РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого - судді
Мавроді Р.Ф.

при секретарі
Ганжа Т.А.

за участю

позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Добропілля
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
ДТЕК «Павлоградвугілля» про стягнення
моральної шкоди у зв'язку з умисним
приховуванням факту звільнення, що
спричинило внесення незаконних
записів в трудову книжку,

В С Т А Н О В
И В :

24 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ПАТ ДТЕК
«Павлоградвугілля» про стягнення
моральної шкоди у зв'язку з умисним
приховуванням факту звільнення, що
спричинило внесення незаконних
записів в трудову книжку.

В обґрунтування свого позову , позивач
вказав, що перебував у трудових
відносинах з відповідачем. З 11.07.2011 року
переведений на посаду начальника зміни
служби з охорони праці ВСП «Шахта
«Тернівська» відділу з охорони праці
виробничих структурних підрозділів
департаменту з охорони праці дирекції
з охорони праці ПАТ ДТЕК
«Павлоградвугілля». 26.09.2012 року він був
ознайомлений з попередженням від 24.09.2012
року про те, що згідно Наказу
генерального директора ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля» №506 від 20.09.2012 року
посада начальника зміни з охорони
праці скорочується з 01.01.2013 року. З
19.11.2012 року по 27.01.2013 року перебував на
лікарняному. 28 січня 2013 року він
звернувся із заявою про надання
частини щорічної та додаткової
відпустки терміном на 26 календарних
днів з 28 січня 2013 року по 22 лютого 2013
року з наступним звільненням за
власним бажанням у зв'язку зі зміною
місця проживання 22 лютого 2013 року. У
період відпустки він знаходився на
лікарняному з 12.02.2013 р. по 21.02.2013 р.

22.02.2013 року він був звільнений за
власним бажанням згідно Наказу №51-к
від 28.01.2013 р. Однак, у зв'язку з тим, що
він у період відпустки перебував на
лікарняному, 22.02.2013 року він звернувся
до відповідача з заявою про скасування
наказу від 28 січня 2013 року щодо його
звільнення. Наказом №93-к від 22.02.2013 року
попередній наказ про звільнення був
скасований та йому був продовжений
термін відпустки до 04.03.2013 року.

Він знову перебував на лікарняному з
02.03.2013 р. по 08.05.2013 р., а з 09.05.2013 р. по 12.05.2013
р. були святкові дні і відділ кадрів
підприємства не працював. Так як він
був працівником структурного
підрозділу ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля» шахта
«Тернівська», якого вже не існувало у
зв'язку з реорганізацією, 13.05.2013 р. він
звернувся із заявою про звільнення
згідно ст..40 п.1 КЗпПУ. Після цього
відомостей про його звільнення не було
і до роботи його не допустили.

В судовому засіданні позивач уточнив
позовні вимоги та просив визнати дії
відповідача в частині навмисного
приховування факту звільнення, що
спричинило внесення незаконних
записів в його трудову книжку та
стягнути 50000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача до суду не
з'явилася, просила розглянути справу в
їх відсутність та надали письмові
заперечення.

Вислухавши доводи та пояснення
позивача, вивчивши матеріали справи та
письмові заперечення, суд дійшов до
наступних висновків.

Встановлено, що з 20.10.2008 р. позивач був
прийнятий до ВАТ «Павлоградвугілля»,
яке було перейменовано у ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля» відповідно до
вимог та положень Закону України «Про
акціонерні товариства» № 514-VI від 17
жовтня 2008р., на посаду начальника зміни
з охорони праці ВСП «Шахта
«Західно-Донбаська».

8 грудня 2010 року ОСОБА_1 було переведено
на посаду начальника зміни з охорони
праці ВСП «Шахта «їм. Героїв космосу»
відділу охорони праці виробничих
структурних підрозділів департаменту
з охорону праці дирекції з охорони
праці ВАТ «Павлоградвугілля». А 11.07.2011р.
позивача було переведено на посаду
начальника зміни служби охорони праці
ВСП «Шахта «Тернівська» відділу з
охорони праці виробничих структурних
підрозділів департаменту з охорони
праці дирекції з охорони праці ВАТ
«Павлоградвугілля».

Позивач вважає дії адміністрації
протиправними, оскільки були порушені
його трудові права, а саме:

26 вересня 2012 року позивача було
попереджено на підставі наказу
генерального директора № 506 від 24.09.2012
року про наступне звільнення.

Позивач вважає, що в порушення вимог ст.
49-2 КЗпП України йому тільки один раз
було запропоновано вакансії.

Так, відповідно до наказу ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля» № 506 від 20.09.2012 року
ОСОБА_1 було попереджено 26.09.2012 року про
наступне звільнення з 31.12.2012р. та
запропоновано станом на 1.10.2012 року всі
вакансії по ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля».

Враховуючи, що позивач починаючи з 19
листопада 2012 року по 27 січня 2013 року був
відсутній на роботі у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю, ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля»» не мало
можливості ознайомити його з
вакансіями у період до 31.12.2012р.

Частина третя ст. 40 КЗпП України
містить обмеження на звільнення
працівників з ініціативи власника,
забороняє звільняти працівників у
період тимчасової непрацездатності
(крім звільнення за п. 5 ст. 40 КЗпП
України) і в період відпустки (будь-якої
з відпусток, як вони класифікуються в
ст. 4 Закону "Про відпустки"). Це правило
поширюється не тільки на випадки
звільнення за пунктами 1 - 8 ст. 40 КЗпП
України, а і на всі інші випадки, коли
звільнення кваліфікується як таке, що
здійснене з ініціативи власника (п. 1 - 3
ст. 41; ст. 28 КЗпП України, інші
передбачені законодавством підстави
розірвання трудового договору з
ініціативи власника). Тобто ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля» правомірно не
вчиняло дії по звільненню ОСОБА_1 у
період його тимчасової
непрацездатності.

Позивач вважає, що відповідачем було
порушено процедуру при звільненні його
за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не було звільнено
31.12.2012 року у зв'язку з скороченням
штату, незрозуміло які права позивача
порушено.

Щодо факту ненадання ОСОБА_1 28 січня 2013
року адміністрацією підприємства
списку вакансій, не видання наказу про
скорочення позивача, не ознайомлення з
графіком виходів, не визначення
робочого місця:

Відповідно до наказу № 506 від 20.09.2012
року, ОСОБА_1 було попереджено 26 вересня
2012 року про наступне з 31 грудня 2012 року
його звільнення та запропоновані всі
наявні по підприємству вакансії станом
на 1.10.2012р.

Починаючи з 19 листопада 2012 року по 27
січня 2013 року позивач був відсутній на
роботі у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю.

Діюче трудове законодавство не
передбачає випадків подовження строку
попередження працівника про наступне
звільнення, у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю працівника. А строк
тримісячного попередження про
наступне звільнення позивача
закінчився 31.12.2012 року.

28 січня 2013 року ОСОБА_1 надав до відділу
кадрів ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля»
заяву про надання йому частини
щорічної та додаткової відпустки
терміном 26 календарних днів з 28.01.2013р.
по 22.02.2013р. з наступним звільненням,
відповідно до статті 3 Закону України
«Про відпустки».

28 січня 2013 року було видано наказ № 51-к
про надання ОСОБА_1 відпустки терміном
26 календарних днів з наступним
звільненням. В цей же день, 28 січня 2013
року позивача було ознайомлено з
наказом, про що свідчить його особистий
підпис на наказі.

Посилання позивача на те що запис у
трудовій книжці проведена незаконно,
оскільки звільнення працівника у
період відпустки недопустиме,
суперечать вимогам трудового
законодавства. Оскільки стаття 40 КЗпП
забороняє звільняти працівника у
період його відсутності при звільненні
саме за ініціативою власника або
уповноваженого ним органу. ОСОБА_1
надав 28.01.13р. заяву про надання
відпустки з наступним його звільненням
за власним бажанням, у зв язку зі зміною
місця проживання. Враховуючи, що
позивач відкликав заяву про
звільнення, а адміністрація
підприємства задовольнила заяву
ОСОБА_1, та внесла зміни до наказу,
відмінив його в частині звільнення
позивача, вважаємо, що права позивача
ніяким чином не порушено.

Згідно статті 3 Закону України «Про
відпустки» за бажанням працівника у
разі його звільнення (крім звільнення
за порушення трудової дисципліни), йому
має бути надано невикористану
відпустку з наступним звільненням.
Датою звільнення при цьому є останній
день відпустки.

Застосовуючи статтю 3 Закону України
«Про відпустки» роботодавець - ПАТ
«ДТЕК «Павлоградвугілля»
дотримувалось також вимог статей 38 і 80
КЗпП України. Зокрема:

останній день відпустки вважається
днем звільнення, у тому числі, якщо цей
день буде за межами встановленого в
статті 38 КЗпП України двотижневого
терміну попередження про звільнення -
відповідно до запису трудової книжки №
ЗО - день звільнення позивача 22.02.2013р.,
тобто останній день відпустки;

відповідно до статті 11 Закону «Про
відпустки» у разі тимчасової
непрацездатності відпустка повинна
бути продовжена на кількість
календарних днів невикористаної
відпустки, протягом яких працівник був
непрацездатний - відповідно до наказу
№ 93-к від 22.02.2013р. ОСОБА_1 подовжено
щорічну та додаткову відпустки
терміном на 10 календарних днів з 23
лютого по 4 березня 2013р. включно, у
зв'язку з хворобою під час відпустки з 12
лютого по 21 лютого 2013 року.

у разі звільнення працівника
допускається видача йому трудової
книжки і проведення з ним розрахунку не
в день звільнення (останній день
відпустки), зазначений у трудовій
книжці, а в останній день роботи перед
відпусткою (з урахуванням п. 11
коментарів до ст. 38 та п. 11 коментарів до
ст. 80 КЗпП «Науково-практичного
коментаря до законодавства України про
працю»), при цьому працівник має право
влаштуватися на роботу за
сумісництвом;

- працівник має право повернутися на
роботу і відкликати заяву про
звільнення (ст. 38 КЗпП) - ОСОБА_1 22 лютого
2013 року відкликав заяву про звільнення,
на підставі чого підприємством було
видно наказ № 93-к від 22.02.2013 року про
відміну наказу генерального директора
від 28.01.2013 р. № 51-к «Про надання
відпустки з наступним звільненням» в
частині звільнення начальника зміни з
охорони праці ОСОБА_1

Тобто, 28 січня 2013 року ОСОБА_1
знаходився у відпустці, у зв'язку з чим
ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля»» не мало
можливості ознайомити позивача зі
списком вакансій. Крім того станом на
28.01.2013 року вже сплинув тримісячний
строк попередження про наступне
вивільнення ОСОБА_1 і трудові
відносини з позивачем не були
припинені, нове попередження про
наступне звільнення позивачу не було
вручено, тому незрозуміло, на підставі
чого ОСОБА_1 необхідно було знайомити з
вакансіями.

Думка позивача, що 28 січня 2013 року йому
не було надано списку вакансій, і це що
свідчить про фактичне припинення з ним
трудових відносин, є хибною. Оскільки
не дотримання власником або
уповноваженим ним органом процедури
вивільнення є підставою поновлення
працівника на роботі. А ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля» не звільняло 31.12.2012
року ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП, у зв'язку з
чим не порушувало права позивача.

Враховуючи знаходження 28 січня 2013 року
ОСОБА_1 у відпустці, незрозуміло з яким
графіком виходів позивача необхідно
було ознайомити, саме 28 січня 2013 року. З
22 лютого по 4 березня 2013 року позивач
знаходився у черговій відпустці. За
період з 2 березня по 7 березня 2013 року
позивачем надано листок тимчасової
непрацездатності.

Починаючи з 10.05.2013р. позивач за місцем
роботи не з'являється.

Листами від 16.05.2013р. № 9/2261; 27.06.2013р. №
9/3214; 09.08.2013р. № 9/3920; 30.08.2013р. № 9/4145;
20.12.2013р. № 9/5775; 09.01.2014р. № 9/64 ОСОБА_1 було
попереджено, що термін попередження
про звільнення сплинув 31.12.2012 р., та
роз'яснено, що позивач не був
звільнений, оскільки був відсутній на
роботі у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю. ОСОБА_1 було
запропоновано з'явитися до відділу
кадрів ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля»
для вирішення питань, викладених ним у
заяві, у порядку передбаченому діючим
законодавством.

13.05.201З року позивач направив до ПАТ
«ДТЕК «Павлоградвугілля» заяву про
звільнення його за п.1 ст. 40 КЗпП. Але
стаття 40 КЗпП передбачає звільнення за
ініціативою саме власника або
уповноваженого ним органу, а не за
ініціативою робітника.

Направлення позивачем на адресу
відповідача заяви від 13 травня 2013 року
про його звільнення за скорочення
штату свідчить про те, що позивач
розумів, що трудові відносини з ним не
припинено.

Щодо реорганізації ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля» встановлено:

У період з 15,03.2012 року по теперішній час
ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» не
вносило зміни до Статуту, у зв'язку з
перейменуванням юридичної особи, про
що свідчить Статут підприємства,
затверджений протоколом загальних
зборів акціонерів № ІЗ від 15.03.2012 року,
довідка з ЄДРПОУ станом на 27.12.2012р.,
витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб станом на 20.06.2013р.

Оригінал Статуту ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля» надавався
відповідачем у судове засідання при
слуханні цивільної справи № 227/7097/1З ц
за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля» про внесення змін
до записів трудової книжки, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та затримання видачі трудової
книжки, відшкодування моральної шкоди.
А витяг із Статуту та копії довідки з
ЄДРПОУ станом на 27.12.2012 р. та витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб станом на 20.06.2013 р. було долучено до
матеріалів цивільної справи № 227/7097/1Зц,

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду по справі №
227/7097/13~ц від 19.02.2013р. встановлено, що
ствердження позивача ОСОБА_1, що він
фактично звільнений не заслуговують на
увагу, оскільки не підтверджені
доказами.

Крім того, судом не встановлено
наявність реорганізації ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля».

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 26.03.2014р. апеляційну скаргу
ОСОБА_1 відхилено та залишено в силі
рішення Добропільського міськрайсуду
Донецької області від 19.02.2014р.

Згідно до статті 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Тому суд вважає, що вимоги позивача
надумані, необґрунтовані ,
безпідставні та такі, що задоволенню не
підлягають.

На підставі ст..ст. 21,29,232,233,237-1 КЗпП
України, керуючись ст..ст. 10,11,60,88,209,212-215
ЦПК України, суд

В И Р
І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
ДТЕК «Павлоградвугілля» про стягнення
моральної шкоди у зв'язку з умисним
приховуванням факту звільнення, що
спричинило внесення незаконних
записів в трудову книжку відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Добропільський міськрайсуд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення винесено у нарадчій кімнаті в
одному екземплярі.

Повний текст рішення
виготовлений 01 червня 2014 року.

Головуючий суддя
Мавроді Р.Ф.

27.05.2014