АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2109/14 Справа №
інстанції - Ізотов В. М.
Доповідач - Ткаченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

03 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_2, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансові
перспективи» про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет застави

за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс»

на рішення Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська від 05 грудня 2013
року, -

В С Т А Н О В И В:

17 травня 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, в якому у
подальшому збільшив позовні вимоги,
посилаючись на те, що 07.07.2006 року між
Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого стало ПАТ «Сведбанк», та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав, а ОСОБА_2 отримав кредит в
розмірі 36000,00 грн. зі сплатою 21% річних
за весь строк фактичного користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення до 06 липня 2009 року. В
забезпечення виконання кредитних
зобов'язань, між АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ОСОБА_2 07.07.2006 року був укладений
договір застави, за яким відповідач
ОСОБА_2 передав у заставу належний йому
на праві власності автомобіль марки SKODA
Octavia 1.6і, 2002 року випуску, шасі (кузов) №
НОМЕР_1, тип - легковий комбі-В, сірого
кольору, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, який на праві власності
належить відповідачу ОСОБА_2 02.02.2012 року
ПАТ «Сведбанк» уклало з ТОВ «Вердикт
Фінанс» договори: факторингу та
відступлення прав за договором
застави, згідно з якими ПАТ «Сведбанк»
відступив ТОВ «Вердикт Фінанс» свої
права вимоги по кредитним договорам
від боржників та за договорами застави
рухомого майна. 30.04.2013 року ТОВ
«Вердикт Фінанс» уклав з ТОВ
«Фінансові перспективи» договір
поруки, згідно з яким обсяг
відповідальності поручителя перед
кредитором за невиконання ОСОБА_2
кредитного договору від 07.07.2006 року,
становить 2000 грн. Посилаючись на те, що
у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачами своїх зобов'язань за
кредитним договором станом на 22.08.2013
року утворилася заборгованість в
розмірі 63899,49 грн., позивач просить
стягнути з відповідачів
заборгованість за кредитним
зобов'язанням та в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на предмет застави
шляхом продажу заставленого
автомобіля з укладенням договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з наданням ТОВ
«Вердикт Фінанс» всіх необхідних
повноважень для здійснення продажу
предмета застави.

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 05 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» про стягнення заборгованості
та звернення стягнення на предмет
застави - відмолено в повному обсязі
(а.с. 184-187).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі (а.с.194-196).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, з урахуванням вимог ч.
3 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
змінити в частині обґрунтування
відмови у позові.

Судом першої інстанції встановлено, що
07.07.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого стало ПАТ
«Сведбанк», та відповідачем ОСОБА_2
було укладено кредитний договір №
016/0706/87-495 (а.с. 11-14), за умовами якого банк
надав, а ОСОБА_2 отримав кредит в
розмірі 36 000,00 грн. зі сплатою 21% річних
за весь строк фактичного користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення до 06 липня 2009 року.

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань, між АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ОСОБА_2 07.07.2006 року був укладений
договір застави № 016/0706/87-495-Z (а.с. 16-18), за
яким відповідач ОСОБА_2 передав у
заставу належний йому на праві
власності автомобіль марки SKODA Octavia 1.6і,
2002 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_1,
тип - легковий комбі-В, сірого кольору,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк» уклало з ТОВ
«Вердикт Фінанс» договори: факторингу
та відступлення прав за договором
застави, згідно з якими ПАТ «Сведбанк»
відступив ТОВ «Вердикт Фінанс» свої
права вимоги по кредитним договорам
від боржників та за договорами застави
рухомого майна.

30.04.2012 року ТОВ «Вердикт Фінанс» уклав з
ТОВ «Фінансові перспективи» договір
поруки, згідно з яким обсяг
відповідальності поручителя перед
кредитором за невиконання ОСОБА_2
кредитного договору від 07.07.2006 року,
становить 2000 грн.

В зв'язку з невиконанням кредитних
зобов'язань, постановою державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Смілянського
міськрайонного управляння юстиції від
03.10.2008 року було відкрито виконавче
провадження за виконавчим написом
приватного нотаріуса про стягнення з
боржника ОСОБА_2, 33 615,64 грн. боргу і
постановою державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Смілянського міськрайонного
управляння юстиції від 26.10.2011 року
зазначене виконавче провадження було
закінчене в зв'язку з фактичним
виконанням в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимоги суд 1 інстанції виходив із того,
що кредит був наданий відповідачу
строком до 06.07.2009 року і дана дата є
початком строку позовної давності, про
застосування якого просив відповідач,
а позивач звернувся до суду лише 17.05.2013
року, тобто після спливу трьох років, не
зазначивши причин пропуску цього
строку і з проханням про його
поновлення до суду не звертався.

При цьому суд 1 інстанції посилався на
ст. ст. 526, 530 ЦК України, згідно яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином і у встановлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554
ЦК України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК
України, строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Разом з тим із
настанням певної події, що має юридичне
значення, законодавець пов'язує термін,
який визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати. Загальний строк
позовної давності - три роки -
встановлено ч. 1 ст. 257 ЦК України.
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України,
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК
України, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
зазначене вище правило застосовується
й до додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Однак, колегія суддів не погоджується з
висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд вважає за необхідне
перевірити судове рішення в повному
обсязі, не обмежуючись доводами
апеляційної скарги.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що кредитний договір № 016/0706/87-495 від 07
липня 2006 року, був укладений між АКБ
«ТАС - Комерцбанк» правонаступником
всіх прав та обов'язків якого є ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_2, на суму, строк та
на умовах, передбачених договором.

Також в забезпечення виконання
кредитних зобов'язань, між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» правонаступником
якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 07.07.2006
року був укладений договір застави №
016/0706/87-495-Z (а.с. 16-18), за яким відповідач
ОСОБА_2 передав у заставу належний йому
на праві власності автомобіль марки SKODA
Octavia 1.6і, 2002 року випуску, шасі (кузов) №
НОМЕР_1, тип - легковий комбі-В, сірого
кольору, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2.

02.02.2012 року ПАТ «Сведбанк» уклало з ТОВ
«Вердикт Фінанс» договори: факторингу
та відступлення прав за договором
застави, згідно з якими ПАТ «Сведбанк»
відступив ТОВ «Вердикт Фінанс» свої
права вимоги по кредитним договорам
від боржників та за договорами застави
рухомого майна. Згідно розрахунку,
зробленого та наданого позивачем, йому
було передано право вимоги
заборгованості, яка станом на 02.02.2012
року в сумі 20918, 90 грн., з яких відсотки -
7806, 78 грн., пеня 13112,12 грн. и станом на
30.04.2013 року залишок заборгованості не
змінився.

30.04.2012 року ТОВ «Вердикт Фінанс» уклав з
ТОВ «Фінансові перспективи» договір
поруки, згідно з яким обсяг
відповідальності поручителя перед
кредитором за невиконання ОСОБА_2
кредитного договору від 07.07.2006 року,
становить 2000 грн.

В зв'язку з невиконанням кредитних
зобов'язань, постановою державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Смілянського
міськрайонного управляння юстиції від
03.10.2008 року було відкрито виконавче
провадження щодо виконання
виконавчого напису приватного
нотаріуса про стягнення на
вищевказаний автомобіль в рахунок
задоволення вимог ВАТ «Сведбанк» до
боржника ОСОБА_2 на загальну суму 33513, 64
грн. (а.с. 161). Постановою головного
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень Відділу
державної виконавчої служби Головного
управляння юстиції у Черкасській
області від 26.10.2011 року зазначене
виконавче провадження було закінчене в
зв'язку з фактичним виконанням в
повному обсязі (а.с. 180).

Отже, кредитор скористався своїм
правом та в межах строку позовної
давності у 2008 році звернувся за
захистом порушеного права з заявою про
видачу виконавчого напису нотаріуса,
який було виконано виконавчою службою
й після фактичного виконання в повному
обсязі виконавче провадження було
закрито на підставі вищевказаної
постанови 26.10.2011 року.

Таким чином, враховуючи, що
заборгованість за кредитним договором
сплачена в повній мірі і що позивачу
право вимоги було передано вже після
фактичного погашення заборгованості,
то за наявності відповідних правових
підстав та відповідних доказів й
розрахунку, позивач мав би право
вимагати лише сплати нарахованих
відсотків та пені, починаючи з часу на
який була зазначена сума
заборгованості у виконавчому написі
нотаріуса й по момент його фактичного
виконання.

На правомірність нарахування
відсотків та пені, передбачених
договором, вказано й у п. 17 Постанови
Пленуму від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства про вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
й зазначено, що наявність виконавчого
напису нотаріуса, вчиненого за
невиконання кредитного договору, за
відсутності реального виконання
боржником свого зобов'язання, не
свідчить про припинення договірних
правовідносин сторін й не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання ним грошового зобов'язання
та не позбавляє кредитора права на
отримання процентів за користування
кредитом і пені, передбачених
договором за несвоєчасну сплату
кредиту.

Враховуючи, що договори між позивачем
та банком було укладено вже після
фактичного виконання боржником своїх
зобов'язань, то позивач має право
пред'являти вимогу лише на суму, право
вимоги на яку йому було передано.

Однак, для з'ясування права позивача на
звернення до суду з даним позовом,
проти чого до речі заперечував
відповідач, та перевірки суми
заборгованості зазначеної в позовній
заяві, колегії суддів необхідно
перевірити відповідні підстави та
докази.

Згідно з умовами договору факторингу
від 02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк»,
копія якого знаходиться в матеріалах
справи, у відповідності до ст.ст. 512, 514,
1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу
України відступило, а ТОВ «Вердикт
Фінанс» прийняло право вимоги за
кредитним договором № 016/0706/87-495 від 07
липня 2006 року, яке було укладено між
ОСОБА_2 та ПАТ «Сведбанк», яке є
правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке є
правонаступником всіх прав та
обов'язків АКБ «ТАС- Комерцбанк» (а.с.
35-46).

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Зі справи вбачається, що документи, які
засвідчують права вимоги за кредитним
договором та за договорами застави
рухомого майна й інформація, яка є
важливою для їх здійснення, позивачем
при зверненні до суду до позовної заяви
не долучені.

Документи, які засвідчують права, що
передаються, і інформацію, яка є
важливою для їх здійснення позивачем
переданих йому прав вимоги за
кредитним договором, слід вважати
наступні документи в оригіналі:
кредитний договір, договір застави,
бухгалтерські платіжні документи про
отримання боржником кредитних коштів у
банку та бухгалтерські платіжні
документи про чергові платежі,
здійснені боржником в погашення
кредиту, виконавчий напис нотаріуса,
згідно якого заборгованість погашена,
розрахунок банку заборгованості на час
уступки права вимоги з розшифровкою
здійснених боржником платежів та
залишком заборгованості по кожному
виду платежів (кредиту, відсоткам,
пені).

Отже і документи, які засвідчують
права, що передаються, і інформацію, яка
є важливою для їх здійснення, мають
бути банком надані новому кредитору.

Відповідно до ст.518 ЦК України боржник
має право висувати проти вимоги нового
кредитора у зобов'язанні заперечення,
які він мав проти первісного кредитора.

Позивач в судовому засіданні
апеляційної інстанції зобов'язався
надати апеляційному суду документи,
які засвідчують права, що передаються,
і інформацію, яка є важливою для їх
здійснення, а саме:

- оригінали договорів
факторингу та відступлення прав за
договором застави від 02.02.2012 року та
додатки них, укладених між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс», які
містять відомості щодо боржника,

- розрахунок заборгованості
за кредитним договором № 016/0706/87-495 від
07.07.2006 року станом на 02.02.2012 року - час
укладання ПАТ «Сведбанк» з ТОВ
«Вердикт Фінанс» договорів факторингу
та відступлення прав за договором
застави, який має містити помісячні
відомості про нарахування та
періодичні платежі відповідача,

- розрахунок заборгованості
щодо позовних вимог, заявлених в
первісній та уточненій позовній заяві.

- належним чином завірену
копію виконавчого напису приватного
нотаріуса № 4232, виданого 16.09.2008 року про
стягнення з відповідача
заборгованості за вищевказаним
кредитним договором;

На вимогу суду апеляційної інстанції
щодо надання таких документів,
переданих банком позивачу, останній
доказів, передбачених ч.1 ст.517 ЦК
України, апеляційному суду в повному
обсязі не надав, а виконавчий напис
нотаріуса на підставі якого можливо
було б перевірити правильність
розрахунку пені та відсотків, взагалі
відсутній в матеріалах справи та у
позивача, а отже апеляційний суд
позбавлений можливості перевірити
правові підстави звернення до суду з
позовом та відповідність нарахованої
заборгованості.

Отже, позивач не скористався наданими
йому правами, не обґрунтував свої
позовні вимоги та не надав суду доказів
на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів, наданих сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, а
відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
надати суду докази на підтвердження
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає зміні
в частині обґрунтування відмови у
позові, з вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 05 грудня 2013 року - змінити
в частині обґрунтування відмови у
позові.

В іншій частині рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 05
грудня 2013 року - залишити без змін, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» - відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: