У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Кафідової О.В., Умнової О.В.,Колодійчука
В.М., Фаловської І.М., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою та
демонтаж огорожі, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 10
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 10
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із вказаним вище позовом, у якому
просила зобов'язати ОСОБА_7 не чинити їй
перешкоди в користуванні спільним
заїздом до господарства позивача,
демонтувати огорожу, встановлену
відповідачем на території заїзду на
подвір'я позивача, стягнути з ОСОБА_7 на
її користь 114 грн 70 коп. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що
вона на праві власності володіє
земельною ділянкою площею 0,0659 га
АДРЕСА_1, цільове призначення - для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. Протягом всього часу
проживання для доступу на свою
земельну ділянку безперешкодно
користувалася заїздом, який є землею
сільської ради.

Влітку 2012 року ОСОБА_7 почав незаконно
встановлювати огорожу на території
заїзду до її подвір'я, чим створив
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою. Позивач неодноразово
зверталася до відповідача з вимогою не
чинити перешкод в користуванні заїздом
до її подвір'я, однак, на її звернення
відповідач не реагував, що і стало
підставою для звернення до суду із
вказаним позовом.

Рішенням Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 10
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 10
грудня 2013 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і направити справу на новий розгляд до
районного суду, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі відповідного державного акта
про право власності на земельну
ділянку від 16 липня 2009 року ОСОБА_6 є
власником земельної ділянки площею 0,0659
га по АДРЕСА_1, цільове
призначення - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд (а. с. 5).

Відповідач ОСОБА_7 користується
сусідньою земельною ділянкою площею
0,0949 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
АДРЕСА_2, згідно рішення ІХ сесії 3
скликання від 23 грудня 1999 року. На
земельній ділянці є будинок і
господарські будівлі та споруди (а. с.
83).

Також судами встановлено, що в 2012 році
відповідач ОСОБА_7 встановив огорожу на
своїй земельній ділянці чим зменшив
територію спільного користування
(заїзду до подвір'я позивача).
Відповідно ширина заїзду зменшилась з
3,5 м. до 2,87 м. Дане питання неодноразово
розглядалося в Підпечерівській
сільській раді, однак вирішене не було.
Державного акту на право власності на
спірну земельну ділянку ОСОБА_6 не має,
спірна земельна ділянка перебуває у
власності Підпечерівської сільської
ради.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
відмову в позові, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився і
апеляційний суд, керувався нормами ст.
ст. 103, 118, 125, 126, 141, 152 Земельного кодексу
України, ст. ст. 319, 321, 325, 386, 387 ЦК України,
та виходив з того, що позивачем не
надано суду доказів, що спірна земельна
ділянка належить їй на праві власності,
а ОСОБА_7 чинить їй перешкоди у
користуванні такою земельною ділянкою.

Доводи касаційної скарги та наявні в
матеріалах справи документи не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанцій про
недоведеність та безпідставність
позовних вимог, тому колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 10
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 10
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:О.В.
Кафідова В.М. Колодійчук О.В. Умнова
І.М. Фаловська