У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 28 травня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5,
третя особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Вектор Гарант» про
розірвання договору про надання послуг
та стягнення коштів, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 28 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
розірвати договір № 000196 ІП від 02
листопада 2012 року про надання послуг,
укладений між ним та ФОП ОСОБА_5,
стягнути з останнього сплачені ним
кошти в сумі 35 000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що з газети
«Афіша» від 13 вересня 2012 року № 35 (19)
він довідався про можливість отримання
кредиту під 6 % річних у гривнях на
лікування дитини за кордоном.

У зв'язку з цим він звернувся до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вектор Гарант» (далі
- ТОВ «Вектор Гарант») для отримання
кредиту в розмірі 500 000 грн.

ТОВ «Вектор Гарант» погодилось надати
кошти лише за умови виконання
попередніх дій та оформлення договору
з консультаційним партнером
товариства ФОП ОСОБА_5

02 листопада 2012 року між ним та ФОП
ОСОБА_5 був укладений договір, на
виконання якого він сплатив 35 000 грн, а
після цього - договір №000196 з
виконавцем ТОВ «Вектор Гарант,
предметом якого є надання останнім
послуг, спрямованих на придбання
замовником товару, визначеного в
додатку № 1 наведеного договору, який є
його невід'ємною частиною на умовах
програми діяльності «ІнвестПриват».

При цьому, в додатку № 1 не вказано, що є
предметом договору і який саме товар
(гроші, дорогоцінні метали, тощо) за ним
має бути отриманий.

Вважає, що оспорюваний правочин
укладений внаслідок здійснення
відповідачем та ТОВ «Вектор Гарант»
нечесної підприємницької діяльності,
спрямований на введення споживача в
оману, тому просив його розірвати.

Рішенням Звенигородського районного
суду Черкаської області від 28
листопада 2013 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 29 січня 2014 року, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що оспорюваний договір укладено з
дотриманням норм чинного
законодавства й умови угоди не
порушують прав позивача, як споживача.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Висновок судів є правильним з
урахуванням вимог
ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України щодо
належності, допустимості доказів і
обов'язку доказування та надання
доказів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши правову природу
правовідносин, що виникли між
сторонами, та вірно застосувавши норми
матеріального права, суди першої та
апеляційної інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшли висновку про
відмову в задоволенні позову.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Звенигородського районного
суду Черкаської області від 28
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 29 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова