Справа № 170/219/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Сушик Н.В. Провадження №
22-ц/773/831/14 Категорія: 46 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Грушицького
А.І.,

при секретарі - Губарик К.А.,

за участі: позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відібрання дитини, треті особи на
стороні позивача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
орган опіки і піклування Горохівської
районної державної адміністрації,
орган опіки і піклування Шацької
районної державної адміністрації,

за апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Шацького районного
суду Волинської області від 15 квітня 2014
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шацького районного суду
Волинської області від 15 квітня 2014 року
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання
дитини, треті особи на стороні
позивача, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору - орган опіки
і піклування Горохівської районної
державної адміністрації, орган опіки і
піклування Шацької районної державної
адміністрації - задоволено.

Відібрано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та передано матері
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1
понесені витрати по сплаті судового
збору в розмірі 243, 60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову, оскільки
судом були порушені норми
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що відбирати у нього дитину у
суду підстав не було.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
апеляційну скаргу заперечила, оскільки
вважає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Просила
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце судового
засідання, причин неявки суд не
повідомив.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач не надав доказів в
підтвердження своїх доводів про
неналежне утримання та виховання
дитини за місцем проживання матері.
Також, судом встановлено, що відповідач
без згоди матері утримує дитину у себе
та не виконує рішення суду щодо
встановлення місця проживання дитини з
матір'ю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони перебували в шлюбі з 19 березня
по 24 вересня 2009 року. Від даного шлюбу у
них є неповнолітня дитина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що з 26 серпня 2013
року, в зв'язку з неможливістю
проживати спільно з відповідачем,
позивач разом із своїми двома доньками
виїхала в с. Мирків Горохівського
району Волинської області, а син ОСОБА_3
залишився проживати із батьком,
відповідачем по справі, оскільки
останній не віддав сина матері.

Рішенням Шацького районного суду від 18
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця
проживання дитини, яке набрало
законної сили, визначено місце
проживання дитини, малолітнього ОСОБА_3
з матір'ю ОСОБА_1.

Із наданих позивачем доказів слідує, що
син ОСОБА_2 на час розгляду справи
проживає із батьком, відповідачем по
справі.

Отже, судом першої інстанції
встановлено, що відповідач ОСОБА_2,
незважаючи на рішення Шацького
районного суду від 18 лютого 2014 року,
яким визначено місце проживання дитини
з матір'ю, по даний час не віддає дитини
матері. Таким чином, він утримує дитину
за власним місцем проживання
самоправно, без згоди позивача ОСОБА_1,
що має своїм наслідком негайне
відібрання в нього дитини і повернення
її матері.

Згідно ст. 170 СК України суд може
постановити рішення про відібрання
дитини від батьків або одного з них, не
позбавляючи їх батьківських прав, у
випадках, якщо вони ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини, а також в інших
випадках, якщо залишення дитини у них є
небезпечним для їх життя, здоров'я і
морального виховання.

Принципом 6 Декларації прав дитини,
проголошеної Генеральною асамблеєю
ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Із пояснень відповідача слідує, що
останній без згоди матері утримує
дитину у себе та не виконує рішення
суду щодо встановлення місця
проживання дитини з матір'ю. Доказів, що
дитині надає необхідну матеріальну
допомогу, займається з дитиною
навчанням відповідач суду не надав.

Також, не надав відповідач суду
переконливих доказів наявності
виняткових обставин, які б свідчили про
створення реальної небезпеки для життя
і здоров'я малолітнього сина за місцем
проживання матері.

Отже, відповідач не надав доказів в
підтвердження своїх доводів та
заперечень, як передбачено ст. 60 ЦПК
України, зокрема, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Крім того, доводи відповідача в
апеляційній скарзі про те, що судом
першої інстанції не враховано
обставин, пов'язаних із ставленням
батьків до виконання своїх обов'язків,
прихильністю дитини до кожного з них,
станом її здоров'я не заслуговує на
увагу, оскільки дані обставини судом
належним чином і в достатній мірі
з'ясовані та їм дано правильну юридичну
оцінку. Рішенням суду права батька
малолітньої дитини ніяким чином не
порушені, він не позбавлений
можливості брати участь у вихованні
сина.

Також не заслуговує на увагу колегії
суддів посилання відповідача в
апеляційній скарзі про те, що справу
розглянуто без його участі, оскільки в
поданому запереченні до суду першої
інстанції він просив справу розглянути
у його відсутності(а.с. 26-27).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
вірно визначив характер спірних
правовідносин між сторонами і правові
норми, що їх регулюють, дав належну
оцінку наданим доказам по справі та
відмовив у задоволені вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, рішення ухвалено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 218
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Шацького районного суду
Волинської області від 15 квітня 2014 року
у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: