АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 6793 /2014
Головуючий у 1-ій інстанції -
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

за участю осіб:
представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Гедз Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» про стягнення
страхового відшкодування та пені;

за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»,
поданою представником Гедз Юлією
Володимирівною

на рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 25 березня2014 року

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 25.03.2014 року позов ОСОБА_4
задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ
«Страхова компанія «Українська
страхова група» на користь ОСОБА_4
страхове відшкодування з урахуванням
індексу інфляції та трьох процентів
річних в сумі 102487,84 грн., пеню в сумі
30570,11 грн. та судові витрати в сумі 1330,58
грн., а всього стягнуто 134388 грн. 53 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, Гедз
Ю.В., діючи в інтересах ПрАТ «СК
«Українська страхова група», подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі.
Посилається на незаконність
ухваленого рішення, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на те,
щопідписання Договору про передачу
майнових прав на транспортний засіб та
переуступку права вимоги на
застрахований транспортний засіб від 02
квітня 2013 року лише як на факт, що
свідчить про те, що страховик вчиняв
всі дії для належного врегулювання
страхового випадку. Вважає, що
підписаний Договір переуступки не має
будь-яких правових наслідків для
сторін та не свідчить про те, що
страхова компанія зобов'язана була
виплатити страхове відшкодування.

Крім того, ненадання позивачем другого
комплекту ключів від застрахованого
транспортного засобу та постанови про
закриття кримінального провадження
або обвинувального вироку
судувідповідно до п.п. 11.7.5. 16.1.7., 16.1.13. ч. 2
Договору добровільного страхування
наземних транспортних засобів
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами на транспорті за
№28-2808-12-00134 від 31.10.2012 року є підставою
для відмови у виплаті страхового
відшкодування.

Апелянт також вказує на те, що
відповідно до п.3 ч.1 Договору
страхування вигодонабувачем є ПАТ
«БАНК «ТАВРИКА», посилаючись на
зазначене, як на відсутність у позивача
права на одержання страхового
відшкодування та безпідставність
заявлених позовних вимог.

Також, суд першої інстанції, стягнувши
пеню за порушення умов Договору
переуступки від 02 квітня 2013 року,
вийшов за межі позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ПрАТ «СК
«Українська страхова група» Гедз Ю.В.
підтримала апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Представник позивача
ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Позивачка
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась,
про час та місце розгляду справи
повідомлялась належним чином, про що
свідчить розписка.

Неявка позивачки в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за її відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
31.10.2012 року між ПАТ «СК «Українська
страхова група» (Страховиком) та ОСОБА_4
(Страхувальником) було укладено
договір добровільного страхування
наземних транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами на транспорті № 28-2808-12-00134
(а.с.4-13).

Предметом вказаного договору є
страхування майнових інтересів ОСОБА_4,
що не суперечать закону, пов'язаних з
володінням, користуванням і
розпорядженням автомобілем Honda Civic, 2008
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
на строк з 31.10.2012 р. по 30.10.2013 р.

Відповідно до умов договору
Страхувальник зобов'язався сплатити
Страховику страхову премію в
загальному розмірі 7306 грн. частинами -
двома рівними платежами з терміном
сплати до 31 жовтня 2012 р. та до 30 січня 2013
p., а Страховик взяв на себе зобов'язання
у разі настання страхового випадку з
автомобілем Honda Civic, державний номер
НОМЕР_1, здійснити на умовах договору
страхову виплату Страхувальнику або
Вигодонабувачу, яким ОСОБА_4 зазначила
ПАТ «Банк «Таврика».

Сторони договору погодили перелік
страхових випадків, за умови настання
яких у Страховика виникає обов'язок
здійснити страхову виплату, до яких
зокрема віднесли викрадення
транспортного засобу, визначили суму
страхового відшкодування без
урахування зносу та безумовну франшизу
по ризику «викрадення» в розмірі 5% від
страхової суми.

Таким чином, на підставі письмового
договору між сторонами виникли
відносини страхування, які
врегульовані нормами глави 78 ЦК
України та спеціальним нормативно-
правовим актом - Законом України «Про
страхування».

31 грудня 2012 р. ОСОБА_4 звернулася до
Обухівського РВ ГУ МВС України в
Київській області із заявою про те, що
її автомобіль Honda Civic, державний номер
НОМЕР_1, який перебував на майданчику
для паркування автомобілів навпроти
під'їзду № 2 будинку № 2 по вул. Зв'язку в
м. Українка Обухівського району
Київської області, було викрадено.
Цього ж дня інформацію за заявою ОСОБА_4
внесено до Єдиного реєстру досудових
розслідувань під № 0000469 за
ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
289 КК України, а автомобіль оголошено в
розшук. На час розгляду справи судо
першої інстанції особа, яка незаконно
заволоділа транспортним засобом, не
встановлена, постанови про закриття чи
зупинення кримінального провадження
не виносились (а.с. 20).

02 січня 2013 р. ОСОБА_4 звернулася до ПАТ
«СК «Українська страхова група» із
заявою про настання страхового випадку
та виплату страхового відшкодування,
надавши оригінал свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу та 1
ключ від замка запалювання (а.с. 79, 15).

Прийнявши заяву, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу та
ключ від замка запалювання автомобіля,
ПАТ «СК «Українська страхова група»
запропонувала ОСОБА_4 надати додаткові
документи, необхідні для прийняття
рішення про виплату страхового
відшкодування, зокрема постанови про
порушення кримінальної справи,
постанови про зупинення або закриття
кримінальної справи, договору про
передачу права власності на
транспортний засіб (а.с. 14).

04 березня 2013 р. ОСОБА_4 звернулася до ПАТ
«СК «Українська страхова група» із
запитом щодо розгляду її заяви про
виплату страхового відшкодування, на
який отримала відповідь про
неможливість прийняття рішення про
виплату (чи невиплату) страхового
відшкодування у зв'язку з відсутністю
відповідей з Обухівського РВ ГУ МВС
України в Київській області (а.с. 16).

02 квітня 2013 р. між ПАТ «СК «Українська
страхова група» та ОСОБА_4 було
укладено договір про передачу майнових
прав на транспортний засіб та
переуступку права вимоги на
застрахований транспортний засіб (а.с.
17-18).

Відповідно до умов вказаного договору
ПАТ «СК «Українська страхова група»
зобов'язалася виплатити ОСОБА_4
страхове відшкодування за викрадений 31
грудня 2012 р. автомобіль Honda Civic в
загальній сумі 103229,92 грн., з яких перша
частина відшкодування в сумі 3653 грн.
зараховується в рахунок несплаченої
частини страхового платежу, а друга
частина в сумі 99576,92 грн.
перераховується на розрахунковий
рахунок ОСОБА_4 в банківській установі.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору,
...визначенні умов договору... Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Укладений між сторонами договір від
02.04.2013 р. узгоджується з положенням п.
11.7.7. договору страхування та не
суперечить положенням ЦК України та
Закону України «Про страхування».

Так, відповідно до ст. 9 Закону України
«Про страхування» розмір страхової
суми, яка виплачується при настанні
страхового випадку, визначається за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. При цьому страхова
сума може бути встановлена по окремому
страховому випадку, групі страхових
випадків, договору страхування у
цілому, а страхове відшкодування не
може перевищувати розміру прямого
збитку, якого зазнав страхувальник.

Аналогічна норма міститься і в ч. 3 ст. 988
ЦК України, відповідно до якої страхова
виплата за договором страхування не
може перевищувати розміру реальних
збитків.

Вказаний договір є чинним, недійсним у
встановленому законом порядку він не
визнавався.

За юридичною природою укладений між
сторонами договір від 02.04.2013 року
містить ознаки новації (ч. 2 ст. 604 ЦК
України), оскільки фактично вказаний
договір передбачає заміну первісного
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору страхування, новим
зобов'язанням на встановлених
договором умовах

Доводи апелянтапро відсутність
підстав для виплати ОСОБА_4 страхового
відшкодування з огляду на ненадання
нею другого комплекту ключів від
транспортного засобу, відсутність
постанови органу досудового
розслідування про закриття
кримінального провадження або
обвинувального вироку суду та
першочергового права вигодонабувача
на отримання страхового відшкодування
колегія суддів вважає такими, що не
спростовують висновків суду,
оскількипідписання сторонами договору
від 02.04.2013 р. є доказом ознайомлення їх з
його предметом та усіма умовами і
свідчить про визнання Страховиком
події, яка мала місце в ніч з 30 на 31
грудня 2012 р., страховим випадком за
ризиком «викрадення», визнання ним
права ОСОБА_4 на отримання страхового
відшкодування і узгодження сторонами
розміру страхового відшкодування.

Згідно з приписами ст.ст. 526, 629 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, а
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Судом встановлено, що ПАТ «СК
«Українська страхова група» порушило
умови договору від 2 квітня 20134 р., не
виплативши ОСОБА_4 страхове
відшкодування.

Враховуючи порушення ПАТ «СК
«Українська страхова група»
зобов'язань за договором, ОСОБА_4
відповідно до 3.3. договору вправі
вимагати сплати пені в розмірі 0,1% від
суми виплаченого страхового
відшкодування за кожен день
прострочення зобов'язання.

Підстав для обмеження розміру пені
подвійною обліковою ставкою НБУ, що
було передбачено п. 19.1. договору
страхування, суд вірно не вбачав,
оскільки зобов'язання за договором
страхування сторони замінили іншим
зобов'язанням, яке передбачає
стягнення пені без будь-яких обмежень.

Зобов'язання, яке не виконав
відповідач, є грошовим, а отже він в
силувимог ст. 625 ЦК України на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Враховуючи, що страхове відшкодування
в сумі 99576,92 грн. відповідач повинен був
сплатити 02 квітня 2013 р., станом на 03
лютого 2014 р. він прострочив виконання
зобов'язання на 307 днів. Таким чином,
сума боргу з урахуванням індексу
інфляції становить 99975,23 грн. (99576,92x1,004),
три проценти річних від простроченої
суми - 2512,61 грн. (99576,92х3х307):365:100), а розмір
пені за прострочення зобов'язання -
30570,11 грн. (99576,92x0,1х307):100).

Так, у апеляційній скарзі відповідач
посилається на підписання Договору про
передачу майнових прав на транспортний
засіб та переуступку права вимоги на
застрахований транспортний засіб від 02
квітня 2013 року (надалі - Договір
переуступки) (а.с. 17-18) лише як на факт, що
свідчить про те, що страховик вчиняв
всі дії для належного врегулювання
страхового випадку. Іншими словами,
відповідач зазначає, що підписаний
Договір переуступки не має будь-яких
правових наслідків для сторін.

Проте, зазначене не відповідає
дійсності та суперечить умовам
Договору переуступки, а відповідачем
навмисно приховано дійсний зміст
положень Договору та юридичні
наслідки, яких сторони прагнули
досягти, підписуючи останній.

Адже насправді у п. 2.1 Договору
переуступки, предметом якого с виплата
позивачу страхового відшкодування,
зазначено, що «Сторона 2 після
отримання страхового відшкодування в
розмірі, зазначеному в пп. 1.2. п.1 нього
Договору передає своє право власності
на Автомобіль Стороні 1, шляхом
підписання вказаного Договору». П. 7.1. п.
7 Договору зазначено, що він вступає в
силу з моменту його підписання та е
обов'язковим для виконання обома
сторонами.

Договір с підписаним та діючим, жодне з
його положень не визнано недійсним, що
може свідчити тільки про одне: право
власності позивача на застрахований
транспортний засіб перейшло до
відповідача, і обов'язок відповідача
сплатити страхове відшкодування
виникли одночасно, тобто з моменту
підписання Договору переуступки.

Більше того, сторони погодили умови
відповідальності, передбачивши у п. 3.3.
Договору переуступки санкцію за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань у вигляді пені в розмірі 0,1 %
від суми виплаченого страхового
відшкодування за кожен день
прострочення зобов'язання.

Таким чином, підписуючи даний Договір
переуступки, сторони домовилися про
розмір, порядок виплати страхового
відшкодування та умови
відповідальності, а відповідач без
будь-яких умов та застережень взяв на
себе обов'язок виплатити позивачу
страхове відшкодування, що становить
предмет Договору переуступки
відповідно до пп. 1.1.-1.3. п. 1, тим самим
визнаючи подію страховим випадком, а
позивача належним отримувачем
страхового відшкодування, а сам факт
підписання такого договору свідчить
про готовність до його виплати.

Крім того, посилання відповідача на п.п.
11.7.5. 16.1.7., 16.1.13. ч. 2 Договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами на транспорті за
№28-2808-12-00134 від 31.10.2012 року, а саме, на
ненадання позивачем другого комплекту
ключів від застрахованого
транспортного засобу та постанови про
закриття кримінального провадження
або обвинувального вироку суду як на
підставу для відмови у виплаті
страхового відшкодування, не містить
жодного правового та фактичного
підґрунтя.

Так, одночасно з поданням заяви про
настання страхового випадку, позивачем
відповідно до Акту прийому-передачі
від 02 січня 2013 року, копія якого
міститься в матеріалах справи, було
передано відповідачу оригінал
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу та ключ від замка
запалювання у кількості 1 піт. (а.с. 79. 15)

Також Позивачем були надані пояснення
стосовно можливого місцезнаходження
другого комплекту ключів у викраденому
транспортному засобі або у її
колишнього співмешканця, гр. ОСОБА_6, з
приводу чого тривала перевірка.

З метою врегулювання страхового
випадку протягом наступних трьох
місяців позивачем також було надано
ряд інших документів, затребуваних
відповідачем, в тому числі довідку
Обухівського РВ ГУ МВС України в
Київській області, довідку ДАІ про
оголошення застрахованого
транспортного засобу у розшук, довідку
ПАТ «ТАВРИКА» №05/002-33 від 08 січня 2013 р.
про повне погашення заборгованості за
кредитним договором перед ПАТ
«Таврика», витяг про вилучення запису в
Державному реєстрі обтяжень
нерухомого майна від 22.01.2013 року та інші
(всі документи долучені до матеріалів
справи), в результаті розгляду яких
відповідачем було прийнято рішення про
виплату страхового відшкодування, про
що свідчить підписаний 02 квітня 2013 року
вищезазначений Договір переуступки,
укладений на 90 день з моменту початку
проведення страхового розслідування
відповідно до п. 9.3.6. Договору
страхування.

Проте, з метою затягування виконання
взятих на себе зобов'язань вже за
Договором переуступки, у відповідь на
черговий запит позивача щодо стану
розгляду страхової справи відповідач
листом № 03/2437 від 16 квітня 2013 року
повідомив позивача про необхідність
надання постанови органів досудового
розслідування про закриття
кримінального провадження або
обвинувальний вирок суду та витяг з
ЄРДР, а також другого комплекту ключів
запалення, хоча па момент підписання
Договору переуступки був обізнаний про
його об'єктивну відсутність у позивача.

Виконуючи свої обов'язки та всіляко
сприяючи відповідачу в отриманні
необхідних документів, позивачем
додатково було надано лист
Обухівського РВ ГУ МВС України в
Київській області №Д-33 від 06 червня 2013
року щодо стану кримінального
провадження №0000469, розпочатого
31.12.2012 року, яке триває, а також
повідомлено відповідача про
неможливість надати постанови органів
досудового розслідування про закриття
чи зупинення кримінального
провадження, оскільки такі не
виносилися (а.с. 20).

Таким чином, відповідач, укладаючи
Договір переуступки та створюючи для
себе фактично нове зобов'язання, був
обізнаний про всі обставини по справі,
за наявності яких погодився виплатити
узгоджену суму страхового
відшкодування. А факт настання
страхового випадку, що є відповідно до
ст. 16 Закону України «Про страхування»
необхідною умовою для виникнення у
страховика обов'язку по сплаті
страхового відшкодування,
відповідачем ніколи не заперечувався і
не заперечується. Крім того, позивачем
було надано відповідачу всі необхідні
документи для прийняття рішення про
виплату страхового відшкодування та
проведення страховиком власного
розслідування, за наслідками якого
відповідачем не було отримано жодного
доказу того, що подія викрадення
застрахованого транспортного засобу
позивача не може бути визнана
страховим випадком, з чого виходить, що
у відповідача настав обов'язок виплати
страхового відшкодування.

Апелянт вказує на те, що відповідно до
п. 3 ч. 1 Договору страхування
вигодонабувачем є ПАТ «БАНК «ТАВРИКА»,
посилаючись на зазначене, як на
відсутність у позивача права на
одержання страхового відшкодування та
безпідставність заявлених позовних
вимог.

Зазначене твердження не береться
судом до уваги, оскільки
заборгованість позивача перед ПАТ
«БАНК «ТАВРИКА» за кредитом та
відсотками за Кредитним договором №
02-10-08-Ф-МСБ/01 від 02.10.2008 року достроково
та повністю погашена, у зв'язку з чим
всі права він одонабувача за Договором
страхування перейшли до позивача.

Крім того, відповідно до абз. 1 частини 2
Договору страхування «Загальні умови
та визначення» відповідач взяв на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або
вигодонабувачу.

На вимогу відповідача
підтвердити погашення кредитної
заборгованості, останньому ще у січні
2013 року були надані довідка ПАТ «БАНК
«ТАВРИКА» №05/002-33 від 08.01.2013 року та
Витяг про реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна
(реєстрація вилучення запису) від 22.01.2013
року, копії яких долучені до матеріалів
справи.

Стосовно тверджень Відповідача
про те, що суд першої інстанції,
стягнувши пеню за порушення умов
Договору переуступки від 02 квітня 2013
року вийшов за межі позовних вимог
необхідно зазначити наступне:

У своїх письмових додаткових
поясненнях від 04 лютого 2013 року
представник позивача посилалася на
невиконання відповідачем умов саме
Договору переуступки та наголошувала
на тому, що п. 3.3. зазначеного Договору
переуступки також передбачена
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання його умов шляхом
сплати пені в розмірі 0,1 % від суми
страхового відшкодування за кожен день
прострочення зобов'язання, а тому в
будь-якому випадку відповідач, як
страховик, несе відповідальність за
прострочення виплати страхового
відшкодування, навіть якщо виходити з
положень Договору від 02.04.2013 року.

Позиція стосовно застосування санкцій,
передбачених Договором переуступки
від 02 квітня 2013 року була підтримана
представником позивача в судовому
засіданні від 25 березня 2014 року, що було
зафіксовано та підтверджується
аудіо-записом судового засідання.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що з моменту
підписання Договору переуступки від 02
квітня 2013 року, який за юридичною
природою містить ознаки новації, і
відповідно до якого сторони погодили
розмір страхового відшкодування та
відповідальність, відносини між
сторонами, зокрема обов'язок
відповідача сплатити страхове
відшкодування, регулювалися саме
Договором переуступки, який передбачає
стягнення пені в розмірі 0,1 % від суми
страхового відшкодування за кожен день
прострочення зобов'язання.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
вона посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»,
подану представником Гедз Юлією
Володимирівною відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 25 березня2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: