Справа № 161/3199/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Ковтуненко В.В. Провадження
№ 22-ц/773/817/14 Категорія: 56 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача
акціонерний комерційний інноваційний
банк (далі - АКІБ) «УкрСиббанк», до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області, третя особа на
стороні відповідача закрите
акціонерне товариство (далі - ЗАТ)
«Альфа-Банк», про звільнення майна
з-під арешту за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 25 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 10 грудня 2008 року
ним було укладено договір поруки з АКІБ
«УкрСиббанк», згідно з яким він
поручився перед банком відповідати за
виконання ОСОБА_3 усіх її зобов'язань,
що виникли згідно з договором про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу від 26 лютого 2008
року.

Пунктом 2.3. договору поруки
передбачено, що до поручителя, який
повністю виконав зобов'язання ОСОБА_3
перед банком, переходять всі права
кредитора за цими зобов'язаннями, в
тому числі і право забезпечення
вищевказаних зобов'язань згідно з
договором застави.

Відповідно до п. 2.1. договору застави у
забезпечення виконання всіх грошових
зобов'язань ОСОБА_3 передає у заставу
рухоме майно, а саме автомобіль марки
JЕЕР, моделі GRAND CHEROKEУ, 2007 року випуску,
чорного кольору, тип транспортного
засобу - легковий універсал, державний
номерний знак НОМЕР_2.

Предмет застави за договором застави
забезпечує у повному обсязі виконання
всіх грошових зобов'язань
позичальника.

Враховуючи вищевказані обставини, він
як поручитель в разі невиконання
ОСОБА_3 своїх зобов'язань і стягнення її
боргу перед банком з нього має право
звернути стягнення на предмет застави.

ОСОБА_3 з часу отримання коштів не
сплатила банку жодної грошової суми, на
даний час її місце перебування нікому
не відоме. Проте банк стягнення на
предмет застави не проводить.

Разом з тим, йому стало відомо, що на
автомобіль, який є предметом застави
накладено арешт і відділом примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області на підставі виконавчого листа,
виданого Новозаводським судом м.
Чернігова, про стягнення солідарно з
ОСОБА_3 та інших осіб 76768,94 грн. на
користь ЗАТ «Альфа-Банк».

Він має право на спірний автомобіль у
разі повного стягнення з нього коштів
за боргами ОСОБА_3 перед
«УкрСиббанком». Проте у випадку
реалізації автомобіля виконавчою
службою він буде позбавлений
можливості звернення стягнення на цей
предмет застави, тобто залишиться
фінансово постраждалою стороною.

Крім того, 11 грудня 2008 року між ним та
ОСОБА_3 було укладено попередній
договір купівлі-продажу вищевказаного
транспортного засобу, згідно з яким він
сплатив їй частину коштів до
підписання договору, а решту коштів має
сплачувати частинами АКІБ
«УкрСиббанк» до 26 лютого 2015 року в
рахунок погашення її боргу перед
банком, що ним і здійснюється.

Він володіє та користується
автомобілем, але розпоряджатися ним не
має можливості, так як автомобіль
перебуває в заставі.

Тому просив звільнити описаний
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області транспортний засіб,
а саме автомобіль марки JEEP, моделі GRAND
CHEROKEE, 2007 року випуску, чорного кольору,
тип транспортного засобу - легковий
універсал, номер кузова НОМЕР_1,
державний номерний знак НОМЕР_2 з-під
арешту, шляхом виключення його з
відповідного документа про арешт
майна.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 25 березня 2014
року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить
скасувати це рішення і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов,
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення і неправильне застосування
норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що 26
лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» як
кредитором та ОСОБА_3 як позичальником
було укладено договір про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0 (а. с. 11-17).

Пунктами 2.1, 2.4 цього договору
передбачено, що позичальник передає в
заставу банку транспортний засіб -
автомобіль марки JEEP, модель GRAND CHEROKEE,
рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ -
легковий універсал, д.н.з. НОМЕР_2, який
належить їй на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу №
18502696 від 22 лютого 2008 року, укладеного
між ВАТ «Волинь-Авто» та ОСОБА_3

10 грудня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк»
як кредитором та ОСОБА_1 як поручителем
було укладено договір поруки, за яким
поручитель зобов'язався перед
кредитором за виконання ОСОБА_3 усіх її
зобов'язань, що виникли з вищевказаного
договору про надання споживчого
кредиту та заставу транспортного
засобу від 26 лютого 2008 року (а. с. 9-10).

11 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
було укладено попередній договір
купівлі транспортного засобу марки JEEP,
модель GRAND CHEROKEE, рік випуску 2007, колір
чорний, тип ТЗ - легковий універсал,
д.н.з. НОМЕР_2, за яким сторони
зобов'язалися в майбутньому - 26 лютого
2015 року - укласти і належним чином
оформити договір купівлі-продажу
вказаного автомобіля (а. с. 7-8).

Факт накладення арешту на вказаний
автомобіль підтверджується наданим
представником позивача в апеляційному
суді витягом з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна.

Правовою підставою своїх позовних
вимог ОСОБА_1 зазначив статтю 60 Закону
України «Про виконавче провадження»,
згідно з частиною 1 якої особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

За змістом наведеної правової норми
позивач повинен довести своє право
власності на майно, з якого він просить
зняти арешт.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
(далі - ЦК) України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Особливості набуття особою права
власності на автомобіль встановлені
Порядком державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388. Пунктом 7
цього Порядку передбачено, що після
придбання легкового автомобіля новий
власник зобов'язаний протягом 10 днів
зареєструвати транспортний засіб в
органах державної автомобільної
інспекції (МРЕВ).

З цього випливає, що автомобіль є
майном, яке підлягає реєстрації, а на
підтвердження права власності на нього
особа має подати відповідне свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу.

У ОСОБА_1 відсутній документ, що
підтверджує його право власності на
спірний автомобіль.

Не може бути таким документом наданий
позивачем попередній договір
купівлі-продажу транспортного засобу
(а. с. 7-8), оскільки за цим договором до
нього не перейшло право власності на
вказане майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

На час розгляду даної справи власником
спірного автомобіля є ОСОБА_3, а ОСОБА_1
набув лише право на укладення в
майбутньому договору купівлі-продажу
транспортного засобу.

Оскільки, позивач не є власником
спірного майна, він не наділений правом
вимоги про зняття з нього арешту.

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
право заставодержателя пред'явити
позов про зняття арешту із
заставленого майна. Однак ОСОБА_1 не є
заставодержателем автомобіля, а тому
таке право йому не належить.

Крім того, як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 24 постанови № 6 від 07 лютого
2014 року «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах», вимоги
інших осіб (не сторін виконавчого
провадження) щодо належності їм, а не
боржникові майна, на яке накладено
арешт, вирішуються шляхом пред'явлення
ними відповідно до правил судової
юрисдикції позову до боржника та особи,
в інтересах якої накладено арешт, про
визнання права власності на це майно і
зняття з нього арешту. У такому ж
порядку розглядаються вимоги осіб, які
не є власниками майна, але володіють
ним на законних підставах. Орган
державної виконавчої служби у
відповідних випадках може бути
залученим судом до участі у справі як
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору.

Всупереч наведеним роз'ясненням ОСОБА_1
пред'явив свій позов не до боржника за
кредитним договором ОСОБА_3, яка
передала в заставу банку належний їй
автомобіль, а до органу державної
виконавчої служби. При цьому вимогу про
визнання права власності на вказане
майно позивач взагалі не заявляв. Тому
позов не може бути задоволений і з цих
підстав.

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи, суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Можливість виникнення у майбутньому в
ОСОБА_1 права власності на предмет
застави - спірний автомобіль - у випадку
погашення ним боргових зобов'язань
ОСОБА_3 за кредитним договором не дає
йому право вимагати зняття арешту із
вказаного майна, оскільки законом не
передбачено таке право майбутніх
можливих власників.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Гіпотетична можливість виникнення у
ОСОБА_1 в майбутньому права власності
на спірний автомобіль на підставі
попереднього договору є припущенням.
Згідно з ч. 3 ст. 635 ЦК України
зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення. В позовній заяві і в
апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що
місце перебування власника автомобіля
ОСОБА_3 нікому не відоме. Як за таких
обставин він буде укладати з нею
основний договір, позивач суду не
повідомив.

Що стосується посилання апелянта на
пропуск стягувачем строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
передбаченого ст. 22 Закону України «Про
виконавче провадження», то з огляду на
викладене вище вказане питання
виходить за межі предмета доказування
у даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду та не
містять встановлених законом підстав
для скасування оскаржуваного рішення,
яке постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, а
заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 25 березня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: