Справа №1416/3285/12 29.05.2014 29.05.2014 29.05.2014
Провадження № 22ц/784/1474/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Колосовського С.Ю.,

при секретарі Богатирьовій В.А.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

його представника - ОСОБА_4,

третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 на рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 8
квітня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_6, ОСОБА_3, третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог -
адміністрації Ленінського району
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, Миколаївської міської
ради, ОСОБА_5, публічного акціонерного
товариства «Кредитпромбанк» про
усунення перешкод у користуванні
власністю, знесення побудованої
прибудови та відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

8 жовтня 2008 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, який уточнила в
подальшому, до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, знесення побудованої
прибудови та відшкодування моральної
шкоди.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала
тим, що вона є власником квартири
АДРЕСА_2. В 2006 році ОСОБА_6 придбала
квартиру НОМЕР_1 на першому поверсі
цього будинку та самовільно збудувала
прибудову до належної їй квартири без
погодження з відповідними державними
службами, без проекту та з порушенням
будівельних норм і правил,
використавши при цьому належний їй
балкон у якості даху прибудови.
Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 квітня 2007 року за
відповідачкою визнано право власності
на прибудову, після чого остання
продала квартиру з цією прибудовою
ОСОБА_3 В подальшому вказане рішення
суду було скасовано у зв'язку з
нововиявленими обставинами та під час
нового розгляду справи 16 вересня 2008
року за заявою ОСОБА_6 позов останньої
було залишено без розгляду.

Самочинно збудована прибудова
перешкоджає повноцінно користуватись
належною їй квартирою, порушує її права
та завдає моральних страждань.

Посилаючись на викладене, з
урахуванням уточнень позову,
ОСОБА_2 просила усунути перешкоди в
користуванні належною їй квартирою
шляхом зобов'язання ОСОБА_6 знести
прибудову до квартири АДРЕСА_1 та
стягнути з відповідачів на її користь
в солідарному порядку 30000 грн.
моральної шкоди.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Останнім рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 8
квітня 2014 року позов задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_3 протягом
трьох місяців з дня набрання рішенням
суду законної сили за рахунок ОСОБА_6
знести самочинно збудовану прибудову
до квартири АДРЕСА_1 Також розподілено
судові витрати.

В своїх апеляційних скаргах ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 просили скасувати рішення
суду та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що висновки судової
будівельно-технічної експертизи
підтверджують порушення прав
позивачки як співвласника квартири
НОМЕР_2, а саме в літню пору від
розпеченого металевого покриття даху
прибудови підвищується температура та
балконі та у квартирі, прибудова
унеможливлює доступ до обслуговування
бетонної плити основи балкону та
проведені демонтажні роботи частини
несучої залізобетонної панелі в
приміщенні кухні ОСОБА_3

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2 є
співвласником однокімнатної квартири
посімейного заселення АДРЕСА_2.
Власником сусідньої квартири НОМЕР_1,
розташованої на першому поверсі
будинку до лютого 2008 року була ОСОБА_6
Остання з метою поліпшення своїх
житлових умов здійснила самочинне
будівництво прибудови до своєї
квартири під квартирою позивачки.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 квітня 2007 року
визнано право власності на спірну
прибудову за ОСОБА_6, яка 14 лютого 2008
року за договором купівлі-продажу
передала зазначену квартиру ОСОБА_3

В подальшому зазначене рішення було
скасовано у зв'язку з
нововиявленими обставинами, а під час
нового розгляду справи позовні вимоги
ОСОБА_6 про визнання права власності на
самочинно збудовану прибудову було
залишено без розгляду за її заявою
ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 16 вересня 2008 року.

Заявляючи вимоги про знесення
прибудови позивачка посилалася на
порушення її прав власника суміжної
квартири, а заперечуючи проти
задоволення позовних вимог
відповідачі зазначали, що спірна
прибудова жодним чином не перешкоджає
позивачу користуватися її квартирою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Положення статті 376 ЦК України
регулюють правовідносини між особами,
що здійснили самочинне будівництво та
органами державної і місцевої влади,
власниками земельних ділянок з приводу
зведених споруд.

Посилаючись на положення цієї статті,
суд першої інстанції виходив з
роз'яснень п. 5 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
статті 376 ЦК України (про правовий
режим самочинного будівництва)» від
30 березня 2012 року № 66, за яким у
випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права.

Згідно до норм ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Таким чином при розгляді спору між
сторонами ОСОБА_2 необхідно довести
факт порушення відповідачами її
суб'єктивного права. Якщо ж при
розгляді справи буде встановлено, що
суб'єктивні права або законні інтереси
позивачки, про захист яких вона
просить, не порушувалися, суд повинен
відмовити в позові за безпідставністю
матеріально-правової вимоги.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо
порушення прав позивачки, суд першої
інстанції послався на висновки судової
будівельно-технічної експертизи, за
висновками якої при будівництві
прибудови були порушені норми ДБН,
внаслідок чого підвищується
температура у квартирі позивачки та
існують перешкоди у встановленні
цілісності конструктивного елементу
балкону - залізобетонної плити.

При цьому, суд першої інстанції не
врахував, що висновки експерта
ґрунтуються на припущеннях про можливі
в майбутньому перешкоди для огляду
конструктивних елементів будинку,
зокрема залізобетонної плити балкону,
обслуговуючими організаціями, а також
щодо можливого причинного зв'язку
металевого даху покрівлі прибудови з
підвищенням температури повітря в
квартирі позивачки.

Отже, висновки експерта не містять
переконливих доводів щодо порушення
прав власників квартири НОМЕР_2
внаслідок самовільно збудованої
прибудови власником квартири АДРЕСА_1.

Крім того, районним судом також не
враховано, що ч. 6 ст. 147 ЦПК України
визначено, що висновок експерта для
суду не є обов'язковим і оцінюється
судом за правилами, встановленими ст. 212
цього Кодексу.

За такого, колегія суддів вважає, що
звертаючись за захистом цивільного
права, ОСОБА_2 не надала суду доказів,
які б свідчили, що саме внаслідок
будівництва прибудови до квартири
НОМЕР_2 та її експлуатації ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 були порушені права
співвласника квартири НОМЕР_1
ОСОБА_2, внаслідок чого до відповідачів
необхідно застосовувати такий спосіб
захисту порушеного цивільного права
як примушування знести цю прибудову.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції помилково вважав
встановленими ті обставини, які мають
значення для справи, але недоведені
позивачкою.

З огляду на викладене, відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення
місцевого суду в частині зобов'язання
ОСОБА_3 протягом трьох місяців з дня
набрання рішенням суду законної сили
за рахунок ОСОБА_6 знести самочинно
збудовану прибудову до квартири
АДРЕСА_1 і розподілу судових витрат
підлягає скасуванню з ухваленням в
цій частині нового рішення про
відмову в задоволенні цих позовних
вимог.

Щодо відмови в задоволенні
позовних вимог про стягнення з
відповідачів в солідарному порядку
моральної шкоди, колегія суддів
погоджується з доводами районного суду
при відмові в задоволенні цих вимог.

Крім того, апеляційні скарги не
містять доводів та заперечень щодо
вирішення судом позову в частині
стягнення моральної шкоди, а тому
судове рішення в цій частині слід
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 УПК
України, колегія суддів.

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 8 квітня 2014 року
в частині зобов'язання ОСОБА_3 протягом
трьох місяців з дня набрання рішенням
суду законної сили за рахунок ОСОБА_6
знести самочинно збудовану прибудову
до квартири АДРЕСА_1 і розподілу
судових витрат скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про
зобов'язання ОСОБА_6 знести прибудову
до квартири АДРЕСА_1 відмовити.

В іншій частині вказане рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді