Справа № 522/6828/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Бондаря В.Я.

при секретарі Іщик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за позовом
ОСОБА_1 до Інституту Післядипломної
освіти спеціалістів морського та
річкового транспорту про зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Інституту Післядипломної освіти
спеціалістів морського та річкового
транспорту, у якому просив визнати
правонаступництво Інституту
післядипломної освіти спеціалістів
морського і річкового транспорту
відносно Інституту підвищення
кваліфікації керівних працівників і
спеціалістів Міністерства морського
флоту, зобов'язати керівника Інституту
післядипломної освіти спеціалістів
морського і річкового транспорту
видати довідку про заробітку плату за
період роботи в Інституті підвищення
кваліфікації керівних працівників і
спеціалістів Міністерства морського
флоту з вересня 1982 року по червень 1985
року. Позовні вимоги мотивував тим, що з
вересня 1982 року по червень 1985 року він
працював викладачем кафедри
організації і технології судноремонту
Інституту підвищення кваліфікації
керівних працівників і спеціалістів
Міністерства морського флоту (далі -
ІПК ММФ). Для оформлення пенсії за віком
йому необхідно надати довідку про
заробітну плату з місць роботи. 14.03.2014
року позивач звернувся до відповідача
для отримання довідки про заробітну
плату за період роботи в ІПК ММФ. Однак,
10.04.2014 року листом відповідача було
відмовлено у видачі відповідної
довідки про заробітну плату з тієї
підстави, що Інститут Післядипломної
освіти спеціалістів морського та
річкового транспорту (далі - ІПО МРТ) є
правонаступником Інституту
післядипломної освіти керівних
працівників та спеціалістів водного
транспорту України (далі - ІПО ВТУ), який
був створений 15.07.1993 року. Ні ІПО ВТУ, ні
ІПО МРТ не були визначені
правонаступниками Інституту
підвищення кваліфікації керівних
працівників і спеціалістів
Міністерства морського флоту СРСР.
Позивачу відомо, що документи ІПК ММФ
зберігаються у будівлі, яку займає ІПО
МРТ, та не передавались до архіву, тому,
на його думку, не надання відповідачем
відповідної довідки порушують його
права на отримання пенсії належного
розміру, у зв'язку з чим ОСОБА_1
звернувся до суду з відповідним
позовом.

Позивач у судове засідання не з'явився,
просив справу розглядати за його
відсутності.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надав суду заяву,
відповідно до якої просив справу
розглядати за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб й лише в межах
заявлених ним позовних вимог та на
підставі доказів сторін й інших осіб
які беруть учать у справі.

Судом встановлено, що 14 березня 2014 року
ОСОБА_1 звернувся до ректора ІПО МРТ з
заявою, відповідно до якої просив
надати довідку про заробітну плату на
посаді викладача кафедри
«судноремонту» у період з 1982 року по 1985
року.

Листом № 139 від 09.04.2014 року відповідач
повідомив, що Інститут післядипломної
освіти спеціалістів морського і
річкового транспорту є
правонаступником Інституту
післядипломної освіти керівних
працівників та спеціалістів водного
транспорту України (далі - ІПО ВТУ), який
був створений 15.07.1993 року. ІПО ВТУ та ІПО
МРТ не були визначені
правонаступниками Інституту
підвищення кваліфікації керівних
працівників і спеціалістів
Міністерства морського флоту СРСР. У
зв'язку з чим ІПО МРТ не має можливості
видати довідку про заробітну плату за
період роботи у іншої юридичної особи.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, повно і всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених доказами, що
були досліджені в судовому засіданні,
вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони
є рівними учасниками судового розгляду
та згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п. 25, 26 постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» від 12.06.2009 № 2, під час
судового розгляду предметом
доказування є факти, якими
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше юридичне
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
рішення. Виходячи з принципу
процесуального рівноправ'я сторін та
враховуючи обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається, необхідно в судовому
засіданні дослідити кожний доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів у порядку,
передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК.

У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Беручи до уваги вищевикладене,
дослідивши письмові докази, а також
враховуючи, що позивачем в судовому
засіданні не надано належних доказів
порушення його прав з боку відповідача,
доводи позивача ґрунтуються лише на
непідкріплених у розумінні ст. 57 ЦПК
України доказах, а відтак обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
не знайшли свого підтвердження у
судових засіданнях, суд приходить до
висновку, що у позові необхідно
відмовити за необґрунтованістю та
недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10,60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст.
213-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарг на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, яки брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.Я. Бондар