АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретаря: Лисак О.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1, її
представника - ОСОБА_2, третьої особи -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи
без самостійних вимог - орган опіки та
піклування Заставнівської районної
державної адміністрації Чернівецької
області, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визначення
місця проживання малолітньої дитини,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 06 травня
2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 в березні 2014 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення
місця проживання малолітньої дитини.

Посилалася на те, що з 21 липня 2008
року по 11 лютого 2011 року перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від
якого у них народився син ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу
син залишився проживати з батьком,
оскільки вона не мала можливості
забезпечити дитину місцем проживання
та нормальними умовами життя, однак
відвідувала сина та надавала допомогу.

Вказувала на те, що рішенням
Заставнівського районного суду від 17
липня 2013 року відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_3 до неї про позбавлення її
батьківських прав. З вказаного рішення
їй стало відомо, що рішенням суду від 14
квітня 2011 року визначено місце
проживання сина ОСОБА_6 з його батьком,
відповідачем по справі ОСОБА_5. Однак
останній відмовився від утримання та
виховання їхнього сина.

________________________________________________________________________
________ 22ц-930/14 р.
Головуючий у 1-й інстанції
Стрілець Я.С.

Категорія: 46
Доповідач Литвинюк І.М.

Оскільки з моменту ухвалення вказаного
рішення її життєві умови змінилися,
просила визначити місце проживання її
сина з нею.

Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 06 травня
2014 року позов задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_6 з
його матір'ю ОСОБА_1.

На рішення Заставнівського
районного суду Чернівецької області
від 06 травня 2014 року ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Апелянт вважає, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Посилається на те, що позивачка після
розлучення не брала жодної участі у
вихованні сина, не відвідувала його та
жодної допомоги будь-якого характеру
нею не надавалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що визначення
місця проживання малолітньої дитини за
місцем проживання її матері відповідає
принципу 6 Декларації про права дитини
від 20 листопада 1959 року, на даний час
істотні умови в житті позивача ОСОБА_1
змінилися, мати бажає виховувати сина
в повноцінній сім»ї і піклуватися про
нього.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_5 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2008 року
по 31 січня 2011 року. Від шлюбу у них є син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з рішенням Заставнівського
районного суду Чернівецької області
від 14 квітня 2011 року місце проживання
малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
визначено разом батьком - відповідачем
ОСОБА_5.

Як вбачається з рішення
Заставнівського районного суду
Чернівецької області від 17 липня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про позбавлення батьківських
прав відмовлено.

Також судом встановлено, що малолітній
ОСОБА_6 на даний час проживає в АДРЕСА_1
разом з дідусем ОСОБА_3 та бабусею
ОСОБА_5, батько дитини - ОСОБА_5
відмовляється від своїх батьківських
прав з виховання та утримання сина
ОСОБА_6, а також не заперечує проти
передачі дитини на усиновлення.

Нормою ст.141 СК України встановлено, що
мати та батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, і розірвання
шлюбу між ними не впливає на обсяг їх
прав та не звільняє від обов'язків щодо
дитини.

Положення ст. 160-161 СК України регулюють
правовідносини щодо проживання дитини
з одним із батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Норми ж ст. 163 СК України передбачають
переважне право батьків перед іншими
особами на те, щоб малолітня дитина
проживала з ними.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991
року, дата набуття чинності для України
27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питанням
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

З акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
сім'ї ОСОБА_1 від 04 березня 2014 року
вбачається, що вона проживає з
співмешканцем та його батьками в смт.
Кострижівка Заставнівського району
Чернівецької області, ведуть спільне
господарство, мають в користуванні
земельну ділянку. Позивачка
характеризується за місцем проживання
з позитивної сторони, здорова та не
перебуває на «Д» обліку у лікарів
нарколога та психіатра.

Органом опіки та піклування
Заставнівської РДА від 27 березня 2014
року дано висновок про доцільність
зміни місця проживання малолітнього
ОСОБА_6 та визначення місця проживання
з матір'ю ОСОБА_1. В даному висновку
також зазначено, що позивачка ОСОБА_1
отримала двокімнатне помешкання в
гуртожитку смт. Кострижівка, де
проводить ремонт. Вона має можливість
забезпечити сину нормальні умови
проживання. Всі члени сім'ї позивача
позитивно відносяться до прийняття в
родину дитини.

Встановивши вищезазначені
обставини у справі, з урахуванням
положень ст. ст. 3, 14, 151, ч. 3 ст. 161, ст. 163 СК
України, ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства», Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року та
Декларації прав дитини від 20 листопада
1959 року, з огляду на висновок органу
опіки та піклування, колегія суддів
дійшла висновку про обґрунтованість
рішення першої інстанції та наявність
підстав для визначення місця
проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
з матір»ю - ОСОБА_1.

Крім того, апелянт ОСОБА_3, який є
дідусем малолітнього ОСОБА_6, не ставив
у встановленому законом порядку
питання щодо визначення місця
проживання неповнолітнього онука з
ним.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з рішенням суду першої
інстанції про задоволення позову та
визначення місця проживання дитини з
матір'ю, що відповідає вимогам закону
та інтересам дитини.

Рішення суду ухвалено з додержанням
положень матеріального права і вимог
процесуального права, апеляційна
скарга не містить доводів, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 06 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: