Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1587/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Суржик М. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Белінської І.М., Савченко С.О.,

при секретарі Чорної В.В..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства КБ
*ПриватБанк* на рішення Ленінського
районного суду м.Кіровограда від 15
квітня 2014 року по справі за позовом ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції про виключення майна з акту
опису і арешту,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
(далі Банк) звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2, Ленінського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції (далі ДВС)
про виключення майна з акту опису і
арешту. Просить звільнити з-під
арешту, накладеного ДВС на належне на
праві власності ОСОБА_2 майно, а саме:
автомобіль марки CHEVROLET, модель: Tacuma UF756,
рік випуску: 2004, тип легковий
універсал-В (далі автомобіль), а також
стягнути з відповідачів судові
витрати.

Банк зазначив, що 24.01.2008 року між Банком
та ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір № KGMDA800000032 (далі договір),
згідно з яким Банк надав останньому
кредит в сумі 10 635,79 доларів США.

В забезпечення виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 25.01.2008 року між сторонами
було укладено договір застави рухомого
майна №KGMDA800000032, відповідно до умов
якого ОСОБА_2 передав в заставу Банку
автомобіль.

Згідно карток арешту АМТ, постановами
ДВС у зв'язку з несплатою штрафів
накладено арешт на автомобіль.

Рішенням суду в позові було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в
скарзі апелянт зазначив, що при
постановленні рішення судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Просили
рішення суду скасувати, позов
задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Колегією суддів на підставі
досліджених доказів встановлено, що
24.01.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, згідно з
яким Банк надав останньому кредит в
сумі 10 635,79 доларів США.

В забезпечення виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 25.01.2008 року між сторонами
було укладено договір застави рухомого
майна, відповідно до умов якого ОСОБА_2
передав в заставу Банку автомобіль.

На виконанні в Ленінському ВДВС
Кіровоградського МУЮ знаходяться
постанови про стягнення з ОСОБА_2 на
користь держави штрафів на загальну
суму 2915грн., у зв'язку з чим ДВС
накладено арешт на заставне майно.

Відмовляючи в позові суд 1-ої інстанції
зазначив, що на предмет застави не
звернуто стягнення згідно з діючим
законодавством, позивачем не надано
доказів на підтвердження наявної
заборгованості ОСОБА_2 перед Банком за
кредитним договором та про звернення в
порядку примусового виконання щодо
погашення вказаної заборгованості до
боржника, наявності відповідних рішень
та не обґрунтовано в чому полягає
порушення прав та законних інтересів
банку. Крім того, дії ДВС по накладенню
арешту оскаржені не були.

З таким висновком колегія суддів
погодитись не може.

Так, заборгованість ОСОБА_2 перед
Банком станом на 27.01.2014 року складає
26532,36 доларів США, про що Банком
повідомлялось начальнику Ленінського
ВДВС (а.с.21), і яка спростована
відповідачами по справі не була.

Відповідно до п.4.1 договору застави,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
при настанні хоча б однієї обставини з
наступних: невиконання чи неналежного
виконання заставодавцем умов договору
кредиту (при несвоєчасному поверненні
кредиту повністю або його частини, або
несвоєчасній сплаті процентів, комісій
тощо) або умови цього договору, або у
випадках, передбачених законодавством
України; невиконання або не належне
виконання заставодавцем умов цього
договору; в інших випадках,
передбачених законодавством України
або цим договором.

Згідно з вимогами ст.20 Закону України
«Про заставу», заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо на момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.
Звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачено законом або
договором застави.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 54 Закону
України «Про виконавче провадження»,
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчим документом
для задоволення вимог стягувача -
заставодержателя.

Таким чином, виключне право звернення
стягнення на предмет застави належить
заставодержателю, тобто, Банку. Суд
правильно послався на зазначені норми
Закону, однак невірно їх протлумачив.

Відповідно до ч.1 ст. 82 Закону України *
Про виконавче провадження*, рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Тобто, оскарження рішень, дій або
бездіяльності ДВС може відбутись за
вибором скаржника.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла переконання, що рішення суду
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства КБ
*ПриватБанк* задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 15 квітня 2014 року
скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства КБ *ПриватБанк*
задовольнити.

Звільнити з-під арешту, накладеного ДВС
на автомобіль марки CHEVROLET, модель Tacuma
UF756, рік випуску: 2004, тип легковий
універсал-В, реєстраційний номер
НОМЕР_1..

Стягнути з Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції судові витрати в сумі 243 (двісті
сорок три)грн..60 коп..

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді