справа № 562/1183/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р.

Здолбунівський районний суд
Рівненської області

у складі: головуючого судді
Кушніра О.Г.,

при секретарі Парфенюк
Т.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Здолбунові
Рівненської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
збільшення розміру стягнення
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей, -

в с т а н о в и в:

У поданій до суду заяві позивач ОСОБА_1
просить збільшити розмір стягнення з
відповідача ОСОБА_2 аліментів на
утримання їх неповнолітніх дітей: сина
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягувати у твердій
грошовій сумі в розмірі 1200 грн.
щомісячно на кожну дитину до
досягнення ними повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог
покликається на те, що рішенням
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 24 квітня 2013
року відповідач зобов'язаний
сплачувати аліменти на утримання їх
дітей у розмірі по 450 грн. щомісячно. На
даний час вона працює провідником у ВП
«Моторвагонне депо Здолбунів», отримує
середньомісячну заробітну плату
близько 1500-1700 грн., тобто на кожного
члена сім'ї припадає доходу вдвічі
менше мінімального прожиткового
мінімуму. А тому, з урахуванням розміру
аліментів, які сплачує відповідач, їй
недостатньо для утримання дітей
(придбання продуктів харчування, одягу
оплати гуртків, лікування), а також
сплату комунальних послуг тощо.
Відповідач не працевлаштований, проте
неофіційно працює на заробітках у
Польщі і отримує нерегулярний та
мінливий дохід понад 800 Євро і має
можливість сплачувати аліменти у
більшому розмірі.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримала повністю та по аналогічних
мотивах.

Відповідач позовні вимоги не визнав
мотивуючи тим, що він на даний час є
безробітним і з квітня 2014 року його
матеріальне становище не змінилося.
Будь-яких доказів на підтвердження
розміру отриманих ним тимчасових
доходів позивач не надала та усі
викладені нею обставини існували на
час винесення рішення суду в квітні 2013
року та були досліджені судом. Нових
обставин не наведено. Зазначений у
позові розмір середньомісячного
доходу ОСОБА_1 є заниженим та
відповідно до довідки про доходи
становить 2787 грн. Просить у задоволені
позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини та вивчивши
матеріали справи суд дійшов наступних
висновків.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, сторони з 11 червня
2005 року по 28 грудня 2012 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 24 квітня
2013 року ОСОБА_2 зобов'язано сплачувати
на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання їх неповнолітніх дітей у
розмірі 450 грн. на кожну дитину
щомісячно, починаючи з 22 лютого 2013 року
і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до положень ст.192 СК України
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 184 СК України визначено, що суд
за заявою платника або одержувача
аліментів може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1
ОСОБА_2 з 01 лютого 2010 року працював у ТОВ
«Агентство безпеки «Тайфун» та 30
грудня 2013 року звільнений з роботи за
власним бажанням, доказів про подальше
його працевлаштування позивач не
представила, а відповідач такі
обставини заперечує.

Указані обставини свідчать про
погіршення матеріального становища
відповідача після прийняття рішення
судом від 24 квітня 2013 року, оскільки він
втратив дохід та на час подання нового
позову є офіційно не працевлаштованим.

Будь-яких доказів на підтвердження
розміру отриманих ОСОБА_2 доходів від
тимчасових заробітків у Польщі позивач
не надала і ці обставини додаткових
доходів від роботи в Польщі
досліджувалися при розгляді справи про
стягнення аліментів у квітні 2013 року,
судом надавала їм оцінка, нових
обставин позивачем не наведено.

Згідно повідомлення КЗ
«Здолбунівський районний центр
первинної медичної допомоги» від 28
квітня 2014 року ОСОБА_4 знаходилася на
стаціонарному лікуванні в
Здорлбунівській ЦРЛ з 28 травня по 14
червня 2010 року з приводу гострого
пієлонефриту, та надалі знаходилася
від диспансерним спостереженням
сімейного лікаря.

Доказів несення витрат на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо) позивачем
суду не представлено.

А згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Покликання позивача на підвищення цін
на продукти харчування, комунальні
послуги, є помилковим, оскільки ці
обставини також впливають на
матеріальний стан і відповідача,
платника аліментів.

Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою.

Згідно довідки про доходи №135 від 19
лютого 2013 року середньомісячний дохід
ОСОБА_1, яка працює провідником у ВП
«Моторвагонне депо Здолбунів» за
період з серпня 2012 року по січень 2013
року без урахування сплачених податків
становила 2428,17 грн. та доказів про
зменшення розміру цих доходів позивач
суду не надала.

Відповідно до положень ст.43
Конституції України, ст.4 «Конвенції
про захист прав людини та
основоположних свобод 1950 року»,
ратифіковану із застереженнями
Законом України від 17 липня 1997 року, ст.1
Закону України «Про зайнятість
населення» кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується, ніхто не
може бути присилуваний виконувати
примусову чи обов'язкову працю.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
збільшення розміру стягнення
аліментів у зв'язку із зміною
матеріального стану платника або
одержувача аліментів є недоведеною, а
тому у задоволені позову слід
відмовити.

У зв'язку із залишенням без задоволення
позову позивача, звільненого від
оплати судових витрат, судові витрати
відповідно до положень ст.88 ЦПК України
компенсуються за рахунок держави у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

На підставі наведеного, ст.180-184, 192 СК
України, керуючись ст.ст.10, 57, 59, 60, 88, 213-215
ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про збільшення розміру стягнення
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Рівненської області
шляхом подачі через Здолбунівський
районний суд апеляційної скарги
протягом 10 /десяти/ днів з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні під час проголошення
судового рішення у той же строк із дня
отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 12
червня 2014 року.

Суддя: