Номер провадження: 22-ц/785/5552/14
Головуючий у першій інстанції Гончар
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Суворов В.О.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Фрунзівського районного суду
Одеської області від 26 березня 2014 року
у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 - «Про стягнення
заборгованості», -

ВСТАНОВИЛА:

09.07.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду із вказаним позовом,
по якому просило стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором № ODH0RX08760098 від
08.06.2006 року у розмірі 90181,27 грн., а також
судові витрати по оплаті судового
збору у розмірі 901,81 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилався на те, що між банком
та відповідачем був укладений
зазначений кредитний договір, за
умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 3294,50 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Оскільки
відповідач своїх зобов'язань за
договором не виконує станом на 24.05.2013
року виникла заборгованість у розмірі
90181,27 грн.

Представник позивача позов підтримав,
просив його задовольнити.

Відповідач позов не визнав,
заперечував проти його задоволення,
посилаючись на те, що він вказаного
кредитного договору з позивачем не
укладав, не підписував кредитний
договір, а також просив відмовити у
задоволенні позовних вимог через
закінчення строку позовної давності.

Рішенням Фрунзівського районного суду
Одеської області від 26.03.2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення заборгованості.

10.04.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало
апеляційну скаргу на вказане рішення
суду, по якій просить рішення районного
суду скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення
районним судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» до відповідача про
стягнення заборгованості за кредитом,
районний суд виходив з того, що строк
позовної давності за кредитним
договором сплив, позивач не порушив
перед судом питання про визнання
поважними причини пропуску позовної
давності та не вказав такі причини. При
таких обставинах, суд вважав, що
вказаний строк не підлягає поновленню,
що є підставою для відмови позивачу у
позові.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

08.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачем був укладений договір №
ODH0RX08760098, відповідно до умов якого банк
надав ОСОБА_2 кредит у сумі 3294,50 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 08.06.2007
року.

Позивач посилається на те, що
відповідач не виконує умови договору
та відповідно до наданого позивачем
розрахунку, станом на 24.05.2013 року
загальний розмір заборгованості
відповідача перед позивачем становить
90181,27 грн., з яких заборгованість за
кредитом - 3294,50 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом -
28662,76 грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом - 533,76 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 52919,71 грн.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 4270,54 грн., .

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю три роки.
Спеціальна позовна давність в один рік,
відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Частина 1 ст. 261 ЦК України передбачає,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права про особу, яка
його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем було подано до суду позов
09.07.2013 року, а кредитний договір між
сторонами укладений 08.06.2006 року на 12
місяців з кінцевим терміном дії до
08.06.2007 року.

Вказані обставини свідчать про те, що
ПАТ КБ « ПриватБанк» було відомо про
наявність кредитної заборгованості у
відповідача, починаючи з 11.07.2006 року -
тобто з початку перебігу обов'язку
відповідача сплачувати проценти за
користування кредитом. Однак, як
вбачається з матеріалів справи, до
09.07.2013 року, позивачем не було вжито
заходів щодо погашення заборгованості
по кредиту відповідачем.

Колегія суддів звертає увагу, що
позивачем не надано доказів щодо
продовження строку дії кредитного
договору, а також, що після закінчення
строку дії платіжної картки,
відповідач продовжував нею
користуватися, або отримував в
установі банку нову платіжну картку з
встановленим на ній кредитним лімітом
наявності на ній грошових коштів.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Одночасно, колегія суддів звертає
увагу, що позивачем питання про
продовження судом строку позовної
давності із зазначенням причин
поважності пропуску строку у позовній
заяві або окремій заяві перед районним
судом не ставилося. Документів, які б
свідчили про переривання або зупинення
перебігу строку позовної давності до
матеріалів цивільної справи не
додавалося.

Крім того, кредитний договір між банком
та відповідачем є споживчим і тому на
нього розповсюджуються положення
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Згідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», якщо
кредитодавець у позасудовому порядку
або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або погашення
іншого боргового зобов'язання
споживача, кредитодавець не може у
будь-який спосіб вимагати будь-якої
плати або винагороди від споживача за
таке звернення. При цьому кредитодавцю
забороняється: вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якої минув.

Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» передбачено,
що при застосуванні положення п. 7 ч. 11
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону ця вимога
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність сплила
і до додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо), положення п. 7 ч.
11 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» та вимоги ЦК України щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що позивачем був пропущений строк
позовної давності звернення до суду із
вказаним позовом про стягнення
заборгованості.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що до позовної заяви позивачем
додані не умови надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка», а
«Условия и правила предоставления
банковских услуг», де у розділі «Общие
положення» зазначено, що позивач діє на
підставі ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009
року , у зв'язку з чим цей документ не
має відношення до предмету спору, так
як датований пізніше договору від
08.06.2006 року, на який посилається позивач
як на підставу своїх вимог.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
відсутність правових підстав для
задоволення позову через сплив строку
позовної давності.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Фрунзівського районного суду
Одеської області від 26 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

І.А.
Артеменко

В.О. Суворов

11.06.2014 року
м. Одеса