АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Справа № 22 ц - 796/7423/2014
Головуючий у І інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач: Корчевний Г.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Корчевного Г.В.,

Суддів: Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі: Лужецькій І.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 13 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
прокурора Дніпровського району м.
Києва Меєровича Бориса Володимировича
про визнання незаконною бездіяльність,
зобов'язання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до
Дніпровського районного суду м.Києва з
позовом до прокурора Дніпровського
району м. Києва МеєровичаБ.В. про
визнання незаконною бездіяльність,
зобов'язання вчинити дії

Позивач свої вимоги обґрунтували
тим, що прокурор Дніпровського району
м. Києва Меєровича Б.В. залишив без
розгляду окремі постанови судді
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11.10.2012 року, 17.10.2012 року, 01.11.2012 року,
12.11.2012 року; просив зобов'язати
прокурора Дніпровського району м.
Києва Меєровича Б.В. розглянути окремі
постанови судді Дніпровського
районного суду м. Києва від 11.10.2012 року,
17.10.2012 року, 01.11.2012 року, 12.11.2012 року та
визнати зазначену бездіяльність
незаконною.

Посилаючись на те, що в квітні 2013 року
йому стало відомо, що прокурор Мороз
Д.І. не виконав вимог вищевказаних
окремих постанов, як і в подальшому в
лютому 2014 року новий прокурор Меєрович
Б.В. виявив щодо них бездіяльність.

Ухвалою Дніпровського районного
суду м. Києва від 13 березня 2014 р.
відмовлено у відкритті провадження у
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до Прокурора Дніпровського
району м. Києва Меєровича
БорисаВолодимировича про визнання
незаконною бездіяльність, зобов'язання
вчинити дії.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить ухвалу суду першої інстанції
скасувати та постановити нову ухвалу
про направлення справи до суду першої
інстанції для розгляду його позовної
заяви в порядку адміністративного
судочинства України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи
та встановлено судом, предметом
заявлених ОСОБА_1 позовних вимог
виступає бездіяльність прокурора
Дніпровського району м. Києва
Меєровича БорисаВолодимировича щодо
залишення без розгляду окремих
постанов судді Дніпровського
районного суду м. Києва від 11.10.2012 року,
17.10.2012 року, 01.11.2012 року, 12.11.2012 року та
відповідно зобов'язання прокурора
розглянути зазначені окремі постанови.

Згідно матеріалів позовної заяви
окремі постанови судді Дніпровського
районного суду м. Києва від 11.10.2012 року,
17.10.2012 року, 01.11.2012 року, 12.11.2012 року були
прийняті в межах розгляду скарги
ОСОБА_1 на постанову дільничного
інспектора міліції Дніпровського РУГУ
МВС України в м. Києві старшого
лейтенанта міліції Івасюка О.П. від 09
серпня 2012 року про відмову в порушенні
кримінальної справи відносно
невстановленої особи за ознаками
складу злочину, передбаченого ст. 296 КК
України. З наведеного вбачається, що
окремі постанови судді Дніпровського
районного суду м. Києва від 11.10.2012 року,
17.10.2012 року, 01.11.2012 року, 12.11.2012 року були
прийняті в порядку визначеному
Кримінально процесуальним кодексом
України 1960 року.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Відповідно до ст.ст. 15,16 Цивільного
процесуального кодексу України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за Кодексом
адміністративного судочинства України
(стаття 17), Господарським процесуальним
кодексом України (статті 1, 12),
Кримінальним процесуальним кодексом
України або Кодексом України про
адміністративні правопорушення
віднесено до компетенції
адміністративних, господарських судів,
до кримінального провадження чи до
провадження в справах про
адміністративні правопорушення.
Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що предметом заявлених
ОСОБА_1 позовних вимог виступає
бездіяльність прокурора Дніпровського
району м. Києва Меєровича
БорисаВолодимировича щодо залишення
без розгляду окремих постанов судді
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11.10.2012 року, 17.10.2012 року, 01.11.2012 року,
12.11.2012 року та відповідно зобов'язання
прокурора розглянути зазначені окремі
постанови. Як випливає з матеріалів
позовної заяви окремі постанови судді
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11.10.2012 року, 17.10.2012 року, 01.11.2012 року,
12.11.2012 року були прийняті в межах
розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову
дільничного інспектора міліції
Дніпровського РУГУ МВС України в м.
Києві старшого лейтенанта міліції
Івасюка О.П., від 09 серпня 2012 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи відносно невстановленої особи
за ознаками складу злочину,
передбаченого ст. 296 КК України. З
наведеного вбачається, що окремі
постанови судді Дніпровського
районного суду м. Києва від 11.10.2012 року,
17.10.2012 року, 01.11.2012 року, 12.11.2012 року були
прийняті в порядку визначеному
Кримінально процесуальним кодексом
України 1960 року.

За вимог ст. 23-2 Кримінально
процесуального кодексу України, 1960
року, у разі залишення посадовою особою
окремої ухвали (постанови) суду без
розгляду повинно бути вжито заходів,
передбачених статтями 254-257 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122
Цивільного процесуального кодексу
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 13 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: