Справа № 461/1651/14
Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/3563/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Монастирецький І.Д., Струс Л.Б.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Галицького
районного суду м.Львова від 26 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Львівської області про стягнення
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду
м.Львова від 26 лютого 2014 року у позові
ОСОБА_3 до Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Львівської області
про стягнення моральної шкоди
відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3. В
апеляційній скарзі покликається на
його незаконність та
необґрунтованість, на недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, на
неповне з»ясування обставин, що мають
значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та на порушення і
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, зазначає, що судом не
з»ясовано чи дійсно на підставі норм
ст. 56 Конституції України позивач має
право на відшкодування за рахунок
держави моральної шкоди завданої
незаконними рішеннями органів
державної влади, їх посадових осіб при
здійсненні їх повноважень. Просить
рішення Галицького районного суду
м.Львова від 26 лютого 2014 року скасувати
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, з"ясувавши
обставини справи та перевіривши доводи
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення скарги та
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою державного виконавця
відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській
області Мироненком В.В. №37176026 від 02.08.2013
року закінчено виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №2а-812/11 виданого 18.02.2013 року
Сокальським районним судом Львівської
області. Постановою Сокальського
районного суду Львівської області від
29.10.2013 року №454/2222/13а позов ОСОБА_3 до
державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у
Львівській області Мироненко В.В. про
визнання дій протиправними та
зобов»язання про вчинення дій
задоволено частково; вирішено визнати
протиправною бездіяльність державного
виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській
області Мироненко В.В. при виконанні
виконавчого листа №2а-812/11 виданого
18.02.2013 року Сокальським районним судом
Львівської області; визнано незаконною
та скасовано постанову державного
виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській
області Мироненко В.В. про закінчення
виконавчого провадження ВП №37176026 від
02.08.2013 року по виконавчому листу №2а-812/11
виданого 18.02.2013 року Сокальським
районним судом Львівської області; у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено за безпідставністю. На
виконання постанови Сокальського
районного суду Львівської області від
29.10.2013 року державним виконавцем ВПВР
УДВС ГУЮ у Львівській області
Мироненком В.В. 12.02.2014 року відновлено
виконавче провадження з виконання
провадження ВП №37176026 від 02.08.2013 року за
виконавчим листом №2а-81211.

Відмовляючи у позові суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано доказів наявності моральної
шкоди завданої протиправними діяннями
державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у
Львівській області Мироненко В.В. та в
жодний спосіб не обґрунтований розмір
заявленої позивачем моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31
березня 1995 року "Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній особі незаконними діями інших
осіб.

Моральна шкода може полягати,
зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31
березня 1995 року "Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Законом не передбачено
матеріально-правової презумпції
заподіяння моральної шкоди у вказаних
правовідносинах сторін.

Судом першої інстанції правильно
визначено характер правовідносин та
застосовано закон, який їх регулює,
повно та всебічно встановлено
обставини справи, що свідчить про
правильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Крім того, як пояснив на судовому
засіданні апеляційного суду
представник державної виконавчої
служби на виконання рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 18.06.2011 року про
зобов»язання управління Пенсійного
Фонду України в Сокальському районі
Львівської області провести
нарахування та виплату ОСОБА_3
щомісячної державної соціальної
допомоги як «дитині війни» за період з
20.11.2010 року по 01.06.2011 року у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
визначеному ст. 6 ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни» з урахуванням
проведених виплат, ОСОБА_3 не було
проведено виплату не у зв»язку з діями
чи бездіяльністю державного виконавця,
а у зв»язку з відсутністю коштів на
вказані цілі, відсутністю бюджетного
фінансування, а відповідну установу
казначейства не залучалось.

Таким чином як в суді першої інстанції
так і в суді апеляційної інстанції
позивачем не надано доказів наявності
моральної шкоди, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Крім того,
нічим не обґрунтовано сума
відшкодування та з чого виходив
позивач оцінюючи заподіяну йому шкоду.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Таким чином, на підставі ст.308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
визнаючи, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
ставлять під сумнів його законність.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду
м.Львова від 26 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Д.І. Монастирецький

Л.Б. Струс