Справа №489/9307/13-ц 05.06.2014 05.06.2014 05.06.2014
Провадження №22-ц/784/1674/14
Провадження 22ц-/784/1674/14
Головуючий по 1 інстанції
апеляційного суду Колосовський С.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2014р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І..,

суддів: Царюк Л.М., Колосовського С.Ю.,

при секретарі судового засідання
Орельській Н.М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 05 травня 2014р.

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

встановила:

У жовтні 2013р. ОСОБА_3 пред'явив позов до
ОСОБА_4 і з врахуванням уточнень
кінцево просив звернути стягнення на
належний останній житловий будинок
АДРЕСА_1, переданого нею в іпотеку за
договором від 23 лютого 2013р. для
погашення 267020 грн. 89 коп.
заборгованості за договором позики,
укладеним 23 лютого 2013р.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 05 травня 2014р. позов
задоволено частково. Постановлено в
рахунок погашення заборгованості за
договором позики від 23 лютого 2013р. в
сумі 224982 грн. 76 коп. (224312 грн. -
заборгованість за договором позики, 670
грн. - 3% річних) звернути стягнення на
належний ОСОБА_4 на праві власності
житловий будинок загальною площею 74 м2,
житловою площею 50 м2 АДРЕСА_1, переданий
в іпотеку на підставі договору від 23
лютого 2013р. шляхом реалізації на
прилюдних торгах з початковою ціною,
визначеною на підставі оцінки,
проведеною суб'єктом оціночної
діяльності або незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 та в дохід держави
відповідно 2097 грн. 43 коп. і 152 грн. 40 коп.
судового збору.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на незаконність рішення
суду, просив його скасувати і ухвалити
нове рішення про задоволення позову у
повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду - зміні з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 лютого 2013р. між
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено в
нотаріальній формі договір позики, за
умовами якого остання отримала 26000 дол.
США та зобов'язалася повернути позику
до 25 серпня 2013р. за графіком: суми
еквівалентні по 1000 дол. США за курсом
НБУ на день сплати - 25 березня, 25 квітня,
25 травня, 25 червня, 25 липня 2013р., суму
еквівалентну 21000 дол. США за курсом НБУ
на день сплати - 25 серпня 2013р. У разі
несвоєчасного повернення позики, у
повному розмірі або її частині,
позичальник зобов'язаний сплатити три
процента річних від простроченої суми
за кожен день прострочення (п.5.3.3.
договору позики).

З метою забезпечення виконання
позикових зобов'язань 23 лютого 2013р. між
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено в
нотаріальній формі іпотечний договір,
за яким остання передала в іпотеку
належний їй на праві власності
житловий будинок загальною площею 74 м2,
житловою площею 50 м2 АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 грошові
зобов'язання в обумовлений договором
позики строк не виконала, суд дійшов до
вірного висновку про наявність
підстав, передбачених ст.1046 ЦК,
ст.ст.12,33,39 Закону "Про іпотеку" для
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Проте з визначенням судом розміру
заборгованості за договором позики
погодитись не можна.

Відповідно до ч.1 ст.545 ЦК прийнявши
виконання зобов'язання, кредитор
повинен на вимогу боржника видати йому
розписку про одержання виконання
частково або в повному обсязі.

В досудовій вимозі від 03 вересня 2013р.
позикодавець просив погасити
позичальника суму еквівалентну 22000 дол.
США у зв'язку з не проведенням платежів
25 липня і 25 червня 2013р.

В судому засіданні позивач наполягав
на тому, що платежі за договором позики
25 березня, 25 квітня, 25 травня, 25 червня
2013р. на загальну на суму, яка
еквівалентна 4000 дол. США відповідачка
теж не погасила. При цьому
обґрунтування позивача різниці сум
заборгованості в досудовій вимозі і в
позові наявністю домовленості про
погашення боргу в добровільному
порядку не підкріплені фактичними
даними.

В той же час відповідачка в судові
засідання не з'являлась, а її
представник при розгляді справи в суді
першої інстанції не зміг пояснити
жодних обставин стосовно виконання
договору позики.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази про повернення позичальником
суми еквівалентної 4000 дол. США, а тому
сама по собі вищеназвана досудова
вимога позикодавця не може свідчити
про часткове виконання позичальником
зобов'язань по поверненню боргу.

За таких обставин наявні підстави для
задоволення позову у повному обсязі,
тобто визначення заборгованості за
договором позики в розмірі 267020 грн. 89
коп. з яких 265096 грн. - неповернута позика
(26000х10,196), 1924 грн. 89 коп. - три проценти
річних від прострочених за графіком
договору позики сум з 26 березня по 12
жовтня 2013р.

Наслідком задоволення позовних вимог є
стягнення з відповідачки та в дохід
держави на підставі ст.88 ЦПК судового
збору у зв'язку з розглядом справи в
суді першої і апеляційної інстанцій.

З огляду на вищенаведені мотиви
рішення суду в частині визначення
розміру заборгованості та судових
витрат в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає
зміні.

Керуючись ст.ст.303,307-309,316 ЦПК, колегія
суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 05 травня 2014р. в частині
визначення розміру заборгованості
ОСОБА_4 за договором позики та судових
витрат змінити зазначивши, що
стягнення на предмет іпотеки слід
звернути на заборгованість в розмірі
267020 грн. 89 коп. (неповернута позика - 265096
грн., три проценти річних - 1924 грн. 89
коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та
в дохід держави відповідно 3432 грн. 53
коп. та 572 грн. 77 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: