Номер провадження: 22-ц/785/4470/14
Номер справи місцевого суду: 1515/5129/12
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Драгомерецького М.М.,

суддів: Панасенкова
В.О.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Стадніченко А.І.,

за участю: відповідача ОСОБА_3 та
його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 03 жовтня 2013
року за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та судового збору,-

В С Т А Н О В И Л А:

05 грудня 2012 року ПАТ КБ «Надра»
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та судового збору.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
06.11.2007 року між банком та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредитні кошти у розмірі 18 000
гривень на споживчі цілі, з кінцевим
строком повернення 04.11.2010 року та зі
сплатою 2,4% на місяць.

Однак, ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання належним чином не
виконував, внаслідок чого станом на
06.01.2012 року у нього виникла
заборгованість у розмірі 47 960,58
гривень.

На підставі зазначеного ПАТ КБ «Надра»
звернулось до суду із вказаним позовом
та просило його задовольнити з
наведених у позовній заяві правових
підстав у повному обсязі.

Справа розглянута за відсутності
сторін.

Заочним рішенням Комінтернівського
районного суду Одеської області від 03
жовтня 2013 року позов задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «Надра» заборгованість за
кредитним договором у загальному
розмірі 47 600, 58 гривень та судовий збір
у розмірі 476,01 гривень. В задоволенні
інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Комінтернівського районного
суду Одеської області від 03 березня 2014
року заяву ОСОБА_3 про перегляд
заочного рішення від 03.10.2013 року
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
змінити рішення місцевого суду в
частині стягнення з нього пені,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального.

У судове засідання представник
позивача ПАТ КБ «Надра» не з'явився,
хоча про розгляд справи він сповіщався
належним чином, про що свідчить судове
повідомлення про отримання ним судової
повістки, що у відповідності до ч.2 ст.305
ЦПК України не перешкоджає подальшому
розгляду справи.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3 та пояснення
на неї його представника ОСОБА_4,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та позовних
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення у повній мірі не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення рішення суд вирішує,
чи мали місце обставини справи, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи,
однак не вправі виходити за межі
заявлених позовних вимог та тієї
доказової бази, яка сформована за
рахунок доказів, поданих до суду самими
учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Задовольняючи позов в частині
стягнення пені, суд першої інстнації
виходив із того, що відповідач не
виконував належним чином умов
кредитного договору, відтак, має
сплатити не тільки розраховану банком
суму кредитної заборгованості, а також
пеню за несвоєчасне погашення кредиту.

Проте повністю погодитись з таким
висновком місцевого суду не можна.

Встановлено, що 06.11.2007 року ОСОБА_3
відповідно до укладеного з ПАТ КБ
«Надра» договору №05/11/2007/980-К/1017 отримав
кредит у розмірі 18 000 гривень зі сплатою
2,4 % на місяць з кінцевим терміном
повернення 04.11.2010 року.

Однак, відповідач ОСОБА_3 належним
чином свої обов'язки не виконує, у
зв'язку з чим станом на 06.01.2012 року у
нього виникла заборгованість у розмірі
47 960,58 гривень, з яких:

- сума заборгованості за наданим
кредитом - 17 583,17 гривень;

- сума заборгованості за
відсотками - 18 248,86 гривень;

- сума пені за порушення строків
виконання зобов'язань - 11 768,55 гривень;

- сума штрафу - 360 гривень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Однак, колегія суддів не погоджується
із висновком суду першої щодо
стягненням з ОСОБА_3 суми пені за
порушення строків виконання
зобов'язання, оскільки відповідно до п.
1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в
один рік застосовується, зокрема, до
вимог: про стягнення неустойки (пені).

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (пенею) є грошова сума або
інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасного виконання
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Стягнення неустойки (пені) обмежується
останніми 12 місяцями перед зверненням
кредитора до суду, а починається з дня
(місяця), з якого вона нараховується, у
межах строку позовної давності за
основною вимогою.

З матеріалів справи вбачається, що у
справі було ухвалено рішення у
заочному порядку та позов щодо
стягнення пені, яка розрахована банком
за період більше року, з грудня 2007 року
по січень 2012 року в розмірі 11 768,55
гривень задоволено у повному обсязі.

У зв'язку з чим після отримання
судового рішення відповідачем ОСОБА_3
було подано заяву про перегляд
вказаного рішення та надано відповідні
докази в обґрунтування своєї заяви.

Однак місцевий суд не надав належної
оцінки наданим відповідачем доказам,
наслідок чого судом першої інстанції
порушено принцип змагальності сторін,
згідно якого сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, користуються
рівними правами щодо надання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості, як це
передбачено ч.2 ст.10 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстнації не
врахував вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України
щодо зменшення розміру неустойки, не
звернув уваги на істотні обставини в
розумінні вказаної статті, зокрема на
майновий стан відповідача, наявність
на утриманні неповнолітніх дітей, один
із яких інвалід дитинства та дружини -
інваліда.

Крім того, колегія суддів погоджується
з доводами апелянта про те, що
ухвалюючи заочне рішення районний суд
не мав повного розрахунку пені за
останній рік з моменту пред'явлення
позову, оскільки розрахунок по
нарахованій пені має загальний термін
за період 06.11.2010 по 06.01.2012 роки, що
унеможливлює визначити та стягнути
розмір пені за останній рік.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що у суду першої інстанції були
законні підстави для зміни заочного
рішення, та вказана справа повинна була
переглянута районним судом у
загальному порядку. Зазначене має
визначальне значення для правильного
вирішення спору по суті, а тому відмова
у прегляді судом даного заочного
рішення була помилковою.

Отже, при встановлених порушеннях
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
оскаржуване рішення суду у повній мірі
не можна визнати законним та
обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
порушення норм процесуального права
може бути підставою для скасування або
зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

У зв'язку з викладеним колегія суддів
прийшла до висновку про відсутність
правових підстав для стягнення пені за
кредитною заборгованістю з
відповідача, оскільки в цій частині
позовні вимоги не доведені належними
та допустимими доказами.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307,
ст.309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково, заочне рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 03 жовтня 2013 року в
частині стягнення пені скасувати та у
задоволенні цих позовних вимог
відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, проте воно може бути
оскаржено в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області: підпис М.М.
Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

Копія вірна: суддя
М.М. Драгомерецьки