Справа № 296/2100/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого - судді Адамовича О.Й.

при секретарі Світко Т.І.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ «Грайф Флексіблс Україна» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення заборгованості по
заробітній платі в сумі 1008 грн. та 500
грн. моральної шкоди. В обґрунтування
позовних вимог вказала, що вона працює
оператором швацького обладнання ІІІ
розряду швацької дільниці ТОВ «Грайф
Флексіблс Україна». За 2013 рік має 24 дні
простою, факт якого наказом на
підприємстві не оформлявся, а
доводилось до працівників в усній
формі через майстра зміни, оплата за
який не проводилася.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала та вказала, що просить
стягнути з відповідача заборгованість
по заробітній платі, а саме оплатити
простій.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав з підстав
викладених в письмових запереченнях на
позовну заяву (а.с.51-53) та додаткових
пояснень до заперечення (а.с.61,62),
зокрема вказав, що позивач була
прийнятий на роботу відповідно до
наказу №200 від 20.12.2006 року з неповним
робочим тижнем в залежності від умов
виробництва з оплатою праці за
фактично відпрацьований час. З даним
наказом позивач була ознайомлена. А
тому, заробітна плата сплачувалася за
фактично відпрацьований час.

Відповідно до ст. 56 КЗпП України
неповний робочий час може
встановлюватися як шляхом зменшення
тривалості щоденної роботи, так і
зменшенням кількості днів роботи
протягом тижня чи одночасним
зменшенням щоденної роботи при
неповному робочому тижні. Враховуючи
те, що в колективному договорі
встановлюються взаємні зобов'язання
сторін щодо врегулювання виробничих,
трудових, соціально-економічних
відносин, зокрема режиму роботи,
тривалості робочого часу і відпочинку,
при запровадженні неповного робочого
часу за ініціативою власника або
уповноваженого ним органу колективним
договором може бути встановлена нижня
межа неповного робочого часу.

З цих підстав в задоволенні позовних
вимог просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була
прийнятий на роботу відповідно до
наказу №200 від 20.12.2006 року на посаду
манжетника третього розряду з неповним
робочим тижнем в залежності від умов
виробництва з оплатою праці за
фактично відпрацьований час (а.с.8).

Згідно довідки №19 від 25.02.2014р. на даний
час позивач працює оператором
швацького устаткування третього
розряду (а.с. 3).

Обґрунтовуючи свій позов, позивач
вказала, що починаючи з січня 2013 року
мали місце 24 дні простою, факти якого
наказом по підприємству не
оформлялися, а доводились до
працівників в усній формі через
майстра зміни.

Однак в позовній заяві позивач не
вказала в які саме дні в 2013 році мав
місце простій.

Згідно ч.1 ст.34 КЗпП України простій - це
зупинення роботи, викликане
відсутністю організаційних або
технічних умов, необхідних для
виконання роботи, невідворотною силою
або іншими обставинами.

Відповідно до ч.2 ст.113 КЗпП України про
початок простою, крім простою
структурного підрозділу чи всього
підприємства, працівник повинен
попередити власника або уповноважений
ним орган чи бригадира, майстра, інших
посадових осіб.

Наказом Державного комітету
статистики України від 05.12.2008 року №489
«Про затвердження типових форм
первинної облікової документації зі
статистики праці» затверджено Типову
форму №П-5 табелю обліку використаного
робочого часу.

Так, при веденні обліку використаного
робочого часу використовуються умовні
позначення та коди (буквені та цифрові),
зокрема, простій позначається літерою
«П» та цифровим кодом «23».

З наявних в матеріалах справи витягів з
табелів обліку робочого часу ОСОБА_1 за
січень-грудень 2013 року, вбачається, що
вони не містять позначень простою,
натомість містять умовні позначення
«ВШ», «ІВ», «В».

Згідно наказу №489 від 05.12.2008 року, кодом
«В» позначається основна щорічна
відпустка, кодом «ІВ» позначається
інші види неявок, передбачених
колективними договорами, угодами. Код
«ВШ» у типовій формі №Т-5 відсутній.
Разом з тим, підприємство не позбавлено
права застосовувати інші коди
позначень.

Наказом ТОВ «Грайф Флексіблс Україна»
від 05.01.2012 року №7/1 «Щодо впорядкування
ведення табеля» на підприємстві були
затвердженні умовні позначення табелю
робочого часу (а.с. 117), згідно якого код
«ВШ» означає вихідний день, код «ІВ» -
інші види неявок, передбачені
колективними договорами, угодами (між
працівником та роботодавцем досягнуто
домовленість, що встановлюється
неповний робочий тиждень).

Згідно п.4.10 Колективного договору між
адміністрацією та трудовим колективом
ТОВ «СТОРСАК Україна»,
правонаступником якого є ТОВ «Грайф
Флексіблс Україна» (а.с.35-50) за
узгодженням між робітником і
адміністрацією дозволяється
встановлювати неповний робочий день чи
неповну робочу неділю. Оплата
проводиться згідно відпрацьованого
часу та наказу адміністрації (а.с.42).

Отже, в табелі обліку використаного
робочого часу відсутні відмітки про
простій, натомість є відмітки про
неявку позивача на роботу, яку
відповідач пов'язує з укладанням з
позивачем трудового договору на умовах
неповного робочого тижня.

Разом з тим, залишилися недоведеними
обставини наявності факту простою.
Зокрема, позивачем не вказано в які
конкретні дні мав місце простій.

Згідно ч.2 ст.113 КЗпП України про початок
простою, крім простою структурного
підрозділу чи всього підприємства,
працівник повинен попередити власника
або уповноважений ним орган чи
бригадира, майстра, інших посадових
осіб. Проте, будь-яких доказів
повідомлення про простій позивач не
надала, накази про простій на
підприємстві не видавались.

Згідно абзацу 1 п.17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, оплата
часу простою не з вини працівника у
розмірі не нижче двох третин тарифної
ставки встановленого йому розряду
ставиться у залежність від
повідомлення ним про початок простою
власника або уповноважений ним орган
(бригадира, майстра, інших службових
осіб) у тому разі, коли не йдеться про
простій певного структурного
підрозділу чи всього підприємства.

Хоча позивач в своїх поясненнях в
судовому засіданні вказала про
повідомлення керівництвом окремих
працівників про простій, однак
допустимими та належними доказами дані
обставини не підтвердила. Крім того,
вказала, що в деякі дні взагалі не
виходила на роботу, оскільки її
заздалегідь повідомляли про
відсутність роботи, разом з тим, неявка
працівника на роботу виключає
можливість фіксування простою та його
оплати.

Отже, недоведеність позивачем факту
простою на підприємстві є підставою
для відмови в задоволенні позовних
вимог щодо його оплати.

Твердження позивача з приводу того, що
моральна шкода їй спричинена
відповідачем у зв'язку із втратою
особистого часу та коштів на проїзд під
час простою не знайшли свого
підтвердження.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довела обґрунтованість
своїх вимог.

Керуючись ст.ст. 34, 53, 113 КЗпП України,
ст.ст. 3, 10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ
«Грайф Флексібілс Україна» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі за час простою та
відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О. Й. Адамович