Справа № 716/269/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2014 Заставнівський районний суд
Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Угриновської Л.Я.;

при секретарі - Вікторівській Д. Д.,
Кулька О.М.

за участю сторін: позивачки ОСОБА_1,
представника позивачки ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Заставна цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
користування житловим будинком шляхом
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим будинком,
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання житлового будинку
спільною сумісною власністю подружжя
та визнання права власності на частину
житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із
позовом, в якому просила усунути
перешкоди в користуванні житловим
будинком шляхом визнання відповідача
таким, що втратив право на користування
будинком, що розташований в АДРЕСА_1. В
мотивування позову посилається на те,
що вказаний будинок належить їй на
праві особистої власності і був
придбаний згідно договору купівлі -
продажу, укладеного між нею та ОСОБА_5
від 10.03. 2007 року на кошти її матері.
Відповідач ОСОБА_3 вселився у вказаний
будинок після повторного укладення із
нею шлюбу в червні 2008 року. В серпні 2010
року шлюб між ними рішенням суду
розірвано. Відповідач перейшов
проживати до будинку своїх батьків в с.
Кадубівці Заставнівського району і з
того часу в будинку не проживає.

Відповідач ОСОБА_3 пред'явив зустрічний
позов, в якому просив визнати житловий
будинок, що розташований в АДРЕСА_1
об'єктом спільної сумісної власності
колишнього подружжя, а також визнати за
ним право власності на 22/100 частини
вказаного будинку, за відповідачкою
право власності на 78/100 частин,
припинити право спільної сумісної
власності, стягнути судові втрати по
сплаті судового збору та за проведення
будівельно-технічної експертизи. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що вперше
зареєстрував шлюб із ОСОБА_1 в 2004 році.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка
ОСОБА_6. В лютому 2007 року шлюб між ними
було розірвано. Спільне проживання із
ОСОБА_1 було припинено на декілька
місяців. Із березня місяця 2007 року
знову стали проживати разом в
господарстві матері позивачки. В
березні 2007 року ОСОБА_1 за кошти своєї
матері, котра перебувала на роботі за
кордоном придбала згідно договору
купівлі продажу житловий будинок по
АДРЕСА_1. Вказаний будинок не був
завершений будівництвом, було зведено
стіни та встановлена покрівля. Після
купівлі будинку були встановлені
металопластикові вікна на кошти матері
ОСОБА_1. Відповідач посилається на те,
що продовжуючи проживати разом із
позивачкою, стали добудовувати
вказаний будинок. Будівництво велось
на його кошти, кошти його батьків,
батьків бувшої дружини. 03.03.2008 року вони
повторно зареєстрували шлюб.
Безпосередній грошовий та трудовий
вклад в будівництво будинку вносили
його родичі. В листопаді 2009 року вони
справили новосілля та перейшли
проживати в будинок. Подалі сімейне
життя не склалось і в серпні 2010 року
вони повторно розірвали шлюб.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала вимогу щодо визнання
відповідача таким, що втратив право на
користування житловим будинком, що
розташований в АДРЕСА_1. Пояснила, що
після розлучення із відповідачем вона
створила нову сім»ю, відповідач в
серпні 2010 року перейшов проживати в с.
Кадубівці Заставнівського до своїх
батьків. Позивачка вважає, що оскільки
відповідач не є більше членом її сім»ї,
не несе витрат по утриманню будинку, то
він втратив право на користування
будинком, що належить їй на праві
власності. Позивачка посилається на те,
що вона неодноразово зверталась до
відповідача із проханням знятись із
реєстрації, проте останній
відмовляється це зробити. Реєстрація
відповідача в будинку перешкоджає їй
користуватись правом на отримання
субсидії. Позивачка ОСОБА_1 та її
представник в судовому засіданні
зустрічні вимоги не визнали. Вказала,
що до повторної реєстрації шлюбу із
відповідачем на кошти , які дала їй її
мати ОСОБА_7 вона купила житловий
будинок у ОСОБА_5. Згідно укладеного
договору будинок був завершений
будівництвом, проте потребував
покращення житлово-побутових умов. До
укладення шлюбу із відповідачем на
кошти своєї матері вона заклала вікна,
поштукатурила стіни, придбала
матеріали, та встановили із них стяжки
під підлогу, стелю. Під час виконання
цих робіт відповідач із нею не
проживав. Позивачка ОСОБА_1
посилається, що роботи проводилась на
кошти її матері, відповідач не мав
ніяких доходів. Вважає, що відповідач
не може претендувати на частку в
спільному майні подружжя, а тільки на
кошти, які були ним використані при
ремонті будинку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
не визнав позов про визнання його
таким, що втратив право користування
житловим будинком, заявлений ним позов
підтримав. Пояснив, що в період із 2004
року до лютого 2007 року перебував із
ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі. До
офіційного розлучення та деякий час
після нього декілька місяців не
проживали разом. В березні місяці 2007
року почали знову спільно проживати.
Тоді ж ОСОБА_1 на кошти своєї матері
придбала житловий будинок ,
розташований в АДРЕСА_1. На час купівлі
будинок був не завершений
будівництвом, було зведено стіни та
встановлена покрівля. Мати позивачки
за власні кошти встановила вікна і
сказала, щоб вони самі завершували
будівництво. Відповідач ОСОБА_3
пояснив, що працюючи водієм КРАЗу у
Кострижівському комбінаті будівельних
матеріалів він придбав та привіз три
автомобілі глини, два сиромолу для
підсипки підлоги. В березні 2008 року
вони повторно зареєстрували шлюб.
Після цього було придбано пісок та
цемент для штукатурки будинку
всередині, шлакоблок для залиття
підлоги. Відповідач посилається на те,
що його батьки та брати посильно
допомагали у будівництві будинку.
Після того, як залили стяжку під
підлогу, облаштували стелю,
поштукатурили будинок, заклали вікна
на поді, двері, електрифікували його, в
2009 році продовжили будівництво:
встановили гіпсокартон на стелі,
вибудували димохід, пічку. Крім цього
були виконані всі оздоблювальні
роботи: побілка та фарбування стін, ,
встановлення карнизів, ламінату, обоїв,
вагонки, плінтусів. Крім цього було
збудовано сходи до будинку, вбиральня.
Відповідач вказав, що восени 2009 року
вони справили новосілля, а до цього, в
липня місці він був зареєстрований у
вказаному будинку. Відповідач ОСОБА_3
посилається на те, що в жовтні 2010 року
вони вдруге розірвали шлюб, він
перейшов жити до своїх батьків, а
позивачка залишилась проживати у
будинку. У нього залишився ключ від
будинку, проте приходити до будинку не
мав можливості, оскільки позивачка із
вітчимом звинувачувала його в
крадіжці. На даний час він не має
власного житла, проживає в будинку
батьків в с.Кадубіві Заставінвського
району , де склад сім»ї складає 9
чоловік. Відповідач вважає, що житловий
будинок в АДРЕСА_1 є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
оскільки за час перебування у шлюбі
його вартість істотно збільшилась
внаслідок трудових та грошових витрат
обох сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
із 2004 року перебували в шлюбі. 28.02.2007
року зареєстровано розірвання шлюбу
між сторонами. 03.03.2008 року між сторонами
був повторно зареєстрований шлюб, а до
цього фактично вони проживали спільно
однію сім»єю. Наведене підтверджується
довідкою сільської ради, показами
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12. Із показів зазначених свідків
вбачається, що сторони після першого
розлучення не проживали разом декілька
місяців, а потім зійшлись знову
проживати разом.

Судом встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу від 10.03.2007 року,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1
остання придбала житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1. Вказаний
житловий будинок є предметом спору між
сторонами за зустрічним позовом.
Відповідно до згаданого договору на
земельній ділянці знаходиться
придбаний будинок, загальною площею 120
кв. м., житловою площею 84,6 кв. м і
належить продавцю на праві власності
на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого
виконкомом Звенячинської сільської
ради 20.02.2007 року. Судом встановлено, що
на момент купівлі - продажу будинку
його характеристики не відповідали
тим, що зазначені в договорі,
технічному паспорті. В судовому
засіданні знайшла своє підтвердження
та обставина, що будинок на час купівлі
- продажу був в незавершеному стані, а
саме було зведено фундамент, стіни та
покрівля, що підтвердив сам продавець
ОСОБА_5, допитаний в якості свідка,
котрий пояснив, що в березні 2007 року
продав ОСОБА_1 будинок по АДРЕСА_1 в
незавершеному стані, було зведено
стіни та покрівля. Через тиждень після
укладення договору свідок забирав із
господарства будматеріали і бачив, як
ОСОБА_3 працював у дворі. Ту обставину,
що був придбаний незавершений
будівництвом будинок підтвердила і
мати позивачки ОСОБА_7, котра вказала,
що вона дала гроші дочці на купівлю
будинку і після купівлі заклала в
будинку пластикові вікна на власні
кошти. Факт купівлі - продажу
незавершеного будівництвом житлового
будинку підтвердили також решта
свідків, допитаних в процесі розгляду
даної справи: ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15. Ту обставину, що
житловий будинок був придбаний на
кошти, що належали матері позивачки
визнали обидві сторони. Встановлені
судом обставини щодо готовності
будинку спростовують посилання
позивачки на те, що придбаний нею
будинок був завершений будівництвом, і
потребував тільки оздоблювальних
робіт.

Судом встановлено, що в період 2007 року
по осінь 2009 року продовжувалось
будівництво спірного житлового
будинку. В судовому засіданні
підтверджено, що сторони спільно, за
допомогою своїх родичів, як фізичною
так і матеріальною, завершували
будівництво вказаного будинку.
Вказану обставину підтвердили свідки
ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_12, котрі вказали
також, що мати позивачки ОСОБА_7 після
купівлі будинку заявила, що вона купила
будинок, а ОСОБА_3 із своїми родичами
хай добудовує його. Судом встановлено
також джерело доходів сторін: ОСОБА_3 на
час створення спірного майна із 06.09.2007
року по 12.12.2007 року працював водієм на
цукровому комбінаті; із 01.10.2009 року по
30.10.2009 року працював на посаді
контролера - касира Ощадбанку. ОСОБА_1
на час завершення будівництва будинку
перебувала у відпустці по догляду за
дитиною. Сторони визнали, що отримували
безоплатну допомогу від матері
позивачки. Родичі відповідача ОСОБА_3
підтвердили ту обставину, що надавали
останньому допомогу для будівництва
будинку як матеріально так і фізично.

При дослідженні письмових доказів:
квитанцій на придбання будматеріалів,
долучених відповідачем, суд, шляхом
допиту свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17
встановив, що вони видавались на вимогу
батька відповідача на час звернення із
заявою до суду, а не на час відпуску
товару, тому вказані докази суд вважає
неналежними і до уваги не приймає.
Разом із тим зазначені вище свідки
підтвердили суду ту обставину, що
дійсно батько відповідача купляв
раніше у них будівельні матеріали:
цемент, дошки, цеглу, котрі завозились в
с.Звенячин.

Судом встановлено, що 03.03.2008 року
сторони повторно зареєстрували шлюб. В
липні 2009 року відповідач ОСОБА_3 був
зареєстрований у спірному житловому
будинку, а восени сторони стали
фактично проживати в спірному будинку.

Відповідно до ст. 62 СК України, якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилось у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого із
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1,2 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Особа, що приймає участь у
справі , розпоряджається своїми
правами щодо предмету спору на власний
розсуд.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя» від
21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Майно, яке належало одному
із подружжя, може бути віднесено до
спільної власності укладеною при
реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
договором) або визнано такою власністю
судом з тих підстав, що за час шлюбу
його цінність істотно збільшилась
внаслідок трудових або грошових затрат
другого із подружжя чи їх обох.

Згідно ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 1363
від 20.11.2013 року дійсна ринкова вартість
житлового будинку в АДРЕСА_1 станом на
день обстеження становить 69224 .00 грн.
Дійсна ринкова вартість будинку станом
на 10.03.2007 року із врахуванням того, що
було закладено фундамент, зведено
стіни, перегородки та покрівля,
встановлено пластикові вікна
становила 38724.00 грн. Величина
збільшення дійсної ринкової вартості
житлового будинку з господарськими
будівлями в АДРЕСА_1 за час із 10.03.2007
року по час проведення обстеження, в
грошовому еквіваленті становить 30500
грн., в процентному відношенні складає
44 %. За час перебування сторін у
повторному шлюбі, за час фактичного
проживання сім»єю до його реєстрації
змінилась якісна характеристика
будинку, було завершено його
будівництво, він став придатним для
проживання. Наведене свідчить, що за
час перебування сторін у шлюбі
належний ОСОБА_1 житловий будинок
значно збільшився у своїй вартості за
рахунок грошових та трудових затрат
обох із подружжя, тому відповідно до ст.
62 СК України вказане майно слід визнати
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Предметом вимоги ОСОБА_3 в зустрічному
позові є половина частки від 44 % , тобто
від частки на яку збільшилася вартість
будинку за час перебування у шлюбі - 22 %,
що в грошовому виразі становить 15250 грн.
Вимогу про визнання права власності на
половину спірного житлового будинку
відповідачем не заявлено.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени
сім»ї власника житлового будинку, які
проживають разом із ним в будинку, що
йому належить , користуються жилим
приміщенням нарівні із власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Припинення сімейних
відносин із власником будинку не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. Відповідно до ст.
157 ЖК України членів сім»ї власника
може бути виселено на підставі ст. 116 ЖК
України, однак такі вимоги позивачкою
ОСОБА_1 не заявлено. Згідно ст. 155 ЖК
України жилі будинки (квартири ), що є в
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством
Союзу РСР і Української РСР. Права
власника житлового будинку, квартири
визначені ст.150 ЖК України, ст. 317, 383 ЦК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання , проживання
членів сім»ї, інших осіб і
розпоряджатись своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у права
власника можливе лише із підстав ,
передбачених законом.

Судом в встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 був зареєстрований будинку в
АДРЕСА_1 в липні 2009 року, (а.с.59), а з
листопада 2009 року став проживати там
разом із позивачкою ОСОБА_1, котрій на
праві власності належав цей будинок.
Враховуючи, що відповідач набув право
власності на частку в спільному майні
подружжя, а саме на 22/100 частини
спірного будинку, то вимога позивачки
ОСОБА_1 щодо усунення перешкод
користування житловим будинком шляхом
визнання відповідача таким, що втратив
право на користування житловим
приміщенням є безпідставною і
задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
150, 155 ЖК України, ст.ст. 60,61,62 СК України,
ст.317, 357, 368, 379, 383, 392 ЦК України, ст.ст. 57-60,
88, 213-215.,218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод користування житловим
будинком шляхом визнання особи такою,
що втратила право на користування
житлом відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1
задоволити.

Визнати житловий будинок літ. А та
вбиральню, що розташовані по АДРЕСА_1
об»єктом права спільної сумісної
власності колишнього подружжя ОСОБА_3
та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
22/100 частини житлового будинку літ. А,
загальною площею 120 кв. м, житловою 84,6
кв. м, вбиральні, що розташовані по
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
78/100 частин житлового будинку літ. А,
загальною площею 120 кв. м, житловою 84,6
кв. м, вбиральні, що розташовані по
АДРЕСА_1.

Право спільної сумісної власності
сторін на вказаний житловий будинок
припинити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в
рахунок понесених судових витрат по
справі 2755 грн., із них 229 грн. по сплаті
судового збору, 2536 грн. витрати за
проведення будівельної експертизи.

Рішення може бути оскаржено до
Чернівецького апеляційного суду Через
районний судщд протягом 10 днів з часу
проголошення.

Суддя: