Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2/487/700/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.06.2014
Заводський районний суд м. Миколаєва в
складі

головуючого судді
Разумовської О. Г.,

при секретарі
Прокопенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
Третя Миколаївська державна
нотаріальна контора, про збільшення
частки у праві спільної часткової
власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Третя
Миколаївська державна нотаріальна
контора, про збільшення частки з 1/3 до
1/2 у праві спільної часткової власності
на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки -
ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася
спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Після
смерті ОСОБА_4 його спадкоємцями є
позивач ОСОБА_1 та його діти
(відповідачі у справі) ОСОБА_2, ОСОБА_2
Позивач вказує, що за період з 2003 по 2009
роки нею були зроблені суттєві
поліпшення квартири, які не можливо
відокремити, а тому вона право на
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності на
квартиру з 1/3 до 1/2. При цьому зазначає,
що відповідачі не погоджуються на таке
збільшення частки, через що вона
вимушена звернутися до суду.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити. В день
оголошення рішення у справі не
з'явився, про час та місце повідомлявся
своєчасно належним чином.

Представники відповідачів в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
проти задоволення позову заперечували,
вважаючи його безпідставним,
посилаючись на відсутність підстав для
задоволення вимог позивача. У
задоволенні позову просили суд
відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 07. 03. 2003 між ОСОБА_1
та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб відділом
реєстрації актів громадського стану
Заводського РУЮ м. Миколаєва, актовий
запис №69.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, виданого 26. 05. 1997
Миколаївською міською службою
приватизації, зареєстрованого в КП
МБТІ 09. 07. 1997, ОСОБА_4 є власником
квартири АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорта, вказана
квартира розташована на 5-му поверсі
5-ти поверхового будинку та складається
з 2-х кімнат, житловою площею - 27,5 кв.м.,
кухні - 5,7 кв.м., ванної кімнати
поєднаної з вбиральнею - 2,8 кв.м..
коридору - 3,9 кв.м., вбудованої шафи -1,9
кв.м., балкону - 3,0 кв.м., загальною площею
- 42,7 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, у зв'язку з
чим позивач ОСОБА_1, як дружина та двоє
його дітей, син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_2
(відповідачі у справі) звернулися із
заявами до нотаріальної контори про
прийняття спадщини.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 10. 01. 2013 відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_2 про визнання квартири
спільною сумісною власністю подружжя
та визнання права власності на ?
частину квартири. Вказане рішення
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 11. 03. 2013
залишено без змін.

Зазначеним вище рішенням встановлено,
що дійсно позивачкою, при її вселенні в
квартиру після реєстрації шлюбу із
ОСОБА_4 було проведено косметичний
ремонт в квартирі, а саме побілені
стіни, відремонтовано стелю, замінено
на металопластикові вікна та
відремонтовані двері. Доказів того, що
в квартирі проведено капітальний
ремонт, позивач не надала.

Як встановлено ухвалою апеляційного
суду Миколаївської області від 11. 03. 2013
відповідно до акту ЖКП «Бриз» від 19. 05.
2010 в квартирі АДРЕСА_1 за рахунок
проживаючих було проведено
косметичний ремонт (побілка стелі,
стін, наклейка шпалер, заміна унітаза,
встановлення лічильника на
водопостачання, заміна каналізаційних
труб та труб опалення, ремонт балкону
та установка нових вікон).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З вказаних судових рішень, які набрали
законної сили, та матеріалів справи,
судом встановлено, що поліпшення
позивачкою (і іншою особою/особами)
здійснювалися як в період перебування
її у шлюбно-сімейних відносинах з
ОСОБА_4 так і після його смерті, а відтак
до правовідносин, що виникли
застосовуються норми, що регулюють
режим спільної сумісної власності на
поліпшення, здійснені в квартирі (до
смерті ОСОБА_2) та відносини між
учасниками спільної часткової
власності (між спадкоємцями після його
смерті).

Щодо зазначених позивачем обставин на
обґрунтування того, що здійснені нею
поліпшення поліпшення в період її
перебування у шлюбно-сімейних
відносинах з ОСОБА_4, то зазначеними
вище судовими рішеннями встановлено,
що квитанції про виклик майстрів,
закупівлю матеріалів були видані вже
після смерті ОСОБА_4, тобто після 2009
року, тому не можуть бути підставами на
підтвердження позовних вимог
позивачки. Доказів того, що вартість
квартири як об'єкту, що належала ОСОБА_4
на праві приватної власності за час
шлюбу у період з 2003-2009 роках суттєво
збільшилась не надано.

Тому, на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України
вказані обставини не доказуються при
розгляді даної справи.

Щодо поліпшень, здійснених у квартирі
після смерті ОСОБА_4 слід зазначити
наступне.

Добросовісний володілець може
залишити за собою здійснені ним
поліпшення речі, якщо їх можна
відокремити без її пошкодження.

Під поліпшенням розуміють такі витрати
на майно, які, з одного боку, не
зумовлені необхідністю його
збереження, але з іншого, мають
обґрунтований характер, оскільки
поліпшують експлуатаційні властивості
речі.

Якщо відокремлення поліпшень
неможливе, добросовісний володілець
має право вимагати від власника
відшкодування здійснених витрат у
сумі, на яку збільшилася вартість речі
(частина четверта статті 390 ЦК).

Основоположні принципи здійснення
правомочностей власника сформульовані
у статті 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (Рим, 04 листопада
1950 року), що набрала чинності для
України з 11 вересня 1997 року та є
складовою її правової системи
відповідно до вимог статті 9
Конституції України.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності набувається у порядку,
визначеному законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 357 ЦК
України співвласник має право на
відповідне збільшення своєї частки у
праві спільної часткової власності,
якщо поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Згідно з роз'ясненнями в п. 12
постанови пленуму Верховного Суду
України від 04. 10. 1991 № 7 «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» при
розгляді спорів між учасниками
спільної часткової власності на
жилий будинок про зміну часток суди
повинні враховувати, що такі вимоги
можуть бути задоволені, якщо учасник
спільної власності збільшить в ньому
за свій рахунок корисну площу будинку
(жилих і підсобних його приміщень)
шляхом прибудови, надбудови або
перебудови, проведеної з дозволу
виконкому місцевої Ради і за згодою
решти учасників спільної власності.

Таким чином здійснення поліпшень
позивачем як учасником спільної
часткової власності не збільшило
корисну площу квартири, здійснено без
згоди інших учасників спільної
часткової власності, не змінює розміру
часток співвласників у праві спільної
часткової власності на спірну
квартиру, а тому підстав для їх зміни не
має.

Водночас, слід зазначити, що судом не
призначалася у справі судова
будівельно-технічна (товарознавча)
експертиза зважаючи на її
недоцільність.

Сторона відповідачів, заперечуючи
проти позовних вимог, вказує на їх
необґрунтованість та безпідставність.
Позивач іншого належними та
допустимими доказами не довів, хоча за
ст. 60 ЦПК України це є його обов'язком.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, а тому у задоволенні позовних
вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Третя
Миколаївська державна нотаріальна
контора, про збільшення частки у праві
спільної часткової власності
відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10
днів після його проголошення. Рішення
може бути оскаржене до апеляційного
суду Миколаївської області в порядку,
передбаченому ст. ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя
О.Г. Разумовська