АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/3803/2014
1-ї інстанції: Шарко О.П.
Категорія: поділ майна
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого
-Трішкової І.Ю.,

суддів:
- Крилової Т.Г., Малінської С.М.,

при секретарі
- Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на рішення Фрунзенського районного
суду м.Харкова від 14 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
захист прав співвласника, усунення
перешкод у здійсненні права власності,
припинення права власності, визначення
порядку користування квартирою, третя
особа - ПАТ "Перший інвестиційний банк",
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа - ПАТ "Перший інвестиційний
банк" про визнання майна особистою
власністю, визнання кредитного
договору таким, що укладений в
інтересах сім'ї, стягнення грошових
коштів, сплачених за кредитним
договором,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_5 звернулась до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 15.03.2002 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4,
за час спільного життя ними було
придбано багато майна, в тому числі і
квартира АДРЕСА_1. 01.09.2013 року
відповідач вигнав її та їх доньку з
квартири, погрожував фізичною
розправою, у зв'язку з чим вона змушена
була звернутися до правоохоронних
органів, зараз в квартирі поміняні
замки, в квартирі проживає інша жінка,
позивач не має змоги забрати ані речі,
ані документи. Квартира АДРЕСА_1
придбана сторонами в період шлюбу за
спільні кошти 28.06.2003 року.

Позивачка просила визнати за нею право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, усунути перешкоди у
здійсненні права власності, визначити
порядок користування квартирою,
виділивши їй кімнату площею 13,1 кв.м.,
припинити право власності ОСОБА_4 на ?
частину зазначеної квартири, а також
скасувати правову реєстрацію на цю
частину.

Відповідач ОСОБА_4 подав зустрічний
позов, в якому просив суд визнати
квартиру АДРЕСА_1 його особистою
власністю, визнати кредитний договір
таким, що укладений в інтересах сім'ї,
стягнення грошових коштів, сплачених
за кредитним договором, посилаючись на
те, що 15.03.2012 року між ним та ОСОБА_5 було
зареєстровано шлюб, який розірвано
рішенням Фрунзенського районного суду
від 02.12.2003 року. 28.06.2003 року ним була
придбана квартира АДРЕСА_1, яка
належить йому на праві приватної
власності, твердження ОСОБА_5, що
вказана квартира придбана за спільні з
нею кошти не відповідає дійсності. У 2002
році його прабабка - ОСОБА_6 мала на
праві власності 15/100 частин квартири
АДРЕСА_2. 28.06 2003 року вона продала
належну їй частину квартири і в той же
день купила спірну квартиру на ім'я
позивача за зустрічним позовом. Після
чого вона була зареєстрована у
придбаній квартирі АДРЕСА_1 з 30.06.2003
року до моменту смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.
Обидва договори купівлі - продажу були
здійснені а один день та посвідчені
одним нотаріусом - ОСОБА_7.

Окрім того, ним в інтересах сім'ї було
укладено кредитний договір №06-11- 12/ПФ
від 06.11.2012 року з ПАТ «ПЕРШИЙ
ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», в особі
відділення №39 ПАТ «ПЕРШИЙ
ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК». Доказами того, що
даний договір був укладений в
інтересах сім'ї є договір поруки
№03-11-12/ПФ від 06.11.2012 року, за яким ОСОБА_5
є поручителем та зобов'язана перед
третьою особою відповідати за
виконання ним кредитного договору та
іпотечний договір від 06.11.2012 року, на
укладання якого ОСОБА_5 надавала
письмову згоду. Гроші отримані в кредит
були використані на потреби сім'ї,
оскільки отримані в листопаді 2012 року,
а ведення спільного господарства, зі
стверджень ОСОБА_5, припинено у вересні
2013 року, тобто майже через рік після
отримання та витрачення грошей. На
думку позивача, ОСОБА_5 має сплачувати
1/2 частину щомісячних платежів (2222,22
грн.) за кредитним договором, що складає
1111,11 грн., починаючи з вересня 2012 року по
листопад 2015 року включно. При чому
сплачувати на його користь, так як за
кредитним договором суми повних
платежів зобов'язаний сплачувати
ОСОБА_4. Самостійно він вже сплатив за
кредитним договором 8888,88 грн. за період
вересень-грудень 2013 року, а тому з
ОСОБА_5 необхідно стягнути 4444,44 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 14 квітня 2014 року обидва
позови задоволені частково. За ОСОБА_5
визнано право власності на ? частину
спірної квартири. Кредитний договір
№06-11- 12/ПФ від 06.11.2012 року визнаний
таким, що укладений в інтересах сім'ї.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить рішення суду в частині відмови
у задоволенні її позовних вимог
скасувати і постановити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на те, що суд порушив норми
матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення суду в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_5
скасувати і постановити нове рішення,
яким відмовити їй у задоволенні
позовних вимог, визнати спірну
квартиру його особистою власністю, а
також стягнути на його користь в1/2
частину кредитних виплат, посилаючись
на те, що суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, та порушив норми матеріального
і процесуального права.

Судова колегія вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає
частковому задоволенню, а апеляційна
скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 15.03.2002 року, який було розірвано
рішенням Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 02,12.2003 року.

За час сумісного сімейного життя була
придбана квартира АДРЕСА_1, яка
зареєстрована за ОСОБА_4 на праві
приватної власності на підставі
Договору купівлі-продажу від 28.06.2003
року, посвідченого приватного
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9

На підставі ст.60 СК України суд першої
інстанції зробив висновок, що спірна
квартира є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, оскільки була
придбана сторонами за спільні кошти
під час перебування їх у шлюбі,
спільного проживання та ведення
сумісного господарства, і тому визнав
право власності на 1/2 частину
зазначеної квартири за ОСОБА_5.

Судова колегія вважає, що даний
висновок зроблений на підставі неповно
з'ясованих обставин, що мають значення
для справи, а тому в цій частині рішення
суду підлягає зміні.

Згідно з п. 3 ч. І ст. 57 СК України
приватною особистою власністю дружини
(чоловіка) є майно, що придбане нею (ним)
під час шлюбу, але на кошти, які їй (йому)
належали особисто.

У ході судового розгляду допитаний у
якості свідка ОСОБА_10 зазначав, що
спірна квартира АДРЕСА_1, була придбана
на кошти, виручені з продажу квартири
АДРЕСА_2, яка належала прабабці ОСОБА_4 -
ОСОБА_6, аналогічні покази дала ОСОБА_11

На підтвердження вищезазначеного суду
надані докази родинних зв'язків ОСОБА_4
з ОСОБА_6

З свідоцтва про право власності на
житло від 10.04.1995 року вбачається, що
ОСОБА_6 на праві власності належало 15/100
частин комунальної квартири АДРЕСА_2
( а.с.176). Між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 -
батьком відповідача за первісним
позовом, 24.07.1995 року був укладений
договір довічного утримання, який
розірваний Угодою про розірвання
договору довічного утримання 25.06.2003
року, право власності перереєстроване
26.06.2003 року ( а.с.177-178).

Відповідно до договору купівлі-продажу
частини квартири від 28.06.2003 року,
реєстровий номер 4498, співвласники
квартири АДРЕСА_2, у тому числі і ОСОБА_6,
продали належні ним частини зазначеної
квартири ОСОБА_12 і отримали за це кошти
відповідно до ідеальних часток
квартири( а.с.175).

В договорі зазначено, що продаж
здійснено за 172090 грн., тому за належні
ОСОБА_6 15/100 часток квартири вона
отримала 25813 грн.50 коп.

В той же день той же нотаріус ОСОБА_7
посвідчила договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, реєстровий номер 4501(
а.с.168). Квартира була оформлена на
ОСОБА_4

Після укладання зазначених договорів
ОСОБА_6 була зареєстрована у придбаній
квартирі АДРЕСА_1 з 30.06.2003 року до
моменту смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, судова колегія вважає
доведеним, що гроші, які були витрачені
на спірну квартиру в сумі 25813 грн.50 коп.,
є особистим майном ОСОБА_4

Згідно договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 купівля квартири
здійснена за 41340 грн. 25813,50 грн.
становить 62/100 частини від 41340 грн.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що 62/100 частин спірної квартири
є особистою власністю ОСОБА_4 і не
підлягає поділу.

Оскільки ОСОБА_4 не надав інших доказів,
які б свідчили, що ним витрачені
особисті кошти на придбання всієї
квартири, судова колегія вважає, що
поділу між подружжям підлягає 38/100
частин квартири, а тому за ОСОБА_5 може
бути визнано право власності тільки на
19/100 частин спірної квартири.

В інший частині рішення суду є законним
і обгрунтованим. Підстав для його
скасування не має.

Відповідно до ст.303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги.

ОСОБА_5 оскаржила рішення суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про припинення права власності
ОСОБА_4 та скасування державної
реєстрації, посилаючись на те, що у
майбутньому може бути відмовлено у
державній реєстрації.

Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
подавши докази відповідно до вимог
статей 57-60 ЦПК України.

Частиною 4 ст.60 ЦПК України передбачено,
що доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

ОСОБА_5 не надала суду доказів того, що
її права при реєстрації права
власності будуть порушені Державною
реєстраційною службою, а тому суд
правильно відмовив у задоволенні таких
вимог, оскільки вони є передчасними.

У ході судового розгляду встановлено,
що 06.11.2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ПЕРШИЙ
ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», в особі
відділення №39 ПАТ «ПЕРШИЙ
ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», укладено
кредитний договір №06-11-12/КФ. В цей же
день, 06.11.2012 року ОСОБА_5 уклала договір
поруки №03-11-12/ПФ, згідно якого вона є
поручителем, та зобов'язана перед
третьою особою - ПАТ «ПЕРШИЙ
ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», в особі
відділення №39 ПАТ «ПЕРШИЙ
ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» відповідати за
виконання ОСОБА_5 кредитного договору.

В частині визнання кредитного договору
таким, що укладений в інтересах сім'ї,
рішення є обгрунтованим, не
спростовується жодними доказами.

Також суд обгрунтовано відмовив ОСОБА_4
у стягненні з ОСОБА_5 4444,44 грн. в рахунок
погашення кредитного зобов'язання,
оскільки ОСОБА_4 на надав жодного
доказу про сплату особисто ним готівки
в погашення кредиту за договором
№06-11-12/КФ від 06.11.2012 року.

Керуючись ст.ст.303,307,309,314, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
з цивільних справ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного
суду м.Харкова від 14 квітня 2014 року в
частині визнання права власності на ?
частину квартири змінити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності
на 19/100 частин квартири АДРЕСА_1.

В інший частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
але може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: