Провадження №: 2/752/1228/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 рокуГолосіївський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

при секретарі Короткій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до державного підприємства
«Державний резервний насіннєвий фонд
України» про визнання недійсним
наказу в частині причин звільнення,
стягнення матеріальної допомоги при
звільненні та середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні,

встановив:

07.11.2013 року ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до ДП «Державний резервний
насіннєвий фонд України» про визнання
недійсним наказу в частині причин
звільнення, стягнення матеріальної
допомоги при звільненні та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

В обгрунтування заявлених
позовних вимог позивачем зазначено, що
28.09.2011 року її було прийнято на роботу
на посаду заступника головного
бухгалтера у ДП «Державний резервний
насіннєвий фонд України», про що було
видано наказ № 240-к і внесено запис до
трудової книжки. У подальшому наказом
№ 263-к від 01.11.2011 року її переведено на
посаду головного бухгалтера цього ж
підприємства. 07.10.2013 року нею було
подано заяву про звільнення з роботи у
зв»язку з виходом на пенсію за власним
бажанням та виплату у зв»язку з цим
матеріальної допомоги у розмірі трьох
посадових окладів відповідно до п. 8.5
Колективного договору. На заяві
керівником підприємства вчинено
резолюцію «в наказ». В порушення вимог
ст. 38 КЗпП України до закінчення
двотижневого строку відповідач в день
подання заяви видав наказ про
звільнення без зазначення причини й
формулювання неможливості продовження
роботи. У наказі ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України» №
125-к/тр від 07.10.2013 року та у трудовій
книжці зазначена підстава «за власним
бажанням» на підставі ст. 38 КЗпП
України. Формулювання причини
звільнення «у зв»язку з виходом на
пенсію» відсутнє. Про причини
невиплати матеріальної допомоги у
зв»язку з виходом на пенсію не
повідомлено. Зазначила, що таке
формулювання звільнення в наказі та
трудовій книжці позбавили її права
отримати матеріальну допомогу у
вигляді трьох посадових окладів.
Пунктом 8.5 Колективного договору між ДП
«Державний резервний насіннєвий фонд
України» та профспілковою
організацією передбачено, що власник
зобов»язується обов»язково надавати
матеріальну допомогу працівникам у
зв»язку з виходом на пенсію за віком у
розмірі трьох посадових окладів.
Згідно записів у трудовій книжці,
раніше у зв»язку з виходом на пенсію не
звільнялася та не отримувала будь-яких
пільг та компенсацій, в тому числі і
матеріальну допомогу. У відповідності
до штатного розпису ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України»
посадовий оклад головного бухгалтера
на час звільнення становив 5 700, 00 грн.,
таким чином, передбачений колективним
договором розмір одноразової
матеріальної допомоги при виході на
пенсію повинен складати 17 100, 00 грн. (5 700,
00 грн. х 3 = 17 100, 00 грн.). Просила визнати
недійсним наказ ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України» в
частині формулювання причин
звільнення, зобов»язати ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України»
видати наказ про зміну формулювання
причини звільнення, визнати недійсним
запис у трудовій книжці, стягнути з ДП
«Державний резервний насіннєвий фонд
України» матеріальну допомогу у
розмірі 17 100, 00 грн. та середній
заробіток за час затримки розрахунку у
розмірі 8 129, 57 грн.

19.12.2013 року позивач уточнила свої
позовні вимоги, зазначивши, що у
зв»язку з одержанням після подання
позовної заяви документів щодо
середньої заробітної плати та
заборгованості по виплаті лікарняних
уточнює розрахунок щодо належної їй
суми заборгованості. Згідно довідки ДП
«Державний резервний насіннєвий фонд
України» середньоденна заробітна
плата на посаді головного бухгалтера
за період квітень-вересень 2013 року
склала 575, 45 грн., просила стягнути на її
користь належні до виплати грошові
кошти за час її перебування на
лікарняному з 13.08.2013 року по 30.08.2013 року,
розмір яких складає 7 525, 71 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі 16
688, 05 грн., матеріальну допомогу при
звільненні у зв»язку з виходом на
пенсію у розмірі 17 100, 00 грн., а також
визнати недійсним наказ ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України» в
частині формулювання причин
звільнення, зобов»язати ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України»
видати наказ про зміну формулювання
причини звільнення, визнати недійсним
запис у трудовій книжці.

19.02.2014 року позивач повторно
уточнила свої позовні вимоги,
зазначивши, що 24.12.2013 року звернулася до
Центральної міжрайонної виконавчої
дирекції Київського міського
відділення Фонду Соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності щодо надання
інформації про причини та строки
затримання перерахування коштів
державному підприємству
«Держрезервнасінфонд» за лікарняним
листом серії АГЕ № 958715 з поліклініки №
1 Державної наукової установи
«Науково-практичний центр
профілактичної та клінічної медицини»
Державного управління справами на яку
отримала відповідь про перерахування
на рахунок підприємства вказаних
грошових коштів 31.10.2013 року. Вважає, що
ДП «Державний резервний насіннєвий
фонд України» протиправно не здійснило
виплату грошових коштів за лікарняним
01.11.2013 року, оскільки зазначені кошти
на її картковий рахунок надійшли
тільки 23.12.2013 року, з затримкою у 52 дні.
Таким чином розрахунок середнього
заробітку з підстав несвоєчасної
виплати лікарняних з урахуванням
середнього заробітку працівника 575, 45
грн. х 52 дні = 29 923, 40 грн.. Просила
стягнути з відповідача на її користь
за несвоєчасну виплату лікарняних 29 923,
40 грн., матеріальну допомогу при
звільненні у розмірі 17 100, 00 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку по виплаті матеріальної
допомоги у розмірі 16 688, 05 грн., що разом
складає 63 711, 45 грн., а також визнати
недійсним наказ ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України» в
частині формулювання причин
звільнення, зобов»язати ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України»
видати наказ про зміну формулювання
причини звільнення, визнати недійсним
запис у трудовій книжці.

У судовому засіданні позивач та
її представник заявлені позовні вимоги
з зазначених у позовній заяві підстав
підтримали у повному обсязі, просили
задовольнити.

Представник відповідача
заявлений позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на те, що на час звільнення
позивача ДП «Державний резервний
насіннєвий фонд України» не було взято
до уваги зазначені останньою причини
її звільнення, а видано наказ про
звільнення за власним бажанням,
оскільки ОСОБА_1 перебуває на
пенсійному забезпеченні, що з її боку
неодноразово зазначалось під час
заміщення головного бухгалтера та
підтверджується відміткою у її
трудовій книжці УПФ у Подільському
районі м. Києва про призначення пенсії
з 27.01.2005 року. ОСОБА_1 було роз»яснено, що
у зв»язку з тим, що вона перебуває на
пенсійному забезпеченні та
продовжувала працювати, її не можна
звільнити з причин виходу на пенсію
тому, як вона перебуває на пенсійному
забезпеченні, де її пенсія підлягає
перерахуванню. Стверджував, що
зазначені обставини також свідчать
про відсутність у позивача права на
отримання матеріальної допомоги у
зв»язку з виходом на пенсію. ОСОБА_1, на
момент звільнення досягла віку 63-х
років, перебуває на пенсійному
забезпеченні, а тому виплата
матеріальної допомоги при звільненні
за власним бажанням в порядку п. 8.5
Колективного договору для осіб, що
перебувають на пенсії - колективним
договором не передбачена. Тому, з
огляду на дотримання діючого трудового
законодавства України з боку ДП
«Державний резервний насіннєвий фонд
України» під час звільнення ОСОБА_1,
вважає позовні вимоги не
обґрунтованими, а тому у задоволенні
позову просив відмовити.

Заслухавши учасників судового
розгляду справи, дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до висновку, що
заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з
28.09.2011 року і по 07.10.2013 року перебувала у
трудових відносинах з ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України»
(а.с.78,82).

Відповідно до наказу №125-ктр
виданого 07.10.2013 року генеральним
директором ДП «Державний резервний
насіннєвий фонд України» звільнено
07.10.2013 року ОСОБА_1, головного
бухгалтера за власним бажанням, на
підставі ст.. 38 КЗпП України. Підстава
для звільнення заява ОСОБА_1 від 07.10.2013
року. Наказ містить відмітку ОСОБА_1
про те, що з наказом не згідна, оскільки
в наказі причина її звільнення не
відповідає її заяві, а саме: « у зв»язку
з виходом на пенсію прошу звільнити з
посади головного бухгалтера за
власним бажанням».

Як видно зі змісту заяви ОСОБА_1
від 07.10.2013 року, остання просила
звільнити її з посади головного
бухгалтера за власним бажанням у
зв»язку з виходом на пенсію. Також
просила надати їй матеріальну
допомогу в розмірі трьох посадових
окладів згідно п. 8.5. колективного
договору. (а.с.7).

За даними посвідчення серії
НОМЕР_1 виданого 06 липня 2005 року
Управлінням Пенсійного фонду України
в Подільському районі м. Києва ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено вид пенсії за
віком з 27.01.2005 року довічно (а.с.63).

Відповідно до ст. 38 КЗпП України,
працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. У разі, коли
заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(переїзд на нове місце проживання;
переведення чоловіка або дружини на
роботу в іншу місцевість; вступ до
навчального закладу; неможливість
проживання у даній місцевості,
підтверджена медичним висновком;
вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятирічного
віку або дитиною-інвалідом; догляд за
хворим членом сім»ї відповідно до
медичного висновку або інвалідом І
групи; вихід на пенсію, прийняття на
роботу за конкурсом, а також з інших
поважних причин), власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк,
про який просить працівник.

За правилами статтей 1,6 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
громадяни України мають право виходу
на пенсію одноразово за вибором у
випадку наявності права на різні
державні пенсії - за віком, по
інвалідності, у зв»язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Звертаючись в суд з позовом,
позивач просить визнати недійсним
наказ ДП «Державний резервний
насіннєвий фонд України» у частині
причини її звільнення, наполягала на
тому, що причиною її звільнення є
вихід на пенсію.

Проте, судом достовірно
встановлено, що на час видачі
відповідачем наказу про звільнення
позивача, остання з 27.01.2005 року уже мала
статус пенсіонера за віком, однак
продовжила свою трудову діяльність, що
не заборонено чинним законодавством.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться у п. 18 Постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів», суд не в праві
визнати звільнення правильним,
виходячи з обставин, з якими власник
або уповноважений ним орган не
пов»язували звільнення. Якщо
обставинам, які стали підставою
звільнення, в наказі (розпорядженні)
дана неправильна юридична
кваліфікація, суд може змінити
формулювання причин звільнення і
привести його у відповідність з чинним
законодавством про працю.

Отже, приймаючи до уваги, що
позивач звернулася до відповідача з
заявою про звільнення за власним
бажанням, зазначивши причину такого
звільнення «вихід на пенсію» у той час,
як уже мала статус пенсіонера,
відповідно за зазначених обставин
відповідач не мав правових підстав для
визначення причин звільнення ОСОБА_1
«у зв»язку з виходом на пенсію», а
відтак правомірно визначив у наказі
про звільнення причину звільнення
останньої тільки «за власним
бажанням», що була достатньою для
видачі наказу №125-к/тр виданого 07.10.2013
року генеральним директором ДП
«Державний резервний насіннєвий фонд
України» про звільнення 07.10.2013 року
ОСОБА_1 за власним бажанням, на
підставі ст. 38 КЗпП України.

З огляду на викладене, правові
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним
наказу №125-к/тр виданого 07.10.2013 року
генеральним директором ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України» в
частині її ж звільнення за власним
бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП
України відсутні.

Висновки суду, про відсутність
підстав для визнання недійсним
зазначеного вище наказу, в частині
визначених відповідачем причин для
звільнення позивача є підставою для
залишення без задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ДП
«Державний резервний насіннєвий фонд»
на її користь матеріальної допомоги,
передбаченої пунктом 8.5. Колективного
договору між ДП «Державний резервний
насіннєвий фонд України» та
профспілковою організацією щодо
надання матеріальної допомоги
працівникам підприємства у зв'язку з
виходом на пенсію за віком чи за
інвалідністю у розмірі 3-х посадових
окладів.

Що ж стосується позовних вимог
ОСОБА_1 у частині стягнення компенсації
середнього заробітку за затримку
виплати матеріальної допомоги при
звільненні у зв»язку з виходом на
пенсію у розмірі 16 688, 05 грн., то вони не
можуть бути задоволені судом, як з тих
підстав, що ОСОБА_1 не має права на
отримання від ДП «Державний резервний
насіннєвий фонд України» матеріальної
допомоги у зв»язку зі звільненням, яке
мало місце 07.10.2013 року, так само і за
відсутності правових підстав для
стягнення компенсації одночасно за
затримку виплати матеріальної
допомоги і за затримку розрахунку при
звільненні.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ДП
«Державний резервний насіннєвий фонд
України» середнього заробітку за час
затримки виплати розрахунку по
лікарняному, то вони підлягають
задоволенню судом з урахуванням правил
ст. 11 ЦПК України з наступних підстав.

Як зазначено вище, судом
встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена з
посади головного бухгалтера ДП
«»Державний резервний насіннєвий фонд
України» 07.10.2013 року.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України
передбачено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми можуть бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред»явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

23.12.2013 року ДП «Державний резервний
насіннєвий фонд України» було
нараховано до виплати ОСОБА_1
заробітну плату у розмірі 6 163, 91 грн.,
яка в цей же день була перерахована на
картковий рахунок останньої у ПАТ КБ
«Приватбанк» (а.с.45,53).

Зазначені обставини є підставою для
висновку, що відповідачем не було
виплачено ОСОБА_1 належну до виплати
на момент звільнення заробітну плату у
розмірі 6 163, 91 грн..

Звертаючись в суд з позовом, позивач
послалась на те, що виплачена їй
відповідачем 23.12.2013 року заробітна
плата у розмірі 6 163, 91 грн. є оплатою її
лікарняного, яку ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України мало
можливість виплатити їй тільки 01.11.2013
року, а тому стверджувала що затримка у
її виплаті з вини відповідача
складала 52 дні.

Суд не може прийняти до уваги
заперечення представника відповідача
з приводу того, що затримка у виплаті
належної ОСОБА_1 заробітної плати у
розмірі 6 163, 91 грн. мала місце з тих
підстав, що рахунки підприємства були
під арештом, накладеним ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві, оскільки
рахунки щодо виплати заробітної плати
працівникам не підлягають арешту у
зв»язку з необхідністю примусового
виконання боргових зобов»язань
підприємством, а у випадку вчинення
таких дії, підприємство має вживати
заходи щодо усунення таких перешкод
для виплати заробітної плати
працівникам, чого не було зроблено ДП
«Державний резервний насіннєвий фонд
України».

Наразі невиплата ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України»
належних позивачу грошових коштів при
звільненні є грубим порушенням
законодавства про працю з боку
відповідача відносно позивача, що є
підставою для виплати позивачу
середнього заробітку по день
фактичного розрахунку за правилами ст.
117 КЗпП України.

За даними довідки про середню
заробітну плату ОСОБА_1, виданої ДП
«Державний резервний насіннєвий фонд
України» для розрахунку виплат на
випадок безробіття середньоденна
заробітна плата позивача складає 575, 45
грн., розмір якої було використано
позивачем при розрахунку належної їй
компенсації середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, проти чого не заперечував
представник відповідача.

З урахуванням зазначених позивачем
даних про час затримки виплати
належної їй заробітної плати по
лікарняному та використаних нею даних
про її ж середньоденний заробіток, суд
приймає як достовірний наведений
позивачем розрахунок належної їй до
виплати компенсації у розмірі 29 923, 40
грн. та приходить до висновку про
необхідність стягнення зазначених
грошових коштів на користь позивача з
відповідача.

Судові витрати по сплаті судового
збору, відповідно до розміру
задоволених судом позовних вимог
ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь
держави з відповідача ДП «Державний
резервний насіннєвий фонд України» за
правилами ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 38,115,116,117,232,235 КЗпП України, ст.ст.
10,11,60,88,137,179,208,213,218 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до державного
підприємства «Державний резервний
насіннєвий фонд України» про визнання
недійсним наказу в частині причин
звільнення, стягнення матеріальної
допомоги при звільненні та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з державного
підприємства «Державний резервний
насіннєвий фонд України» () на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 29 923 (двадцять
дев»ять тисяч дев»ятсот двадцять три)
грн. 40 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
державного підприємства «Державний
резервний насіннєвий фонд України»
про визнання недійсним наказу в
частині причин звільнення, стягнення
матеріальної допомоги при звільненні
залишити без задоволення.

Стягнути з державного
підприємства «Державний резервний
насіннєвий фонд України» () на користь держави судовий збір у
розмірі 299 (двісті дев»яносто дев»ять)
грн.. 23 коп..

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду м.Києва
через Голосіївський районний суд
м.Києва протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Плахотнюк
К.Г.