Справа №589/7288/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сидорчук О. М.Номер
провадження 22-ц/788/1083/14 Суддя-доповідач -
Криворотенко В. І. Категорія - 46
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Криворотенка В. І.,

суддів - Дубровної В. В., Лузан Л. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 14 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією сім'єю та визнання права
власності,

в с т а н о
в и л а:

У грудні 2013 р. ОСОБА_4 звернувся до суду
з вищевказаним позовом з вимогами
встановити факт його проживання з
відповідачем однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з 1999 р. по 01
червня 2013 р. та визнати за ним право
власності на 1/2 частину квартири,
набутої за час спільного проживання.

Рішенням Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 14 квітня 2014
року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу в період з 1999 р. по червень 2013 р.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на незаконність та необґрунтованість
судового рішення, просить рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як встановлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи сторони
починаючи з 1999 року по червень 2013 рік
проживали разом як чоловік та жінка без
укладення шлюбу. Починаючи з 2001 р. по 2003
р. сторони мешкали як одна сім'я в
будику за адресою АДРЕСА_3, в якому за
час їхнього проживання був зроблений
ремонт, проведено водопостачання,
встановлено телефон. Наприкінці 2002 р.
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за спільні кошти
придбали квартиру АДРЕСА_1 в якій і
почали проживати. Квартиру позивач та
відповідач підшукували і оглядали
перед купівлею разом. Частину коштів на
придбання цієї квартири дав позивачу
його брат ОСОБА_5, решта коштів на
придбання квартири це його з ОСОБА_3
спільний бюджет, який складався з
накопичень від підприємницької
діяльності, яку здійснювали разом. В
придбаній квартирі сторони за спільні
кошти зробили ремонт.

Також судом встановлено, що син ОСОБА_3
мешкав разом з ними, називав ОСОБА_4
батьком, позивач брав участь у його
вихованні, відвозив до школи,
відвідував батьківські збори, приймав
участь у ремонті класу та возив його до
м. Києва на операції.

Вказані факти з достатньою повнотою
встановлені судом першої інстанції на
підставі зібраних доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції вірно з'ясував
спірні правовідносини, повно, всебічно
встановив обставини, що мають значення
для справи у відповідності з ч.1 ст.212
ЦПК України, дослідив всі наявні докази
в справі та дав їм оцінку, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому їх
дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих
положень Сімейного кодексу України цей
Кодекс набрав чинності одночасно з
набранням чинності Цивільним кодексом
України, тобто 1 січня 2004 року.

Відповідно до статей 16, 17 Закону
України "Про власність", статті 22 КпШС
України, який був чинним до 1 січня 2004
року, спільною сумісною власністю
визнавалось майно, нажите подружжям за
час шлюбу (майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, чи майно,
що є у власності осіб, які ведуть
селянське (фермерське) господарство,
якщо письмовою угодою відповідно між
членами сім'ї чи членами селянського
(фермерського) господарства не
передбачено інше, або майно, придбане
внаслідок спільної праці громадян, що
об'єдналися для спільної діяльності,
коли укладеною між ними письмовою
угодою визначено, що воно є спільною
сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність
громадян визнавалась частковою. Якщо
розмір часток у такій власності не було
визначено й учасники спільної
власності при придбанні майна не
виходили з рівності їхніх часток,
розмір частки кожного з них визначався
ступенем його участі працею й коштами у
створенні спільної власності.

Відповідно до статей 128, частини
третьої статті 240 ЦК УРСР 1963 року, який
був чинним до 1 січня 2004 року,
визначалось, що право власності в
набувача майна за договором виникає з
моменту передачі речі, якщо інше не
передбачено законом або договором.

Договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладено та нотаріально
посвідчено 22 листопада 2002 року.

Отже, майно, набуте під час спільного
проживання особами, які не перебувають
у зареєстрованому шлюбі між собою, є
об'єктом їхньої спільної сумісної
власності, якщо: 1) майно придбане
внаслідок спільної праці таких осіб, як
сім'ї (при цьому спільною працею осіб
слід вважати їхні спільні або
індивідуальні трудові зусилля,
унаслідок яких вони одержали спільні
або особисті доходи, об'єднані в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету); 2) інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що сторони з 1999 року по червень 2013
року проживали однією сім'єю, як
чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу,
оскільки між ними склалися усталені
відносини, що притаманні подружжю, так
як наявний факт їх спільного
проживання, ведення ними спільного
господарства, тобто прийняття участі у
спільних витратах, спрямованих на
забезпечення життєдіяльності сім'ї, а
тому спірна квартира, набута ними за
спільні кошти та яка в подальшому була
ними благоустроєна, є об'єктом спільної
сумісної власності сторін.

З огляду на викладене вище колегія
суддів з даним висновком суду цілком
погоджується, оскільки він
узгоджується з огляду на обставини
справи, матеріали справи та
підтверджується показами осіб
допитаних місцевим судом в судовому
засіданні в якості свідків. Доводи
апеляційної скарги полягають у
переоцінці доказів в повній мірі
досліджених та покладених в основу
судового рішення і встановленого
факту, що спірна квартира є їх спільною
сумісною власністю, не спростовують.

Посилання ОСОБА_3 на те, що спірна
квартира придбана за гроші отримані
нею від продажу її будинку АДРЕСА_3
спростовуються матеріалами справи. Як
вбачається з договорів купівлі-продажу
квартири та будинку (а.с.7,39) на момент
придбання сторонами квартири будинок
ще не був проданий. Представник ОСОБА_3
в суді апеляційної інстанції не
заперечувала, що на час придбання
квартири ОСОБА_3 підприємницькою
діяльністю не займалася, здійснювала
догляд за хворим сином, а ОСОБА_4 був
зареєстрований як підприємець і
отримував від даної діяльності
достатні кошти.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку,
що під час розгляду справи судом
допущені порушення норм матеріального
або процесуального права, які можуть
бути підставою для його скасування, а
тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню, рішення суду в
оскаржуваній частині залишенню без
змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 14 квітня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -