Ухвала

іменем україни

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,
Парінової І.К., Савченко В.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу в розмірі 23 979 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що у
березні 2013 року надав відповідачу
ОСОБА_2 у борг 3 000 доларів США строком до
25 вересня 2013 року, що підтверджується
розпискою останнього, які останній
витратив на погашення кредиту в
інтересах сім'ї, а тому просив стягнути
вказану суму боргу з ОСОБА_2 та його
дружини ОСОБА_3

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 грудня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі
23 979 грн, у задоволенні вимог до ОСОБА_3
відмовлено, вирішено питання про
судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06
березня 2014 року, зазначене рішення
міськрайонного суду скасовано й позов
задоволено у повному обсязі. Стягнуто з
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з кожного окремо на
користь ОСОБА_1 по 11 989 грн, вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення апеляційного суду скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, і залишити в силі рішення суду
першої інстанції, що було помилково
скасовано.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що відповідачі зобов*язані повернути
борг, оскільки кошти отримувалися у
борг в інтересах сім'ї.

Проте, з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати питання:
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким
вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ч. 2ст. 1047
цього Кодексу).

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК
України, зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом установлено, що відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2008
року.

25 березня 2013 року ОСОБА_1 надав у борг
ОСОБА_2 3 000 доларів США, про що
останній власноруч написав розписку,
без зазначення, що вказана сума
береться для погашення кредиту в
інтересах сім'ї.

Також у розписці відсутній підпис
ОСОБА_3, який міг свідчити про її згоду
та обізнаність щодо вказаного богу.

Сторонами не надано належних доказів
на підтвердження того, що ОСОБА_2
отримав гроші у борг в інтересах сім'ї,
не містять таких доказів й матеріали
справи.

Статтею 60 СК України, передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

За правилами ч. 3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Таким чином, установивши, що отримані
відповідачем ОСОБА_2 грошові кошти у
борг у позивача, не були використані на
інтереси сім'ї, суд першої інстанції
дійшов вірного по суті й
обґрунтованого висновку щодо
відсутності правових підстав для
стягнення суми боргу у солідарному
порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Такий висновок суду першої інстанції
узгоджується з матеріалами справи та
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні процесуального
та матеріального закону.

Ураховуючи те, що апеляційним судом
помилково скасовано рішення суду
першої інстанції, ухвалене згідно із
законом, рішення апеляційного суду на
підставі ст. 339 ЦПК України підлягає
скасуванню із залишенням у силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06
березня 2014 року скасувати, залишивши в
силі рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 грудня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

В.П.Гончар

І.К. Парінова

В.О. Савченко