АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретар: Лисак О.А.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1, представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі
довіреності діє ОСОБА_1, до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє за
довіреністю та в інтересах ОСОБА_4, на
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 08 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22
травня 2012 року ОСОБА_5, керуючи
пасажирським автобусом марки «ПАЗ 32051
СПГ», 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, в м.
Сторожинець Чернівецької області,
спричинив зіткнення з транспортним
засобом марки «Фіат Добло», 2008 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_2, який належить
йому на праві власності.

Вказував на те, що пасажирський автобус
«ПАЗ 32051 СПГ», яким керував ОСОБА_5,
належить відповідачу ОСОБА_4, з яким
ОСОБА_5 на момент вчинення ДТП
перебував у трудових відносинах.

За наслідками ДТП працівниками
ВДАІ Сторожинецького РВ УМВС України в
Чернівецькій області було складено
протокол про адміністративне

________________________________________________________________________
_____

Справа 22ц-803/2014 р.
Головуючий у 1 інстанції Федіна А.В.

Категорія 34
Доповідач Литвинюк І.М.

правопорушення, згідно з яким ДТП
сталося в результаті порушення ОСОБА_5
вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху.

Згідно висновку про оцінку майна від 11
червня 2012 року 69 Е/12 матеріальний
збиток, завданий власнику автомобіля
марки «Фіат Добло», 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок
пошкодження транспортного засобу,
становить 20 023 грн., вартість послуг
судового експерта за проведення
вказаної експертизи - 500 грн..

Зазначав, що йому також завдано значних
моральних страждань, які виразились в
порушенні звичайного способу життя,
негативного впливу ситуації, яка
склалась, на стан його здоров'я, що
призвело до додаткових витрат на
відновлення психічного стану,
необхідності відпочинку від подій, які
мали місце.

Вважає, що за завдану йому внаслідок
дій ОСОБА_5 шкоду повинен відповідати
саме ОСОБА_4, з яким водій ОСОБА_5
перебував у трудових відносинах та
просив стягнути з ОСОБА_4 на його
користь 20 023 грн. майнової шкоди, 2 000 грн.
у відшкодування моральної шкоди та
судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 08 квітня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
майнову шкоду в розмірі 20 003 грн.,
моральну шкоду в розмірі 1000 грн..

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

На рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 08 квітня 2014 року
представник відповідача ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мали значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильно
вирішення справи.

Вказує на те, що позивачем не надано
належних доказів про причини ДТП та
вину відповідача у його вчиненні.
Позивач не навів посилань хоча б на
один доказ наявності завданої
моральної шкоди та не вказав, чому саме
такий розмір моральної шкоди підлягає
відшкодуванню. Вимога про
відшкодування витрат, пов»язаних з
експертним дослідженням в розмірі 500
грн., не є судовими витратами, а надання
правової допомоги у вигляді
консультації та оформлення цивільного
позову не передбачено Законом України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах».

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та
матеріалами справи встановлено, що 22
травня 2012 року ОСОБА_5, керуючи
пасажирським автобусом марки «ПАЗ 32051
СПГ», 2002 року випуску, який належить на
праві власності ОСОБА_6, в м.
Сторожинець Чернівецької області
спричинив зіткнення з транспортним
засобом марки «Фіат Добло», 2008 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_2, який належить на
праві власності ОСОБА_3.

Як вбачається з довідки про
дорожньо-транспортну пригоду №9009694
Сторожинецького РВ УМВС України в
Чернівецькій області 22 травня 2012 року о
16 год. 22 хв. сталась ДТП (зіткнення) за
участю автобуса марки ПАЗ 32051 СПГ,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_4 та за кермом якого під
час ДТП перебував громадянин ОСОБА_5, а
також ряду інших транспортних засобів,
серед яких зокрема фургон марки «Fiat
Doblo», реєстраційний номерний знак
НОМЕР_2, що належить позивачу, який на
момент ДТП знаходився за кермом
вказаного транспортного засобу.

Окрім того, відповідно до вказаної вище
довідки, причиною ДТП стало
перевищення водієм ОСОБА_5 безпечної
швидкості руху, порушення вимог п. 12.1
ПДР України, у зв'язку з чим було
складено протокол про адміністративне
правопорушення за ст. 124 КУпАЛ та
матеріали ДТП направлено в
Сторожинецький районний суд
Чернівецької області.

Як вбачається з листа Сторожинецького
районного суду Чернівецької області №
84 від 28 січня 2013 року матеріал про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_5 з 2012 року по січень 2013
року до суду не надходив та не
розглядався.

Також з дослідженого в судовому
засіданні відмовного матеріалу № 1273
видно, що по даному факту
Сторожинецьким РВ УМВС України в
Чернівецькій області проводилась
перевірка, за результатами якої 18
листопада 2012 року в порушенні
кримінальної справи за ч. 1 ст. 286 КК
України стосовно ОСОБА_5 було
відмовлено у зв»язку з відсутністю в
його діях складу злочину.

З вищезазначеної постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи вбачається, що водій ОСОБА_5,
керуючи автобусом по вул. Чернівецькій
в м.Сторожинець, на спуск автобусом з
неробочою гальмівною системою почав
виконувати маневрування, об»їжджаючи
попутні транспортні засоби.
Враховуючи, що несправності в робочій
гальмівній системі автобуса відбулись
до дорожньо-транспортної пригоди, що
вказує на відсутність причинного
зв»язку між діями водія та наслідками
даної пригоди, в діях водія ОСОБА_5
відсутній склад адмінправопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того, з дослідженого в судовому
засіданні висновку спеціаліста № 62-Д
від 08 червня 2012 року, який міститься в
матеріалах № 1273 про відмову в
порушенні кримінальної справи, робоча
гальмівна система автобуса ПАЗ-32051 на
момент огляду знаходиться в стані
часткової відмови через
невідповідність вимогам п. 31.4.1 (г) ПДР,
що полягає у розгерметизації
пневматичної частини гальмівної
системи, приводу в дію
пнемо-підсилювача гальмівної системи
коліс задньої підвіски. Несправності в
робочій гальмівній системі автобуса
ПАЗ-32051 відбулись до ДТП.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
їх власникам (володільцям) питання про
відшкодування шкоди вирішується за
принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК
України юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК
України убачається, що законодавець
розрізняє поняття «особа, яка завдала
шкоду" та «особа, яка відповідає за
шкоду". За наявності вини особи, яка
завдала шкоду, особа, яка є
відповідальною за шкоду, на підставі ч.
1 ст. 1191 ЦК України набуває права
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування.

Як встановлено судом, на час
скоєння ДТП ОСОБА_5 перебував з
приватним підприємцем ОСОБА_4 у
трудових відносинах на підставі
трудового договору від 18 травня 2012
року.

Згідно висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 69Е/12
від 11 червня 2012 року, внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
автомобілю позивача було завдано
матеріальної шкоди, яка становить 20 023
грн..

Частково задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_5 під час ДТП виконував
свої трудові обов'язки, використовуючи
транспортний засіб, що належить ОСОБА_4,
а тому завдану матеріальну шкоду в
розмірі 20 023 грн. слід стягнути з ОСОБА_4
в повному обсязі.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки" від 01 березня 2013 року № 4,
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

Статті 1187, 1188 ЦК України
відносяться до спеціальних деліктів,
які передбачають особливості
суб»єктного складу відповідальних
осіб та встановлюють покладення
відповідальності за завдання шкоди
незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює
особливого суб'єкта, відповідального
за завдання шкоди джерелом підвищеної
небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України
таким суб'єктом є особа, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе
відповідальності перед потерпілим за
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується
і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2
ст. 1187 ЦК України.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що завдана позивачу
ОСОБА_3 матеріальна шкода в розмірі 20 023
грн. підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_4 як власника (володільця) джерела
підвищеної небезпеки.

Ухвалюючи рішення в частині
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції, керуючись вимогами
ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, постановою
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», обґрунтовано
прийшов до висновку про часткове
задоволення позовних вимог позивача
ОСОБА_3 та стягнув з відповідача ОСОБА_4
на його користь 1000 грн. у відшкодування
моральної шкоди, що відповідає
характеру та ступеню спричинених
позивачу моральних страждань.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України суд стягнув з відповідача на
користь позивача понесені судові
витрати, з яких 219,08 грн. - у
відшкодування судового збору, 385 грн. -
у відшкодування витрат на правову
допомогу, та 500 грн. - в рахунок
відшкодування вартості проведеної
експертизи.

Згідно зі ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних розглядом справи,
а п. 4 ч. 3 даної статті визначає, що до
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи належить витрати, пов'язані із
залученням свідків, спеціалістів,
перекладачів та проведенням судових
експертиз.

Виходячи з тлумачення ст.ст.79,86
ЦПК України витрати на проведення
експертного дослідження у розмірі 500
грн. не можуть бути відшкодовані на
користь позивача у зв»язку з
ухваленням рішення на його користь,
оскільки відшкодуванню підлягають
витрати, пов'язані з проведенням
судової експертизи, а в даному випадку
дослідження проводилося в експертній
установі не за ухвалою суду, а на вимогу
позивача.

Зважаючи на викладене, рішення
суду в частині вирішення питання про
розподіл судових витрат слід змінити
та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
у відшкодування судових витрат 385 грн. -
на правову допомогу та судовий збір в
розмірі 219,08 грн..

В іншій частині рішення є
законним та обґрунтованим, а тому
підстав для його зміни чи скасування не
убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за
довіреністю та в інтересах ОСОБА_4,
задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 08 квітня 2014 року в
частині розподілу судових витрат
змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 385
грн. витрат на правову допомогу та
судовий збір в розмірі 219,08 грн..

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: