АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Скрипник С.В.

за участю: прокурора Король Т.,
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа на
стороні позивача-Служба у справах
дітей Чернівецької міської ради, про
позбавлення батьківських прав, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Садгірського районного суду м.
Чернівці від 30 квітня 2014 року,

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 в інтересах
неповнолітнього сина
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_1, третя особа на
стороні позивача Служба у справах
дітей Чернівецької міської ради, про
позбавлення батьківських прав.

Посилалась на те, що відповідач,
який є батьком малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, не піклується про його
фізичний і духовний розвиток, не
забезпечує необхідного харчування,
медичного огляду, лікування, не
спілкується з сином, матеріально
добровільно не допомагає, аліменти на
його утримання не сплачує, фактично без
поважних причин самоусунувся від
виконання своїх батьківських
обов'язків по відношенню до
неповнолітнього сина.

Просила позбавити ОСОБА_1
батьківських прав відносно
малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

____________________________________________________________________

22ц-907 / 2014 р.
Головуючий у 1 інстанції Проскурняк
І.Г.

Категорія 50
доповідач Савчук М.В.

Рішенням Садгірського районного суду
м. Чернівці від 30 квітня 2014 року позов
задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
батьківських прав по відношенню до
його малолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не
проживає зі своїм неповнолітнім сином,
не підтримує з ним стосунки, ухиляється
від своїх обов'язків з утримання та
виховання дитини, не цікавиться станом
його здоров'я та розвитком, не надає
матеріальну допомогу, про що свідчить
заборгованість по аліментам, не
піклується про її фізичний та духовний
розвиток, не забезпечує необхідного
харчування, медичного огляду,
лікування, не спілкується з сином,
фактично без поважних причин
самоусунувся від виконання своїх
батьківських обов'язків по відношенню
до сина.

Судова колегія погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції, оскільки він відповідає
матеріалам справи, встановленим
обставинам по справі та вимогам закону.

Судом встановлено, що сторони
знаходилися в зареєстрованому шлюбі в
період з 15.04.2007 року по 15.07.2009 року. Від
шлюбу у сторін є дитина - син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З серпня 2008 року фактично
були припинені шлюбні відносини між
сторонами, тому дитина залишилася
мешкати разом з матір'ю.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_3
та її син ОСОБА_5 зареєстровані та
проживають за адресою: АДРЕСА_1.

Характеристикою за місцем
проживання встановлено, що ОСОБА_3 за
весь період проживання показала себе з
позитивної сторони та виховує сина
сама. Умови за місцем проживання їх
задовільні, створені належні умови для
виховання та розвитку дитини.

ОСОБА_5 обслуговується в КМУ
«Міська лікарня № 4», відповідно до
листа якої дитина на диспансерному
обліку не перебуває та на
профілактичні огляди до сімейного
лікаря приходить тільки з мамою.

Згідно рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 27.10.2010 року
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
аліменти в розмірі 400 гривень щомісячно
до досягнення дитиною повноліття, які
належним чином не сплачує.

Орган опіки та піклування надав
суду письмовий висновок щодо
доцільності позбавлення батьківських
прав відповідача на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження матеріально-побутових умов
сім'ї, умов проживання дитини з
позивачкою та встановлених обставин
про те, що відповідач самоусунувся від
виконання своїх батьківських
обов'язків по відношенню до дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України
батьки зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття дитиною
повної загальної середньої освіти,
готувати її до самостійного життя,
поважати дитину.

Пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК
України передбачено, що мати, батько
можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57- 60 ЦПК України.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 липня 2007
року №3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» під ухиленням
батьків від виконання своїх обов'язків
слід розуміти усунення батьків від
виконання своїх обов'язків, зокрема,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Позивачка ОСОБА_3, яка подала
позов про позбавлення батьківських
прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст.
164 СК України, довела, що відповідач
ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини, а
останній, в свою чергу, не надав ніяких
доказів на підтвердження того, що він
належним чином виконує свої
батьківські обов'язки.

У судовому засіданні апеляційної
інстанції позивачка знову підтвердила,
що відповідач продовжує ухилятися від
виховання своєї дитини, не проявляє до
дитини ніякого інтересу та не надає
належним чином матеріальної допомоги
на їх утримання.

Отже, на думку, судової колегії,
відповідача в першу чергу цікавить не
доля дитини та умови її життя, а
особисті інтереси.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду
першої або апеляційної інстанції
будь-яких об'єктивних доказів, що він
виконував свої обов'язки по вихованню
дитини, а додані до справи витяг з
історії його хвороби, поштові чеки про
часткову сплату заборгованості по
аліментах, копії свідоцтва про
народження у відповідача іншої дитини
не є належними доказами виконання
ним батьківських обов'язків по
відношенню до малолітнього ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги щодо
зобов'язань за отриману позику у сумі
4000 грн. та часткове погашення
заборгованості по аліментах не
заслуговують на увагу, оскільки
виконання цих зобов'язань за отриману
позику немає нічого спільного з
виконанням обов'язків по вихованню
дитини, а періодична сплата аліментів
не може вважатися належним вихованням
дитини та турботою про неї.

Крім того, під час апеляційного
розгляду справи встановлено, що
заборгованість по несплаті боргу за
аліментами станом на 03.06.2014 року
складає 20 550 гривень, що
підтверджується довідкою Садгірського
ВДВС Чернівецького міського
управління юстиції від 03.06.2014 року .

Посилання в апеляційній скарзі на
протиправність рішення виконавчого
комітет Чернівецької міської ради щодо
висновку про доцільність позбавлення
його батьківських прав, оскільки
порушує його право на повагу до
сімейного життя, є безпідставними, так
як матеріалами справи встановлено, що
вказане рішення не скасовано.

Безпідставними є посилання апелянта на
те, що він не міг сплачувати аліменти на
утримання сина через стан свого
здоров'я та неможливість працювати,
оскільки рішенням апеляційного суду
про стягнення з нього аліментів було
враховано зазначені обставини.
Наявність на утриманні ще однієї
дитини не може бути підставою для
несплати аліментів.

Доводи апелянта з приводу того, що
колишня дружина ОСОБА_3 та члени її
сім`ї перешкоджали йому в побаченні та
вихованні сина, також не знайшли
підтвердження в процесі розгляду
справи, оскільки з даного питання зі
скаргами до відповідних органів чи до
суду він не звертався.

Тому судова колегія вважає, що суд
першої інстанції з урахуванням пунктів
15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007року №3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» вирішив
питання про позбавлення ОСОБА_1
батьківських прав з урахуванням
повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення останнього до долі дитини.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, а доводи апеляційних скарг
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Судова колегія вважає за
необхідне роз'яснити відповідачу, що
він не позбавлений можливості
звернутися з питанням про поновлення в
батьківських правах, якщо він змінить в
подальшому своє відношення до долі
дитини.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м.
Чернівці від 30 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді :