АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/7478/13-ц
Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1010/К/14
суддя Кулігіна Т.Д.
Суддя - доповідач
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі :

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Братіщевої
Л.А., Гришенко Н.М.

при секретарі: Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 11
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,
визнання майна спільною сумісною
власністю та поділ спільного майна.

Особи, що беруть участь у розгляді
справи:

представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні ОСОБА_3 звернулася з позовом до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки, визнання спільною сумісною
власністю та поділ спільного майна, та
просила суд встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_2 в період з 2000 року до моменту
укладення між ними шлюбу, тобто до
15.07.2005 року, визнати спільною сумісною
власністю її та ОСОБА_2: квартиру
АДРЕСА_1, яку розділити між ними
порівну, та виділити їй зі спільного
сумісного майна 1/2 частину, з визнанням
за нею права власності на 1/2 частину
цієї квартири. Крім того, просила
стягнути з відповідача на її користь, у
відшкодування сплаченого нею при
зверненні до суду судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 11 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, в період з 2000 року до моменту
укладення між ними шлюбу, тобто до 15
липня 2005 року.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1,
зареєстровану на ім'я ОСОБА_2 в
Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно (реєстраційний номер
475973), на підставі договору
купівлі-продажу ВАК №244620 від 19 червня
2003 року, зареєстрованого та посвідчено
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5 в
реєстрі за № 2842.

Розділено спільну сумісну власність
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1,
зареєстровану на ім'я ОСОБА_2 в
Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно (реєстраційний номер
475973), на підставі договору
купівлі-продажу ВАК №244620 від 19 червня
2003 року, зареєстрованого та посвідчено
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5 в
реєстрі за № 2842.

Виділено зі спільного сумісного майна
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, зареєстровану на ім'я ОСОБА_2 в
Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно (реєстраційний номер
475973), на підставі договору
купівлі-продажу ВАК №244620 від 19 червня
2003 року, зареєстрованого та посвідчено
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5 в
реєстрі за № 2842.

Визнано за ОСОБА_3 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, що складається з чотирьох
кімнат, загальною площею 74,5 кв.м., в тому
числі житловою площею 43,3 кв.м., та
розташована на четвертому поверсі
чотирьохповерхового житлового
будинку, зареєстровану на ім'я ОСОБА_2 в
Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно (реєстраційний номер
475973), на підставі договору
купівлі-продажу ВАК №244620 від 19 червня
2003 року, зареєстрованого та посвідчено
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5 в
реєстрі за № 2842.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, у
відшкодування сплаченого нею при
зверненні до суду судового збору - 344
грн. 12 коп.

В апеляційній скарзі
представник відповідача ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення по справі про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції не враховано, що спірна
квартира була придбана відповідачем за
кошти, які він отримав від батька, а
позивачкою не доведено, що вона
надавала будь які кошти для придбання
квартири та не вказано який внесок вона
внесла для мети стати співвласницею
частини спірної квартири. Судом першої
інстанції рішення ухвалено на підставі
пояснень свідків, що суперечить
вимогам ст. 218 ЦК України.

Крім того при ухвалені рішення суду
допущені порушення норм
процесуального права, зокрема порушені
норми ст.119 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2
постійно проживали, починаючи з 2000 року
однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в
частині встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки, суд
першої інстанції виходив з доведеності
цих позовних вимог та наявності
підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на те, що
зазначені обставини підтверджені
поясненнями свідків та факт спільного
проживання сторін з 2000 року визнається
в апеляційній скарзі (а.с. 85).

За час спільного проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу позивач
ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 придбали
квартиру, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, і яка була зареєстрована на
ім'я відповідача ОСОБА_2, в Державному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно (реєстраційний номер 475973), на
підставі договору купівлі-продажу ВАК
№244620 від 19 червня 2003 року,
зареєстрованого та посвідчено
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5 в
реєстрі за № 2842, що підтверджено копією
договору купівлі-продажу, та витягом з
державного реєстру прав власності.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2
спільно облаштовували квартиру та
мешкали в ній постійно, однією сім'єю,
мали спільний побут, спільно
користувались належним виключно
позивачці майном, в тому числі,
автомобілями.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог в частині визнання
спірної квартири спільною сумісною
власністю та її поділу, суд першої
інстанції виходив з того, що майно
(спірна квартира), набуте під час
спільного проживання особами, які не
перебували у зареєстрованому шлюбі між
собою, є об'єктом їхньої спільної
сумісної власності.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Встановлені в судовому засіданні
обставини свідчать про те, що спірні
правовідносини між сторонами у справі
виникли 19.06.2003 року (дата укладення
договору-купівлі-продажу спірної
квартири), тобто до набрання чинності
Сімейного кодексу України - до 1 січня
2004 року, та разом з тим, слід зазначати,
що на час укладання договору
купівлі-продажу спірної квартири діяв
ще й інший закон, а саме: стаття 17
Закону України від 7 лютого 1991 року №
697-XII «Про власність», який діяв до
27.04.2007 року.

Так, згідно із частиною першою статті 17
Закону України «Про власність», який
був чинним на час виникнення спірних
правовідносин, майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними.

Крім того, частиною другою статті 112
Цивільного кодексу Української РСР( в
редакції 1963 року) визначено, що
сумісною власністю є спільна власність
без визначення часток.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в пункті 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України» (у редакції, яка була чинною на
момент спірних правовідносин), спори
про поділ майна осіб, які живуть однією
сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі, мають
вирішуватися згідно з пунктом 1 статті
17 Закону України «Про власність»,
відповідних норм ЦК Української РСР та
з урахуванням пункту 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 1995 року № 20 «Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності». Правила статей 22,
28, 29 КпШС України в цих випадках не
застосовуються.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
року № 29 «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» (у редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин), розглядаючи позови,
пов'язані з спільною власністю
громадян, суди повинні виходити з того,
що відповідно до чинного законодавства
спільною сумісною власністю є не лише
майно, нажите подружжям за час шлюбу
(ст.16 Закону «Про власність», ст.22 КпШС
України), а й майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, або майно,
придбане внаслідок спільної праці
громадян, що об'єдналися для спільної
діяльності, коли укладеною між ними
письмовою угодою визначено, що воно є
спільною сумісною власністю - п.1 ст.17,
ст.18, п.2 ст. 17 Закону України «Про
власність».

Відповідно до Постанови Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 25 грудня 2013 року (у справі
№6-135цс13) під час вирішення спору щодо
поділу майна, набутого сім'єю, слід
установити не лише обставини щодо
факту спільного проживання сторін у
справі, а й ті обставини, що спірне
майно було придбане сторонами
внаслідок спільної праці.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.
5-21), починаючи з 2000 року позивач ОСОБА_3
укладала договори про надання
житлово-комунальних послуг у квартиру
АДРЕСА_1 та займалася її облаштуванням,
тобто вона витрачала кошти на
утримання спірної квартири.
Відповідач ОСОБА_2 жодних заперечень з
цього приводу не висловив.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 та
відповідач ОСОБА_2 у період з 2000 року
вели спільний бюджет та спрямовували
свої трудові зусилля, унаслідок яких
вони одержували доходи, для набуття
спільного майна та ведення побуту.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивач ОСОБА_3 у
відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України довела суду відповідно до
положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України, що
квартира АДРЕСА_1 придбана за рахунок
спільної праці та її трудової участі, а
тому є спільною сумісною власністю
сторін.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що
спірна квартира придбана ним за кошти,
подаровані його батьком, колегією
суддів відхиляються, оскільки жодного
належного та допустимого доказу
передачі цих коштів, у відповідності до
положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України, ним не
надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення суду ґрунтується лише на
поясненнях свідків, що є порушенням
норм матеріального права, а саме ст. 218
ЦК України, колегією суддів
відхиляються, оскільки даною нормою
права передбачено заборону щодо
обґрунтування рішення суду
поясненнями свідків у разі оспорювання
правочину вчиненого з недодержанням
вимог щодо письмової форми, а предметом
доказування даного спору, який судом
обґрунтовано поясненнями свідків
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, є факт спільного
проживання сторін однією сім'єю та
ведення ними спільного господарства.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці.

На підставі вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають обставинам
справи, в той час як доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими, тому
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 11 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: