Справа № 456/4321/13-ц
Провадження № 2/456/175/2014
РІШЕННЯ

іменем України

29 квітня 2014 року

Стрийський міськрайонний суд
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Андрейківа Ю. Я.

при секретарі
Куртій В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Стрию справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
реальний розподіл житлового
приміщення ,суд -

встановив:

05.08.2013 року в суд поступила
позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
реальний розподіл нежитлового
приміщення, в якій позивачка вказує, що
25 квітня 2002 року купила у відповідачки
ОСОБА_2 ? частину квартири АДРЕСА_1.
Даний договір купівлі продажу було
посвідчено приватним нотаріусом
Стрийського районного нотаріального
округу, зареєстровано в Стрийському
МБТІ в реєстрі № 3825 від 08.09.2004 року. Інша
? частина вказаної квартири залишилася
у власності відповідачки. З часом
сторони перевели дане житлове
приміщення квартири у нежитловий фонд
і облаштували магазин. Об»єкт даного
нежитлового приміщення магазину по
АДРЕСА_1 зареєстровано в єдиному
реєстрі на підставі рішення про
державну реєстрацію прав і обтяжень
від 29.04.2013 р. ? частина магазину належить
позивачці, а інша ? частина належить
відповідачці. Позивачка займається
підприємницькою діяльністю(
реалізацією промислових товарів) з 2000
року. В даному нежитловому приміщенні
магазину позивачка реалізовує
промислові товари. Відповідачка також
розпочала підприємницьку діяльність
по реалізації промтоварів на початку
2013 року. У сторін виникли непорозуміння
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Також позивачка вказує в
позові, що їй стало відомо, що
відповідачка бажає відчужити свою ?
частину приміщення магазину за
договором дарування або договором
міни з метою, щоб унеможливити продати
цю частку їй, оскільки вона має
переважне право перед іншими особами
на її купівлю за ціною, оголошеною для
продажу. Через неможливість в
добровільному порядку врегулювати
спір, позивака просить постановити
рішення, яким провести реальний
розподіл нежитлового приміщення
магазину по АДРЕСА_1, загальною площею
241 кв. м. між нею та відповідачкою
ОСОБА_2 відповідно до часток сторін в
нежитловому приміщенні.

В суді Позивачка позовні вимоги
підтримала з підстав викладених в
позові. Від запропонованої
відповідачкою ціни продажу частини її
частки в суді відмовилась. Пояснила, що
має значні непорозуміння з
відповідачкою стосовно спільного
використання їхнього спільного майна -
магазину так як відповідачка непорядно
поступає у фінансовому плані під час
їхньої діяльності. Зазначила , що її
підходить варіант № 2 або №1 з ліва
відповідно до висновку експертизи.
Вказала, що дотепер приміщення
магазину використовують спільно з
відповідачкою і їхній товар по всіх
сторонах магазину. Просила позов
задоволити.

Відповідачка позов заперечила з
підстав, що у випадку поділу прийдеться
все переплановувати та здійснювати
будівельні роботи, що потягне значні
затрати. Зазначила, що не бажає вести
розмов з позивачкою про визначення
часток так як хочуть обидві одну і ту
частку, просила в позові відмовити.
Представник Відповідача ОСОБА_3
позовні вимоги заперечила та вказала ,
що відповідачка не бажає реального
поділу так як їй зручніше спільно
користуватись спільним магазином з
позивачкою. Зазначила, що жодних
перешкод відповідачка не створює
позивачці у користуванні спірним
магазином та додатково вказала, що
проведення перепланування існуючого
магазину промислових товарів, а отже і
реальний розподіл нежитлового
приміщення, без отримання дозволу
органу місцевого самоврядування на
перепланування та присвоєння поштової
адреси є неможливим, так як виконання
такого судового рішення буде
неможливим. За таких підстав зважаючи ,
що сторони спільно користуються всім
магазином та ніхто не погоджується на
запропоновані виділені частки
експертом у їх варіантах з огляду на
бажання сторін мати одну і туж
позначену з ліва територію, враховуючи
відсутність дозволів та погоджень на
перепланування то просила в
задоволенні позову відмовити.

Суд заслухавши пояснення
сторін, їх представників та дослідивши
матеріали справи, вважає що даний позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав:

Відповідно до положень ст.. 358 ЦК
України, право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Судом встановлено, що сторони
добровільно не погоджуються на
запропоновані один одному варіанти
розподілу приміщення спірного
магазину. При цьому в суді позивачка
відмовилась від запропонованої
відповідачем ціни продажу її частки в
майні - магазині. Як вбачається з
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 29.04.2013р. ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на праві спільної часткової
власності по ? належить нежитлове
приміщення магазину що знаходиться в
АДРЕСА_1. Відповідно до технічного
паспорту від 23.04.2013р. з планом квартири ,
дане приміщення що знаходиться в
АДРЕСА_1 має виключно один вхід та площа
приміщення становить 24,1м/2. Зі змісту
висновку судової інженерно - технічної
експертизи № 3208 від 15.01.2014р. вбачається,
що як перший так і другий варіант
розподілу передбачають демонтування
існуючих перегородок, встановлення
нових та влаштування та
перевлаштування дверних отворів,
влаштування індивідуального опалення
та електропостачання кожним із
співвласників.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК
доказування неможе ґрунтуватись на
припущеннях.

Відповідно до Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
, повноваженнями на видачу дозволів про
перепланування та переобладнання
приміщень наділені виключно органи
державного архітектурного контролю.
Сторони до зазначених органів за час
розгляду справи незвертались
незважаючи на те, що ознайомились з
висновком експертизи мали на таке
право. Оскільки в наслідок поділу
спірного нежитлового приміщення
відповідач може бути позбавлений
можливості використовувати виділене
йому приміщення (відсутність вхідних
дверей) до переобладнання , що є
порушенням права власності , а належних
та допустимих доказів про те, що таке
переобладнання відповідатиме
будівельним , санітарним та
протипожежним нормам сторони не надали
то суд приходить до висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 3,6,10, 60, 158, 159, 209, 212-215ЦПК
України, ч.5 ст. 319, ст.ст. 358,361,364 ЦК
України, Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
, суд -

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про реальний розподіл
житлового приміщення - відмовити .

2. Судові витрати залишити за
сторонами.

3. Рішення може бути оскаржене
до Апеляційного суду Львівської
області шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя Ю. Я.
Андрейків