22-ц/772/1883/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Федчишен С. А.Категорія: 50
Доповідач: Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Медяного В.М.,
Пащенко Л.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 10
жовтня 2013 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2005 року ОСОБА_2
звернулася до суду із вказаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона
із відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 1994
року по 30 квітня 2004 року, у них
народилось двоє дітей. Від участі в
утримання дітей відповідач ухиляється,
тому позивачка звернулась із цим
позовом та просила стягнути на її
користь аліменти на утримання дітей у
твердій грошовій сумі у розмірі по 500
грн. щомісячно до досягнення дітьми
повноліття.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці від 10 червня 2005 року
позов задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання синів - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 100 грн.
до досягнення дітьми повноліття.

За заявою ОСОБА_2 від 24 жовтня 2005
року рішення Ленінського районного
суду м. Вінниці від 10 червня 2005 року
було скасовано у зв'язку із
нововиявленими обставинами.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці від 7 лютого 2006 року
стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання синів у розмірі
по 138 грн. на кожну дитину до досягнення
ними повноліття.

3 липня 2013 року ОСОБА_3, звернувся
до суду із заявою про перегляд заочного
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 7 лютого 2006 року, яку
задоволено ухвалою Вінницького
міського суду Вінницької області від
24 вересня 2013 року.

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 10 жовтня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Вінницької області
від 3 грудня 2013 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивачки аліменти на
утримання синів у розмірі 400 грн. на
кожну дитину щомісяця, починаючи із 14
березня 2005 року і до досягнення дітьми
повноліття.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 квітня 2014 року
ухвалу апеляційного суду від 3 грудня
2013 року скасовано, а справу передано на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції, у зв'язку з тим, що у
порушення вимог ст. ст. 60, 303, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, перевіряючи
правильність визначення судом першої
інстанції розміру аліментів, не
перевірив доводів відповідача про
неповне з'ясування судом обставин,
передбачених ст. 182 СК України, не
оцінив матеріальний стан платника
аліментів у спірний період у
співвідношенні із розміром
присудженої суми аліментів.

Не погодившись із рішенням Вінницького
міського суду Вінницької області від 10
жовтня 2013 року, представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 в апеляційній скарзі
посилається на неповноту з'ясування
судом обставин щодо матеріального
становища ОСОБА_3 та можливості ним
сплачувати аліменти у визначеному
розмірі, тому просить змінити
оскаржуване рішення в частині розміру
стягуваних аліментів, зменшивши їх з 500
грн. до 254,70 грн.

Згідно листа начальника Вінницької
дирекції УДППЗ «Укрпошта» Яцковиної
М.М. від 08.04.2014 року № 10-12-К-81 починаючи з
27.03.2014 року УДППЗ «Укрпошта» припинено
приймання всіх видів поштових
відправлень до АР Крим та м.
Севастопіль. Враховуючи, що позивач та
представник відповідача проживають у
м. Севастополі, їх було повідомлено про
час і місце розгляду справи засобами
телефонного зв'язку (а.с. 204- 205),
відповідач також належним чином
повідомлявся про час і місце розгляду
справи, але в судове засідання в суд
апеляційної інстанції сторони не
з'явились, що з огляду на положення ч. 2
ст. 305 ЦПК України не перешкоджає
розгляду справи за їх відсутності.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити частково, а рішення
суду змінити в частині визначення
розміру стягуваних аліментів, виходячи
з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст.
180 СК України батьки зобов'язані
утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

У разі присудження сплати коштів на
утримання дитини тим із батьків, хто
проживає окремо від неї, суд відповідно
до вимог ст. 182 СК України враховує: стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі. Розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, підлягає індексації
відповідно до закону. Якщо розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, менше мінімального
розміру, передбаченого частиною другою
статті 182 цього Кодексу, то дитині
призначається відповідно до закону
державна допомога в розмірі різниці
між визначеним розміром аліментів і 30
відсотками прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі до
30 квітня 2004 року (а.с. 3) та у них
народилось двоє дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.
5). Після розірвання шлюбу діти
залишилися проживати разом із матір'ю
(а.с. 6).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_3 за
період із 5 квітня 2005 року по 14 грудня 2005
року він отримав заробітну плату у
загальному розмірі 4 350,95 грн. (а.с. 72), за
період часу із 16 січня 2006 року по 28
серпня 2006 року - 4 440,94 грн. (а.с. 73).

Відповідно до записів у трудовій
книжці, із 1 березня 2007 року по 6 квітня
2007 року ОСОБА_3 працював інспектором із
безпеки СБ об'єкта; із 31 жовтня 2012 року
по 16 листопада 2012 року - вантажником у
відділі матеріально-технічного
постачання (а. с. 75-76). Відомості про
дохід платника аліментів за указаний
період часу у матеріалах справи
відсутні.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2 та визначивши розмір
стягуваних з відповідача аліментів по
400 грн. на кожну дитину, суд першої
інстанції, дійшов вірного висновку про
необхідність та можливість
присудження стягнення аліментів на
утримання дітей, однак в повній мірі не
виконав вимог положень ст. 182 СК
України, зокрема щодо врахування
матеріального стану платника
аліментів. Відповідно до вказаної
правової норми суд повинен враховувати
разом з іншими обставинами і
матеріальний стан платника аліментів.
Аналогічні роз'яснення надані
постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15.05.2006 року № 3.

Відповідно до ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивачкою в повній мірі не було
доведено обставин, якими вона
обґрунтувала свої позовні вимоги щодо
можливості відповідача сплачувати
заявлений нею розмір аліментів на
утримання дітей, а наявні у справі
докази доходів відповідача не дають
підстав для висновку про його
можливість сплачувати аліменти на
утримання дітей у визначеному
оскаржуваним рішенням розмірі.

За таких обставин, враховуючи, що
відповідач погоджується сплачувати
аліменти на кожного із синів по 254,70
грн., колегія суддів вважає, що ухвалене
рішення в частині визначення розміру
стягуваних аліментів підлягає зміні з
визначенням їх саме у такому розмірі на
кожну дитину.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - задовольнити, рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 10 жовтня 2013 року в частині
визначення розміру стягуваних
аліментів - змінити з 400 грн. на 254,70 грн.
(двісті п'ятдесят чотири гривні 70 коп.).

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
О.В. Ковальчук

Судді :
В.М. Медяний

Л.В. Пащенко