Справа № 416/4614/13-ц
Провадження № 22ц/782/1027/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

Головуючого судді - Лозко Ю. П.

Суддів: Дмитрієвої Л. Д.,
Медведєва А. М.

При секретарі :
Івасенко І.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Лутугинського районного суду
Луганської області від 10 лютого 2014
року по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач
звернувся до суду з вказаним позовом, в
обґрунтування якого вказав, що згідно
укладеного між сторонами договору №
б/н від 05 грудня 2007 року ОСОБА_2 отримав
кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. У зв'язку з тим, що
відповідачем не виконувались належним
чином договірні зобов'язання, виникла
заборгованість, яка станом на 22.11.2013
року становить - 20009,30 гривень, що
складається з 1801,10 гривень -
заборгованості за кредитом; 6539,19
гривень - заборгованості по процентам
за користування кредитом; 10240,00гривень -
заборгованості по комісії за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до п.8.6. Умов та правил
надання банківських послуг; 500 гривень
штраф ( фіксована частина), 929,01 гривень -
штраф (процента складова), і дану суму
заборгованості позивач просить
стягнути з відповідача на їх користь, а
також судові витрати.

Рішенням Лутугинського районного
суду Луганської області від 10 лютого 2014
року у задоволенні позовних вимог ПАТ
КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним
рішенням суду позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить суд, скасувати рішення
Лутугинського районного суду
Луганської області від 10 лютого 2014 року
та ухвалити по справі нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
дослідивши письмові матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає апеляційну скаргу
такою, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку вказані вимоги закону судом
першої інстанції виконано.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем останній внесок
грошових коштів на погашення
заборгованості по процентам був
здійснений 23.03.2009 року, і цього часу
почався перебіг позовної давності, а
позивач звернувся до суду з даним
позовом лише 12 грудня 2013 року, тому
позивачем пропущений строк звернення
до суду з позовом.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають дійсним
обставинам справи, вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом та матеріалами справи
встановлені наступні обставини.

05 грудня 2007 року між сторонами був
укладений договір № б/н від 05 грудня 2007
року згідно умов якого, ОСОБА_2 отримав
кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Згідно п. 9. 12 умов
вищевказаного договору, термін його
дії складає 12 місяців з моменту
підписання і може бути пролонгованим
автоматично на той же строк.

Отже, позивачем термін дії
даного договору що складає 12 місяців,
був пролонгований автоматично на той
же строк, тобто до 05.12.2008 року.

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості за вказаним вище
договором від 05.12.2007 року вбачається, що
станом на 22 листопада 2013 року загальна
сума заборгованості за кредитом
становить - 20009, 30 гривень.

Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України „Про захист прав споживачів"
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Як вбачається з виписки особового
рахунку ОСОБА_2 внесок грошових коштів
на погашення заборгованості по
процентам у сумі 460 гривень, останнім
був здійснений 23 березня 2009 року.

Відповідно до вимог ч.1, ч. 5 ст. 261
ЦК України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Згідно ч. 1,ч.3 ст. 264 ЦК України, перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчать про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Судом встановлено, що відповідачем
після спливу строку договору на
погашення заборгованості було
проведено платіж 23.03.2009 р., тобто тим
самим було перервано строк позовної
давності, після чого він розпочався
заново, і закінчився 23.03.2012 року. Проте,
позивач звернувся до суду за захистом
свого права лише 12.12.2013 року.

Таким чином, судова колегія,
вважає, що суд першої інстанції з
урахуванням всіх обставин по справі,
правильно дійшов висновку, що
позивачем пропущено строк позовної
давності звернення до суду з даним
позовом.

Доводи апеляційної скарги про те,
що у даному випадку судом помилково
застосовані норми ст. ст.256-257,261,264 ЦК
України, тому що відповідно до п. 9.3 Умов
надання банківських послуг
передбачено, що картрахунки
відкриваються на невизначений термін
за виключеннями, передбаченими
п.п.9.6.,9.7. цих Умов, і це свідчить про
домовленість між сторонами про
збільшення строку позовної давності
стосовно виконання умов договору,
строк дії якого рівний строку дії
картрахунку, судова колегія до уваги не
приймає, оскільки, вважає, що такий
договір має бути укладений у письмовій
формі окремо від зазначених Умов із
вказівкою на строк його дії, відповідно
до вимог ст. 259 ЦК України, якою
передбачено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Доводи апеляційної скарги про те,
що судом не взято до уваги п. 9.12
вказаного договору, який передбачає
автоматичну пролонгацію дії договору
та той же строк, відповідач не
звертався до позивача із заявою про
закриття картрахунку, у зв'язку із чим
строк дії Карти було продовжено на
такий же строк, з 05.12.2007 року відповідач
користується грошовими коштами
позивача, тому зобов'язання триває,
правовідносини не припинилися, на
увагу колегії суддів не заслуговують,
оскільки, зі змісту вказаного пункту не
вбачається, що така пролонгація
автоматично проводиться більше ніж
один раз, а тому після проведеної
пролонгації договору та спливу нового
строку, його дія припинилася.

Доказів, які б спростували
висновки суду, апелянтом не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308, ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Лутугинського районного
суду Луганської області від 10 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :