіка
ОСОБА_7 та визнав за ОСОБА_8 право
власності на 1/6 частку домоволодіння
АДРЕСА_1

У подальшому зазначене рішення
міського суду було скасовано 15 червня
2000 року постановою Президії Київського
обласного суду.

24 квітня 2001 року їй, ОСОБА_4,
П’ятнадцятою київською державною
нотаріальною конторою було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на 5/6 часток житлового
будинку АДРЕСА_1 відповідно до
свідоцтва про право власності на 5/6
часток вказаного житлового будинку,
виданого на підставі рішення виконкому
Броварської міської ради від 20 лютого
2001 року № 69.

Оскільки вказане вище свідоцтво про
право на спадщину не скасоване,
Комунальне підприємство Броварської
міської ради "Броварське БТІ" не має
можливості зареєструвати за нею право
власності на весь будинок, тому вона
змушена звернутися до суду з цим
позовом про скасування свідоцтва про
право на спадщину за заповітом.

Просила скасувати видане їй свідоцтво
про право на спадщину за заповітом від
24 квітня 2001 року, видане П’ятнадцятою
київською державною нотаріальною
конторою, на 5/6 часток житлового
будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати цю
нотаріальну контору видати їй
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на весь вказаний вище
спадковий житловий будинок.

У березні 2012 року ОСОБА_4 подала до суду
заяву про залучення до участі у справі
другого відповідача - Броварську
міську раду Київської області.
Додатково позивач просила визнати за
нею, ОСОБА_4, як спадкоємцем за
заповітом після смерті ОСОБА_7 право
власності на все домоволодіння АДРЕСА_1
та видати їй свідоцтво про право
власності на весь житловий будинок за
зазначеною адресою.

Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 30 березня 2012
року Броварську міську раду Київської
області залучено до участі у справі як
співвідповідача.

19 червня 2012 року рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
позов ОСОБА_4 було задоволено.
Скасовано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 24 квітня 2001
року, видане ОСОБА_4 державним
нотаріусом П’ятнадцятої київської
державної нотаріальної контори,
зареєстроване в реєстрі за № 2-1114.

Щодо інших заявлених ОСОБА_4 позовних
вимог рішення судом не ухвалювалося.

Зазначене вище рішення суду від 19
червня 2012 року набрало законної сили.

07 серпня 2012 року позивач ОСОБА_4 подала
до суду заяву, у якій просила ухвалити
додаткове рішення щодо зобов'язання
державного нотаріуса П’ятнадцятої
київської державної нотаріальної
контори видати їй свідоцтво про право
на спадщину на нерухоме майно АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 03 жовтня 2012
року заяву ОСОБА_4 задоволено. Рішення
суду від 19 червня 2012 року у цій справі
доповнено другим абзацом наступного
змісту: "Зобов'язати П’ятнадцяту
київську державну нотаріальну контору
видати свідоцтво про право на спадщину
на нерухоме майно АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом".

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 29 листопада 2012 року
апеляційну скаргу П’ятнадцятої
київської державної нотаріальної
контори на вказану ухвалу Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 03 жовтня 2012 року задоволено
частково, ухвалу суду скасовано,
питання про ухвалення додаткового
рішення передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_4 померла.

Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 18 березня 2013
року провадження у справі за заявою
ОСОБА_4 про ухвалення додаткового
рішення закрито, оскільки померла
особа, яка була однією із сторін у
справі.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 20 січня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 задоволено, зазначену
ухвалу Броварського міськрайонного
суду Київської області від 18 березня 2013
року скасовано, справу в частині
ухвалення додаткового рішення
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Апеляційний суд Київської області в
ухвалі вказав на необхідність
залучення до участі

у справі правонаступників -
спадкоємців померлої ОСОБА_4

Відповідно до спадкової справи № 552/2013
до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4
єдиним спадкоємцем після її смерті є
дочка померлої ОСОБА_5, яка 16 травня 2013
року в установлений законом
шестимісячний строк подала до Першої
київської державної нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
після смерті матері ОСОБА_4
Нотаріальною конторою ОСОБА_5 видано
свідоцтва про право на спадщину за
законом на майно, що належало на праві
власності померлій ОСОБА_4

Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 03 квітня 2014
року

до участі у справі за заявою ОСОБА_4 про
ухвалення додаткового рішення у
цивільній справі

за позовом ОСОБА_4 до П’ятнадцятої
київської державної нотаріальної
контори, Броварської міської ради
Київської області про скасування
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом залучено її правонаступника
- єдиного спадкоємця першої черги за
законом дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Правонаступник ОСОБА_5 у судове
засідання не з'явилася, про час і місце
судового розгляду повідомлена
належним чином, про причини неявки суд
не повідомила, її присутність
відповідно до вимог ч. 3 ст. 220 ЦПК
України не є обов'язковою.

Відповідач П’ятнадцята київська
державна нотаріальна контора у суд теж
не з'явилася, подала до суду письмові
пояснення на позов, у яких зазначає, що
за інформацією наданою Броварським БТІ
житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 не
зареєстрований. Оскільки на даний час
немає в живих ні спадкодавця ОСОБА_7, ні
його спадкоємця за заповітом ОСОБА_4
право власності на весь будинок
необхідно визнавати в судовому
порядку.

Представник відповідача Броварської
міської ради Київської області Ющенко
І.М. у судовому засіданні проти
визнання за ОСОБА_13 як єдиним
спадкоємцем після смерті матері,
позивача ОСОБА_4, права власності на
житловий будинок, розташований у
АДРЕСА_1, не заперечувала, позов у цій
частині визнала.

Щодо вимоги видати свідоцтво про право
власності на вказаний будинок
заперечувала, оскільки це до
компетенції Броварської міської ради
Київської області не належить. Право
власності на нерухоме майно підлягає
реєстрації відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Пленум Верховного Суду України у п. 1
постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про
судову практику у справах про
спадкування" роз'яснив, що відносини
спадкування регулюються правилами ЦК
України, якщо спадщина відкрилася не
раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття
спадщини до зазначеної дати
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила Цивільного кодексу
Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому
числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом.

Суд встановив, що ОСОБА_7 на праві
власності належав житловий будинок із
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на будинок, виданим 15 травня
1964 року виконкомом Броварської міської
ради Київської області та
зареєстрованим у
Переяслав-Хмельницькому міському бюро
технічної інвентаризації, а також
технічним паспортом на даний житловий
будинок.

Згідно із заповітом від 14 листопада 1996
року, посвідченим державним нотаріусом
Сьомої київської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_7 все своє
майно, де б воно не було та з чого б воно
не складалося, заповідав дочці ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про смерть
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Після його
смерті відкрилася спадщина на все
належне йому майно.

Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР,
чинного на момент відкриття спадщини,
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Рішенням Броварського міського суду
Київської області від 07 червня 1999 року
було встановлено факт прийняття ОСОБА_8
спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_7
та визнано за нею право власності на 1/6
частку домоволодіння АДРЕСА_1.

Постановою Президії Київського
обласного суду від 15 червня 2000 року
вказане рішення міського суду в
частині визнання за ОСОБА_8 права
власності на 1/6 частку домоволодіння за
зазначеною адресою скасовано, справу в
цій частині направлено на новий
судовий розгляд.

При новому розгляді справи ухвалою
Броварського міського суду Київської
області від 27 березня 2001 року
провадження у справі закрито.

Незважаючи на те, що рішення
Броварського міського суду від 07
червня 1999 року про визнання за ОСОБА_8
права власності на 1/6 частку спірного
житлового будинку було скасовано 15
червня 2000 року, Броварське міжміське
бюро технічної інвентаризації 26 лютого
2001 року зареєструвало за нею на
підставі цього рішення право власності
на вказану частку будинку, хоча на той
час правові підстави для цього були
відсутні.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 24 квітня 2001
року право власності на 5/6 часток
житлового будинку АДРЕСА_1 було
зареєстровано також і за ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право власності
на 5/6 часток цього житлового будинку,
виданого на ім'я ОСОБА_7 взамін раніше
виданого йому свідоцтва про право
власності на весь будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 померла.

Згідно із заповітом від 26 січня 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Броварського міського нотаріального
округу Київської області ОСОБА_14,
зареєстрованого

в реєстрі за № 528, ОСОБА_8 все своє майно,
де б воно не було та з чого б воно не
складалося, заповідала ОСОБА_5.

Із спадкової справи до майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 вбачається, що 15
травня 2007 року, тобто в установлений
законом шестимісячний строк, до
Броварської міської нотаріальної
контори Київської області із заявою
про прийняття спадщини за заповітом
після її смерті звернулася ОСОБА_5 Інші
спадкоємці відсутні.

З витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 07 квітня 2008 року
видно, що за ОСОБА_8 на підставі рішення
суду від 07 червня 1999 року було
зареєстровано право власності на 1/6
частку та за ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від 24
квітня 2001 року (реєстраційний № 2-1114),
виданого П’ятнадцятою київською
державною нотаріальною конторою,
зареєстровано право власності на 5/6
часток житлового будинку із
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Також з цього витягу вбачається, що за
вказаною вище адресою знаходяться:
житловий будинок, позначений літерою -
"А-1", загальною площею 102,3 м2, житловою
площею 56,6 м2 і господарські будівлі та
споруди: сарай - "Б", погріб - "В",
вбиральня - "Г", бруківка - "Т", колонка -
"К1" та огорожа - "N".

Даних про те, що реєстрація права
власності на належну ОСОБА_8 1/6 частку
цього будинку скасована, судом не
здобуто.

22 липня 2009 року постановою державного
нотаріуса П’ятнадцятої київської
державної нотаріальної контори у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на весь житловий будинок
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 відмовлено із
посиланням на п. 216 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, у якій
передбачено, що видача свідоцтва про
право на спадщину на майно, яке
підлягає реєстрації, провадиться
нотаріусом після подання
правовстановлювальних документів про
належність майна спадкодавцеві.
Спадкоємець ОСОБА_4 нотаріусу
правовстановлюючий документ надала не
на цілий спірний житловий будинок, а
лише на 5/6 його часток.

19 червня 2012 року рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
позов ОСОБА_4 було задоволено.
Скасовано видане їй П’ятнадцятою
київською державною нотаріальною
конторою свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 24 квітня 2001
року на 5/6 часток спірного будинку,
зареєстроване в реєстрі за № 2-1114. Дане
рішення набрало законної сили.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд,
що ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо стосовно якої-небудь позовної
вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено
рішення.

У ч. 3 ст. 220 ЦПК України встановлено, що
суд ухвалює додаткове рішення після
розгляду питання в судовому засіданні
з повідомленням сторін. Їх присутність
не є обов'язковою.

З матеріалів справи видно, що позивач
ОСОБА_4, крім задоволеної судовим
рішенням однієї вимоги щодо скасування
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 24 квітня 2001 року на 5/6
часток спірного житлового будинку,
заявляла ще вимоги про зобов'язання
відповідача П’ятнадцяту київську
державну нотаріальну контору видати їй
свідоцтво про право на спадщину на весь
спірний спадковий житловий будинок,
визнання за нею права власності на цей
будинок та зобов'язання відповідача
Броварську міську раду Київської
області видати їй свідоцтво про право
власності на весь житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Із спадкової справи до майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 вбачається, що
єдиним спадкоємцем після її смерті є
дочка ОСОБА_5, яка 16 травня 2013 року у
визначений законом строк подала до
Першої київської державної
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини після смерті
матері.

У зв'язку з цим, ОСОБА_5, як єдиного
спадкоємця після смерті ОСОБА_4 та її
правонаступника, ухвалою суду від 03
квітня 2014 року залучено до участі у
даній справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України
цивільна правоздатність фізичної
особи, тобто здатність мати цивільні
права та обов'язки, припиняється у
момент її смерті.

Виходячи з наведеного вище, позовні
вимоги щодо зобов'язання П’ятнадцяту
київську державну нотаріальну контору
видати ОСОБА_4 свідоцтво про право на
спадщину на весь спірний житловий
будинок та зобов'язання Броварську
міську раду Київської області видати
їй же свідоцтво про право власності на
цей будинок задоволенню не підлягають.

Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути
визнання права.

27 серпня і 20 вересня 2013 року Першою
київською державною нотаріальною
конторою ОСОБА_5, як єдиному спадкоємцю
після смерті матері ОСОБА_4, видано
свідоцтва про право на спадщину за
законом на належне останній майно.

Також цього ж дня, 20 вересня 2013 року,
постановою державного нотаріуса
Першої київської державної
нотаріальної контори відмовлено
ОСОБА_5 у вчиненні нотаріальної дії -
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на житловий будинок, що
знаходиться у АДРЕСА_1, після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, яка була
спадкоємцем за заповітом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, так як
право власності на житловий будинок у
померлого відсутнє.

За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

У ст. 1218 ЦК України встановлено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, той з подружжя,
який його пережив, та батьки.

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

У ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України
встановлено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини протягом
шести місяців з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Згідно із вимогами ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

За змістом ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається.

Оцінивши досліджені у судовому
засіданні докази в їх сукупності,
враховуючи, що ОСОБА_5 є єдиним
спадкоємцем після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8, за якою було
зареєстровано право власності на 1/6
частку житлового будинку із
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які
раніше належали ОСОБА_7, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_3, та єдиним спадкоємцем
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері
ОСОБА_4, якій належало 5/6 часток
вказаного нерухомого майна, а також
правонаступником останньої, у
встановлений законом шестимісячний
строк ОСОБА_5 подала до нотаріальної
контори заяви про прийняття нею
спадщини після смерті ОСОБА_8 і ОСОБА_4,
суд дійшов висновку, що для захисту
спадкових прав ОСОБА_5 за нею необхідно
визнати право власності на весь
спірний житловий будинок - "А-1",
загальною площею 102,3 м2, житловою площею
56,6 м2,

і господарські будівлі та споруди:
сарай - "Б", погріб - "В", вбиральня - "Г",
бруківка - "Т", колонка - "К1" та огорожа -
"N", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного вище,
керуючись ст. ст. 3, 11, 57, 60, 209, 212 - 215, 220 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в :

Заяву задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на житловий будинок - "А-1",
загальною площею 102,3 м2, житловою площею
56,6 м2, і господарські будівлі та
споруди: сарай - "Б", погріб - "В",
вбиральня - "Г", бруківка - "Т", колонка -
"К1" та огорожа - "N", що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині у задоволенні заяви
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Броварський
міськрайонний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Дутчак І. М.