Справа № 464/9212/13
Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/3043/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання: Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 18 лютого 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «ЦВГ
Україна» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,-

в
с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ТзОВ «ЦВГ
Україна» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

Рішення суду оскаржила позивач
ОСОБА_2 Просить скасувати оскаржуване
рішення, постановити нове рішення, яким
позов задоволити.

В обґрунтування вимог за апеляційною
скаргою покликається на те, що
відповідачем не надано доказів, хто
уповноважував зазначену у актах
комісію, яка фіксувала порушення
трудової дисципліни, засвідчувати такі
факти, ким і коли вона створена, чи є
постійно діючою чи тимчасовою. Не
надано доказів про відібрання від
позивача письмових пояснень при
накладенні дисциплінарного стягнення,
порушено порядок застосування
дисциплінарних стягнень. В суді першої
інстанції нею заявлялись клопотання
про виклик свідків на підтвердження
хвороби апелянта та її депресивного
стану, що є пов`язаним з пропуском
строку звернення до суду, суд відхилив
такі клопотання. Внаслідок звільнення
втратила нормальні життєві зв`язки.

Заслухавши суддю доповідача, позивача
та її представника, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивач ОСОБА_2 з 16.10.2012 р. прийнята
на роботу монтером кабельного
виробництва відповідача ТзОВ «ЦВГ
Україна» тимчасово, а з 16.11.2012 р. -
постійно.

Наказом відповідача №372-к від 11.06.2013 р.
позивача, монтера кабельного
виробництва, звільнено за систематичне
невиконання працівником без поважної
причини обов'язків, покладених на неї
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку на
підставі п.3 ст.40 КЗпП України,
покликаючись на те, що «комісією у
складі майстра зміни ОСОБА_4, бригадира
ОСОБА_5, монтера кабельного виробництва
ОСОБА_6 засвідчено факт привласнення
мереж, зроблених іншими працівниками,
монтером кабельного виробництва
ОСОБА_2 За кількістю зроблених мереж
вираховується виконання плану та
відсоток премії для працівника. Отже,
монтер кабельного виробництва ОСОБА_2,
привласнюючи чужі мережі, не тільки
збільшувала для себе виконання плану, а
й завдавала збитку працівникам, які
фактично їх зробили. Даний факт
свідчить про грубе порушення правил
внутрішнього розпорядку».

Крім того, перед цим, наказом
відповідача №ВП2805/13-3 від 28.05.2013р.
позивачу оголошено догану у зв'язку із
відсутністю на робочому місці, даний
факт неодноразово повторюється, а
поважних причин свого запізнення
працівник не надала.

Судом встановлено, що відповідачем
11.06.2013 р. видано позивачу трудову
книжку, про що остання ствердила в
суді, та така звернулася до суду 13.09.2013
р. з вимогою про поновлення на роботі.

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції зазначив про те, що
відповідачем та його представником
всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України
не надано суду доказів про відібрання
від позивача письмових пояснень при
накладенні дисциплінарних стягнень -
догани 28.05.2013 р. та 11.06.2013 р. звільнення і
такі в матеріалах справи відсутні. А
тому зробив висновок про те, що
відповідачем всупереч вимогам ст.149
КЗпП України порушено порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
а саме не відібрано від порушника
трудової дисципліни ОСОБА_2 письмових
пояснень, накладення згаданих
дисциплінарних стягнень не
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства та є безпідставним.
Тому, відмовив у задоволенні позовних
вимог у зв`язку з пропуском строку
звернення з позовом.

З висновком суду першої інстанції
погоджується і колегія суддів.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

За умовами ст.147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана; 2) звільнення.

Порядок застосування дисциплінарних
стягнень передбачений ст.149 КЗпП
України, зокрема до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення.

У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р. з
наступними змінами роз'яснено, що у
справах про поновлення на роботі осіб,
звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за
пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи
додержані власником або уповноваженим
ним органом передбачені статтями 147(1),
148, 149 КЗпП правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника. За
передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами
працівник може бути звільнений лише за
проступок на роботі, вчинений після
застосування до нього дисциплінарного
або громадського стягнення за
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку
(п.23).

Відповідно до ст.233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. У разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки (ст.234 КЗпП України).

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» №9
від 06.11.1992 р. з наступними змінами
встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному
випадку суд зобов'язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні
мотиви, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити порушений строк.
Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк
поширюється на всі випадки звільнення
незалежно від підстав припинення
трудового договору. Якщо місячний
строк пропущено без поважних причин, у
позові може бути відмовлено з цих
підстав. Оскільки при пропуску
місячного строку у позові може бути
відмовлено за безпідставністю вимог,
суд з'ясовує не лише причини пропуску
строку, а всі обставини справи права і
обов'язки сторін. При пропуску
передбаченого ст.225 КЗпП десятиденного
строку без поважних причин
необхідності у з'ясуванні інших
обставин справи не має.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу за порушення трудової
дисципліни було оголошено догану.
Наказ про оголошення догани така не
оспорювала. Фактично, оспорюючи
системність порушення трудової
дисципліни, заперечувала факт
привласнення нею робіт з виготовлення
кабельних мереж, саме за цим
встановленим фактом винесено наказ про
порушення трудової дисципліни,
враховуючи попередню догану і
звільнено позивача (наказ № 372-к від
11.06.2013 року).

Як видно з матеріалів справи, чого не
заперечує і відповідач, за фактом
встановленого порушення у
вищевказаному наказі пояснення від
порушника не відбирались, в судовому
засіданні апеляційної інстанції
позивач ОСОБА_2 пояснила, що у день
складання акту їй не повідомили
причину складання такого, зі змістом
акту не ознайомили. Таким чином, на
думку колегії суддів, позивач була
позбавлена можливості підтвердити чи
спростувати зафіксований факт
порушення трудової дисципліни,
встановлений у складеному акті від
06.06.2013 року, тому суд першої інстанції
вірно зробив висновок про те, що
накладення дисциплінарного стягнення
не ґрунтується на вимогах закону,
оскільки не відібрано пояснення від
порушника трудової дисципліни
всупереч вимогам ст. 149 КЗпП України.
Наведене не підтверджує доведеності
факту вчинення такого правопорушення.

Оскільки позивач звільнена 11.06.2013 року,
у цей же день отримала трудову книжку,з
позовом звернулась - 13.09.2013 року, такою
пропущено встановлений законом
місячний строк звернення до суду. Тому,
суд, встановивши відсутність поважних
причин пропуску такого строку, вірно
відмовив у задоволенні позову у
зв`язку з пропуском строку звернення
до суду з позовом.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, з врахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. При цьому дані докази
повинні бути належними та допустимими,
як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Покликання апелянта на наявність
поважних причин пропуску зазначеного
нею строку не заслуговує на увагу,
оскільки належними та допустимими
доказами не підтверджено. В суді
апеляційної інстанції позивач подала
письмові записи про лікарські
призначення ліків на підтвердження
неможливості вчасного звернення до
суду у зв`язку з лікуванням від стресу,
однак такі призначення не містять
даних про реквізити особи, якій такі
визначені. Крім цього, надані виписки з
історії хвороби батька не є
підтвердженням неможливості вчасно
звернутись до суду та не доводить факту
перебування батька на утриманні
позивачки.

Так як судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та оцінені надані
сторонами докази, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Рішення суду відповідає вимогам
закону і зібраним по справі доказам,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підстав для
її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.ст.
314, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 18 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
може бути оскарженою в касаційному
порядку протягом двадцяти днів подачею
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.