У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу та застосування
реституції, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 26 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 30 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу та застосування
реституції.

Позивачка посилалась на те, що у 2005 року
вона набула право власності на частину
нежитлового приміщення магазину
«Продовольчі товари» площею 208,4 кв.
м у будинку АДРЕСА_1

05 січня 2011 року між нею та ОСОБА_5 було
укладено договір купівлі-продажу
даного нерухомого майна, який
посвідчений приватним нотаріусом
Ковельського районного нотаріального
округу ОСОБА_6 і зареєстрований в
реєстрі під № 4.

Позивачка вважала, що вказаний договір
був укладений нею під впливом тяжкої
обставини, зокрема, тяжкої хвороби -
розсіяний склероз, яка була виявлена у
неї у 2008 році. Як фізична особа -
підприємець вона взяла в банку два
кредити у розмірі 45 тис. дол. США та 89 760
грн. На час укладання договору
купівлі-продажу у неї виникла
заборгованість у розмірі 23 731 грн 97 коп.
та 22 250 дол. США. У той же
час, на її лікування потрібні були
кошти у сумі 20 тис. дол. США.
Зважаючи на необхідність здійснення
лікування та погашення кредитної
заборгованості, враховуючи, що
непогашення кредиту призвело б до
збільшення заборгованості на розмір
процентів та штрафних санкцій, а також
з метою уникнення примусового
стягнення заборгованості та
реалізації майна, а саме зазначеного
магазину, нею був вчинений продаж
нерухомого майна.

Зазначала, що оскаржуваний договір був
вчинений на вкрай невигідних для неї
умовах, а саме, реалізація майна за
низькою ціною, оскільки банком дане
приміщення було оцінене більше 650 тис.
грн. Зазначала, ОСОБА_5 повинна була
погасити за неї кредити та повернути їй
сплачену нею суму за кредитами, але
цього не виконала. Відтак договір
купівлі-продажу від 05 січня 2011 року
підлягає визнанню недійсним на
підставі ч. 1 ст. 233 ЦК України із
застосуванням наслідків недійсності
правочину, передбачених ч. 1 ст. 216 ЦК
України, зокрема їй слід повернути у
власність частину нежитлового
приміщення магазину.

Також вказувала на те, що між банком та
ОСОБА_5 було таємно укладено договір
іпотеки за яким приміщення магазину по
АДРЕСА_1 було передано в іпотеку, чим
порушено її права.

Враховуючи вказане позивачка просила
визнати недійсним договір
купівлі-продажу, укладений 05 січня 2011
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом Ковельського
районного нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі під № 4;
визнати протиправним та скасувати
договір іпотеки № РМ-8МЕ А01/18/2010
(майнова порука) від 05 січня 2011 року,
укладеного між ОСОБА_5 з ПАТ «ОТП Банк»,
посвідченого приватним нотаріусом
Ковельського районного нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі під № 6 та
скасувати заборону відчуження
зазначеного майна - частини
нежитлового приміщення магазину
«Продовольчі товари» площею 208,4 кв. м,
що знаходиться в АДРЕСА_1, яке належить
ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі
вказаного нотаріуса під № 7; визнати за
ОСОБА_4 право власності на частину
нежитлового приміщення магазину
«Продовольчі товари» площею 208,4 кв. м,
що знаходиться в АДРЕСА_1
реєстраційний номер майна 9289741.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 26
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 30 січня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, правильно
виходив із того, що передбачені ст. 233 ЦК
України підстави для визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення магазину від 05
січня 2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, відсутні, оскільки даний
правочин не було вчинено під впливом
тяжкої обставини чи на вкрай
невигідних для позивача умовах.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судами попередніх
інстанцій не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 26
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 30 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Макарчук М.А.