У х в а л а

16 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Головуючого: Дьоміної О.О.,
Суддів: Мазур
Л.М.,
Макарчука М.А.
Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 березня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про поділ
спільної сумісної власності подружжя,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_6, орган опіки та
піклування Харківської міської ради
про поділ спільної сумісної власності
подружжя, за позовом третьої особи:
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
відновлення порушеного права та
визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із вказаним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що за час
спільного проживання в шлюбі з ОСОБА_5
ними були придбані: квартира АДРЕСА_14
та квартира АДРЕСА_1, які в подальшому
було реконструйовано в одну квартиру
АДРЕСА_2; квартира АДРЕСА_3; квартира
АДРЕСА_4; гараж АДРЕСА_15; автомобіль
«Рено-Самсунг», держаний реєстраційний
номер НОМЕР_1. Просив розділити
вищевказане майно подружжя та визнати
за ним право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1, 1/2 частину квартири
АДРЕСА_3, 1/2 частину квартири АДРЕСА_4, 1/2
частину гаража АДРЕСА_15, 1/2 частину
автомобіля «Рено-Самсунг», держаний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_5 звернулась до суду із
зустрічним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що з ОСОБА_4 з 1990 року
знаходилася у зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано у 1993 році. З 1993 року
з ОСОБА_4 жили окремо і не вели
спільного господарства. У 2000 році знову
зареєстрували шлюб, який було
розірвано у 2010 році. Наразі разом з нею
проживають двоє дітей. Просила визнати
за нею право власності на квартиру
АДРЕСА_4, право власності на гараж
АДРЕСА_15, визнати право власності на
квартиру АДРЕСА_2, визнати право
власності ОСОБА_6 на квартиру
АДРЕСА_3 та право власності ОСОБА_4 на
автомобіль «Рено-Самсунг», держаний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Також до суду звернувся ОСОБА_6 з
позовом про відновлення порушеного
права та визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_3, зобов'язання
зареєструвати право власності на цю
квартиру, обґрунтовуючи вимоги тим, що
спірна квартира була придбана за кошти,
які залишилися у нього від продажу
однокімнатної квартири АДРЕСА_8, 1/2
частина якої належала йому на праві
власності.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 02 листопада 2012 року позов
ОСОБА_4 та позов ОСОБА_5 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, 1/2
частину квартири АДРЕСА_4, 1/2 частину
гаража АДРЕСА_15, 1/2 частину автомобіля
«Рено-Самсунг», держаний реєстраційний
номер НОМЕР_1. В іншій частині
позову було відмовлено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_2, 1/2 частину
квартири АДРЕСА_3, 1/2 частину квартири
АДРЕСА_4, 1/2 частину гаража АДРЕСА_15, 1/2
частину автомобіля «Рено-Самсунг»,
держаний реєстраційний номер НОМЕР_1. В
іншій частині позову було відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_6 було
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 21 грудня
2012 року, рішення суду першої
інстанції змінено. Визнано за
ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_3, 1/3 частину квартири
АДРЕСА_4, 1/3 частину автомобіля
«Рено-Самсунг», держаний реєстраційний
номер НОМЕР_1, який зареєстрований за
ОСОБА_5

Визнано квартиру АДРЕСА_2 та гараж
АДРЕСА_15 особистою приватною власністю
ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 2/3
частини квартири АДРЕСА_4, 2/3 частин
квартири АДРЕСА_4, 2/3 частин автомобіля
«Рено-Самсунг», держаний реєстраційний
номер НОМЕР_1. В іншій частині рішення
суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 березня 2013
року касаційну скаргу ОСОБА_7,
який діє в інтересах ОСОБА_4 відхилено.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 21 грудня 2012 року залишено
без змін.

У квітні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_4 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 березня 2013 року.

До заяви про перегляд судових рішень як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах ОСОБА_5 додала:

- постанову Верховного Суду України від
25 грудня 2013 року, винесеної за
результатами розгляду касаційної
скарги на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 липня 2013 року у справі за
позовом про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та поділ майна, якою
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 липня 2013 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду касаційної інстанції;

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України» №11
від 30 вересня 2011 року, судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, можуть бути рішення:

- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ;

- Вищого адміністративного суду
України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;

- апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права.

Оскільки постанова Верховного Суду
України від 25 грудня 2013 року
ухвалена в порядку, визначеному Главою
3 ЦПК України, а не в порядку здійснення
касаційного провадження. Правові
висновки ВСУ України у цій справі є
обов'язкові для всіх суб'єктів владних
повноважень, але сама постанова не може
бути прикладом для порівняння.

З огляду на наведене, у допуску справи
до провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про поділ
спільної сумісної власності подружжя,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_6, орган опіки та
піклування Харківської міської ради
про поділ спільної сумісної власності
подружжя, за позовом третьої особи:
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
відновлення порушеного права та
визнання права власності, про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 березня 2013
року до провадження Верховного Суду
України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Дьоміна О.О.

Судді:
Мазур Л.М.

Макарчук М.А.

Нагорняк В.А.

Юровська Г.В.