Справа № 1328/7353/12
Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/960/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

прокурора відділу прокуратури
львівської області Захарка А.Є. та
відповідача ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова від 16 вересня 2013 року у справі
за позовом прокурора Шевченківського
району м.Львова в інтересах держави в
особі Львівської міської ради до
ОСОБА_3, за участі третьої особи відділу
Держземагенства м.Львова, про визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки, визнання нечинним
державного акту, витребування
земельної ділянки, -

в с т
а н о в и л а:

У вересні 2012 року прокурор
Шевченківського району м.Львова
звернувся в суд з позовом в інтересах
держави в особі Львівської міської
ради до ОСОБА_3 за участі третьої особи
відділу Держземагенства м.Львова про
визнання недійсним договору дарування
земельної ділянки, укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 31 липня 2008 року,
визнання нечинним Державного акту
серії ЯД№520632 на право власності ОСОБА_3
на цю земельну ділянку, виданого 29.09.2008
року, витребування у відповідача
вказаної земельної ділянки площею
0,2000га. кадастровий №:11:005:0021 та
зобов'язати його повернути цю земельну
ділянку у розпорядження Львівської
міської ради.

На обґрунтування позову зазначив,
що подарована ОСОБА_3 колишньою
власницею ОСОБА_4 земельна ділянка
площею 0,2000 га. кадастровий
№:11:005:0021 на підставі договору
дарування від 31.07.2008 року фактично
незаконно була оформлена у власність
ОСОБА_4. Технічна документація по
виготовленню державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серія ЛВ№7185 виданого ОСОБА_4 06
липня 1999 року на підставі рішення
виконкому Рясне-Руської сільської ради
від 19.12.1994 року за №112 в Управлінні
Держкомзему у Яворівському районі
відсутня. В цьому Державному акті
підпис від імені
інженера-землевпорядника ОСОБА_6
виконаний іншою особою а відтиск
круглої гербової печатки Рясне-Руської
сільської ради виконаний не гербовими
печатками Рясне-Руської сільської
ради.

Оскаржуваним рішенням
Шевченківського районного суду
м.Львова від 16 вересня 2013 року позов
прокурора задоволено частково. Судом
постановлено витребувати у ОСОБА_3
земельну ділянку площею 0,2000 га.
кадастровий №:11:005:0021 та повернути
її у розпорядження Львівської міської
ради. Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішення цього ж суду від 11
листопада 2013 року у задоволенні решти
позовних вимог прокурора
Шевченківського району м. Львова
відмовлено.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 16 вересня 2013 року
оскаржив відповідач ОСОБА_3 В
апеляційній скарзі, посилається на
незаконність, необґрунтованість цього
рішення, на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалення рішення без повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
без належної оцінки всіх доказів.
Апелянт зазначає, що судом не з'ясовано,
яке відношення має Львівська міська
рада до земельної ділянки,
розташованої на території Рясне -
Руської сільської ради Яворівського
району та яку шкоду було завдано
позивачу. Крім того стверджує, що
посилання суду на висновки експерта
№113 та №6/640, які не є належними доказами
у справ, які підтверджують те, що
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку не видавався, є
порушення норм процесуального права.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю (а.с. 119-121).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_3 на обґрунтування
доводів апеляційної скарги,
заперечення на скаргу прокурора
Захарка А.Є. перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення суду з урахуванням доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

У відповідності до положень ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виник спір.

Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

Колегія суддів вважає, що вказані
вимоги процесуального закону судом у
повному обсязі не були дотримані,
виходячи з наступного.

У відповідності до ст.3 ЦПК України та
ст.16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

В той же час, за змістом положень ст.15
ЦК України право особи на захист свого
цивільного права виникає у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Згідно роз'яснень п.21 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України від 07.02.2014 № 5 "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав" спір
про повернення майна, що виникає з
договірних відносин або відносин,
пов'язаних із застосуванням наслідків
недійсності правочину, підлягає
вирішенню відповідно до законодавства,
яке регулює ці відносини.

У разі коли між особами відсутні
договірні відносини або відносини,
пов'язані із застосуванням наслідків
недійсності правочину, спір про
повернення майна власнику підлягає
вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.

Згідно п.23 цієї Постанови Пленуму
відповідно до статті 387 ЦК та частини
третьої статті 10 ЦПК особа, яка
звернулася до суду з позовом про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, повинна довести
своє право власності на майно, що
знаходиться у володінні відповідача.
При цьому суди повинні мати на увазі, що
право власності на рухоме майно
доводиться за допомогою будь-яких
передбачених процесуальним
законодавством доказів, що
підтверджують виникнення такого права
у позивача. Факт знаходження майна на
балансі особи сам по собі не є доказом
права власності чи законного
володіння.

При вирішенні позову прокурора
Шевченківського району м.Львова в
інтересах держави в особі Львівської
міської ради судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 0,2000 га. що
знаходиться у м.Львові по вул.Шевченка
(кадастровий № :11:005:0021), яка була
передана йому у власність ОСОБА_4 на
підставі договору дарування від 30.07.2008
року, реєстраційний №1686.

За ствердженням позивача та за
висновком суду спірна земельна ділянка
належала дарувальниці - ОСОБА_4 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії ЛВ
№7185, виданого відповідно до рішення
виконкому Рясна-Руської сільської ради
від 19.12.1994 року №112 та зареєстрованого в
книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю 06 липня 1999
року за №2822.

Звертаючись з позовом про
визнання недійсним цього договору
дарування, про визнання нечинним
Державного акту серії ЯД№520632 на право
власності ОСОБА_3 на цю земельну
ділянку, площею 0,2000 га. кадастровий
№:11:005:0021, виданого 29.09.2008 року, про
витребування у відповідача вказаної
земельної ділянки та зобов'язати його
повернути цю земельну ділянку в
розпорядження Львівської міської ради,
позивач виходив із того, що спірна
земельна ділянка належить Львівській
міській раді та вибула із власності
громади міста Львова без відповідних
правових підстав та без відома
власника перейшла у власність ОСОБА_4, а
згодом відчужена нею ОСОБА_3

Однак, позивачем не надано
належних і допустимих доказів на
підтвердження того, що спірна земельна
ділянка площею 0,2000 га. кадастровий
№:11:005:0021 на час оформлення її у
власність ОСОБА_4 відносилась до земель
Львівської міської ради. Не
встановлено таких і судом першої
інстанції.

Позивачем не надано, в тому числі
і на вимогу колегії суддів, самого
оспорюваного Договору дарування
земельної ділянки, укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 31 липня 2008 року, а
також Державного акту серії ЯД№520632
виданого 29.09.2008 року на право власності
ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку
площею 0,2000 га. кадастровий
№:11:005:0021 чи копії таких
документів. Відсутні такі і в
матеріалах справи.

В той же час, як вбачається із
наданої колегії суддів відповідачем
ОСОБА_3 копії Державного акту серії ЯД
№520632, на який посилається позивач,
виданого 29.09.2008 року на право власності
ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку
площею 0,2000 га., яка отримана ним за
договором дарування з реєстраційним
№1686, така значиться під кадастровим
номером №:02:004:0123, а не
№:11:005:0021, яка фактично
витребувана судом за позовом
прокурора.

Окрім того, згідно змісту
вказаного Державного акту, ОСОБА_3
набув у власність земельну ділянку за
кадастровим номером №:02:004:0123 на
підставі договору дарування від 31.07.2007
року а не 2008 року, як про це зазначено
позивачем та в рішенні суду.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлено без повного та
всебічного з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, обставини, які суд вважав
встановленими фактично не доведені,
невірно застосовано при вирішенні
спору і норми матеріального права.

З огляду на викладене, колегія
суддів не вбачає достатніх правових
підстав для витребування у ОСОБА_3
земельної ділянки площею 0,2000 га.
кадастровий №:11:005:0021 та
повернення її у розпорядження
Львівської міської ради та
погоджується з висновками суду щодо
відсутності підстав для задоволення
інших позовних вимог.

Згідно положень ч.1 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Беручи до уваги викладене,
колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що
оскаржуване рішення в частині
часткового задоволення позову
прокурора Шевченківського району
м.Львова в інтересах держави в особі
Львівської міської ради до ОСОБА_3, за
участі третьої особи відділу
Держземагенства м.Львова про визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки, визнання нечинним
державного акту, витребування
земельної ділянки, яким у ОСОБА_3
витребувано земельну ділянку площею
0,2000 га. кадастровий №:11:005:0021 та
повернуто її у розпорядження
Львівської міської ради слід скасувати
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні цих позовних вимог
відмовити. В решті рішення суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
інших позовних вимог слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307,
п.п. 1-4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 16 вересня 2013 року в
частині часткового задоволення позову
прокурора Шевченківського району
м.Львова в інтересах держави в особі
Львівської міської ради до ОСОБА_3, за
участі третьої особи відділу
Держземагенства м. Львова про визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки, визнання нечинним
державного акту, витребування
земельної ділянки, яким у ОСОБА_3
витребувано земельну ділянку площею
0,2000 га. кадастровий №:11:005:0021 та
повернуто її у розпорядження
Львівської міської ради та стягнення
судового збору скасувати і ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні цих позовних вимог. В решті
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання цим
рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Берези В.І.