АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Місюра М.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 26
березня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Оболонська районна в м. Києві
державна адміністрація про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
за об'єднаним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах
дітей Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації про вселення,
визначення порядку користування
житловим приміщенням.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 р. ОСОБА_2 звернулася у суд з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Оболонська
районна в м. Києві державна
адміністрація про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 28
листопада 1979 р. виконавчим комітетом
Подільської районної ради народних
депутатів м. Києва її батьку - ОСОБА_8
було видано ордер на право займання, із
сім'єю - дружиною, донькою та сином,
трьох кімнат в квартирі АДРЕСА_1.

Вказувала, що на даний час у квартирі
зареєстровані вона із членами сім'ї -
чоловіком, дочкою, матір'ю чоловіка та
її племінники.

Зазначала, що її племінники -
відповідачі по справі, вже близько
десяти років не проживають у вказаному
жилому приміщенні, витрати по оплаті
комунальних послуг та прибудинкової
території не несуть.

Посилаючись на викладені обставини,
просила визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням.

У січні 2014 р. ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися
у суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа -
Служба у справах дітей Оболонської
районної в м. Києві державної
адміністрації про вселення, визначення
порядку користування житловим
приміщенням.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували
тим, що з моменту народження вони
проживали у квартирі АДРЕСА_1. У
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати - ОСОБА_9 В
грудні 2003 р., на підставі рішення
Оболонського районного суду м. Києва,
їх батька - ОСОБА_10 було позбавлено
батьківських прав.

Зазначали, що їх, як дітей-сиріт
направили до інтернатних закладів, в
яких ОСОБА_3 перебував до травня 2007 р., а
ОСОБА_4 - до вересня 2008 р., після
закінчення яких, вони хотіли
повернутися до квартири АДРЕСА_1, в якій
проживали до 2004 року, однак ОСОБА_2
створює їм перешкоди у користуванні
нею.

Посилаючись на викладені обставини,
просили суд вселити їх у спірне жиле
приміщення, виділити у їх користування
окрему кімнату та визначити порядок
користування вказаною квартирою.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 17 лютого 2014 р. позов ОСОБА_2
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням та позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
вселення, визначення порядку
користування житловим приміщенням -
об'єднано в одне провадження.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 26 березня 2014 р. в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задоволено частково.
Постановлено вселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4
в квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині
позовних вимог - відмовлено. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, просить рішення суду
першої інстанції скасувати, ухвалити
нове рішення, яким позов ОСОБА_2
задовольнити, позовні вимоги ОСОБА_3,
ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_2, її
представника та ОСОБА_5, які підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

У відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦПК
України, колегія суддів перевіряє
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 28 листопада 1979
р. виконавчим комітетом Подільської
районної ради народних депутатів
м. Києва ОСОБА_8, сім'я якого
складається з чотирьох осіб: дружина -
ОСОБА_9, дочка - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_10,
було видано ордер №44628 серія Б на право
займання трьох кімнат, загальною
житловою площею 41, 02 кв.м. у квартирі
АДРЕСА_1 /а.с.5/.

Згідно довідки форми №3
житлово-експлуатаційної контори №0507
КП «Житлосервіс «Оболонь» №2412 від 16
жовтня 2013 р. у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с.6/.

Відповідно до листа директора дитячого
будинку «Ясний» №13 від 11
листопада 2013 р. ОСОБА_4 навчалася та
виховувалася в школі-інтернаті №3 для
дітей-сиріт та дітей позбавлених
батьківського піклування і
знаходилася на повному державному
забезпеченні з 18 березня 2004 р. по 01
вересня 2008 р.; у 2008 р., після закінчення
дев'яти класів - вибула на навчання до
КВПУ №25 /а.с.52/.

З долученої до матеріалів справи
довідки №522 спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ
ступенів №12 Дарницького району м.
Києва від 18 жовтня 2013 р. вбачається, що
ОСОБА_3 навчався та знаходився на
повному державному утриманні з 03
червня 2004 р. по 31 травня 2007 р. /а.с.54/.

Як свідчить лист директора спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ
ступенів №12 Дарницького району м.
Києва за вих. №86 від 18 лютого 2014 р.,
згідно розпорядження Оболонської
районної державної адміністрації в м.
Києві від 27 лютого 2004 р. №110 за ОСОБА_3
зберігалася житлова площа у спірній
квартирі на весь час перебування в
державній дитячій установі, проте
після закінчення останнім
школи-інтернату ОСОБА_2 заперечувала
проти вселення ОСОБА_3, у зв'язку з чим
останній вимушений проживати в
АДРЕСА_2 у будинку, не
пристосованому для проживання; на
контакт з адміністрацією та педагогами
школи-інтернату ОСОБА_2 не йшла, двері
квартири представникам
школи-інтернату не відчиняла; після
закінчення школи-інтернату ОСОБА_3
неодноразово відвідував заклад та
скаржився, що не може вселитися до
квартири за місцем реєстрації через
супротив тітки, а тому вимушений жити в
тяжких умовах і не може влаштуватися на
роботу /а.с.95/.

Згідно акту обстеження
матеріально-побутових умов мешканця
Оболонського району від 10 жовтня 2013 р.,
складеного комісією
житлово-експлуатаційної контори №507 КП
«Житлосервіс «Оболонь», встановлено,
що ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_1 зі своєю
сім'єю; племінники - ОСОБА_3, ОСОБА_4
прописані, але проживають, зі слів
ОСОБА_6, в Горенці; зі слів сусідів з
квартири АДРЕСА_3, племінники не
проживають /а.с.7/.

Як свідчить лист начальника
житлово-експлуатаційної контори №507 КП
«Житлосервіс «Оболонь» за вих.№952 від 22
жовтня 2013 р., на адресу контори заяви чи
скарги від ОСОБА_4, ОСОБА_3 щодо
створення ОСОБА_2, її дочкою -
ОСОБА_5, чи іншими членами сім'ї
перешкод ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користуванні
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1, в період з березня 2013 р. по 10
жовтня 2013 р. не надходило /а.с.9/.

Судом встановлено, що оплату за
житлово-комунальні-послуги та витрати
на утримання прибудинкової території
здійснює ОСОБА_2., про що свідчать копії
відповідних квитанцій /а.с.10-16/.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 та частково задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 районний
суд, з урахуванням положень ч.2 ст.65,
ст.71, 72 ЖК Української РСР, виходив з
того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають поважні
причини не проживання у спірній
квартирі, внаслідок відсутності
вільного доступу до неї та ключів.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
районним судом, в порушення норм
процесуального права, не було взято до
уваги: пояснення позивачки та третіх
осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_7, що відповідачі з
моменту набуття ними повноліття та до
осені 2013 р. ніколи не просили ключів від
вхідних дверей, й намір про
користування спірною квартирою не
заявляли; та показання свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_12 щодо відсутності вчинення
будь-яких перешкод ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 у проживанні у спірній квартирі
не спростовують висновків суду про
поважність причин не проживання у
спірному житловому приміщенні.

Згідно положень ч.1-3 ст.212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Так, долученим до матеріалів справи
листом директора спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ
ступенів №12 Дарницького району м.
Києва за вих. №86 від 18 лютого 2014 р.,
встановлено факт не бажання ОСОБА_2
здійснювати доступ ОСОБА_3 до спірної
квартири; акт обстеження
матеріально-побутових умов мешканця
Оболонського району від 10 жовтня
2013 р., складеного комісією
житлово-експлуатаційної контори №507 КП
«Житлосервіс «Оболонь», засвідчено не
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірному
житловому приміщенні зі слів позивачки
та сусідів. Долучений до матеріалів
справи лист начальника
житлово-експлуатаційної контори №507 КП
«Житлосервіс «Оболонь» за вих.№952 від 22
жовтня 2013 р. про відсутність звернення
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не може беззаперечно
свідчити про неповажність причини не
проживання останніх у спірній
квартирі.

Таким чином, матеріали справи свідчать
про фактичну відсутність вільного
доступу ОСОБА_3, ОСОБА_4, до квартири
АДРЕСА_1 та поважність причин не
проживання останніх у спірній
квартирі.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про наявність правових
підстав до вселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до
квартири АДРЕСА_1.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 26 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/17313/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6787/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Майбоженко А.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.