21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням; за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
встановлення факту спільного
проживання, визнання житлового будинку
об'єктом спільної сумісної власності,
визнання права власності на 1/2 частку
житлового будинку та вселення,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 25 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Посилалася на те, що вона є власником
будинку АДРЕСА_2. Разом із нею за даною
адресою зареєстрований ОСОБА_5, який з
2007 року по

2012 рік проживав із нею у фактичних
шлюбних відносинах. Фактично
відповідач вибув з постійного місця
проживання в березні 2012 року, вибув за
власною ініціативою, на постійне місце
проживання АДРЕСА_1, де він по даний час
проживає з іншою жінкою. Особистих
речей у відповідача у будинку немає,
будь-яких витрат по утриманню будинку
він не несе. В даний час позивачка не
може в повному обсязі розпоряджатись
своїм майном, у зв'язку з цим, просить
визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
встановлення факту спільного
проживання, визнання житлового будинку
об'єктом спільної сумісної власності,
визнання права власності на 1/2 частку
житлового будинку та вселення.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що із
ОСОБА_4 він проживає у фактичних
шлюбних відносинах з 2001 року. Однак в
період часу до 13 жовтня 2008 року він
перебував у шлюбі із іншою жінкою -
ОСОБА_6, з якою однією сім'єю не жив,
спільного господарства не вів. Разом із
ОСОБА_4 зібрали кошти на купівлю
будинку. 13 липня 2005 року був укладений
договір купівлі-продажу будинку, між
ОСОБА_7,

ОСОБА_8 та ОСОБА_4, за яким ОСОБА_4
придбала будинок

АДРЕСА_2. Крім того, він особисто в
рахунок купівлі будинку передав аванс
у розмірі 500 дол. США власникам будинку,
про що свідчить розписка. В 2007 році він
зареєструвався у спірному
домоволодінні. З даного часу постійно
проживав із ОСОБА_4 у даному
домоволодінні. В травні 2011 їх стосунки
припинилися через постійні конфлікти,
однак він продовжував проживати у
будинку до літа 2013 року. Також зазначав,
що під час спільного проживання за
спільні кошти із ОСОБА_4 провели
істотні покращення домоволодіння. Тому
позивач просить встановити факт
спільного проживання, визнати житловий
будинок об'єктом спільної сумісної
власності, визнати право власності на
1/2 частку житлового будинку та вселити.

Рішенням Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від

25 грудня 2013 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
відмовлено. Зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення
факту спільного проживання, визнання
житлового будинку об'єктом спільної
сумісної власності, визнання права
власності на 1/2 частку житлового
будинку та вселення задоволено
частково. Встановлено факт спільного
проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 однією
сім'єю з 14 жовтня 2008 року по 30 травня 2011
року. Вселено ОСОБА_5 в будинок АДРЕСА_2.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
витрати на правову допомогу в розмірі
187 грн 06 коп. Вирішено питання щодо
судових витрат. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 27 січня 2014 року рішення
Слов'янського районного суду Донецької
області від 25 грудня

2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 25 грудня 2013 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про поділ
спільного майна, визнання права
власності на 1/2 частину житлового
будинку з господарськими будівлями та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 27 січня 2014 року та ухвалити
нове рішення, яким позрвні вимоги
задовольнити, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Судові рішення першої та апеляційної
інстанцій в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та в частині часткового
задоволення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення
факту спільного проживання, визнання
житлового будинку об'єктом спільної
сумісної власності, визнання права
власності на 1/2 частку житлового
будинку та вселення судові рішення не
оскаржуються, а тому судом касаційної
інстанції не перевіряються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Згідно ст. 62 СК України якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Якщо один
із подружжя своєю працею і (або) коштами
брав участь в утриманні майна,
належного другому з подружжя, в
управлінні цим майном чи догляді за
ним, то дохід (приплід, дивіденди),
одержаний від цього майна, у разі спору
за рішенням суду може бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Статтею 74 СК України передбачено, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_5 в частині
визнання житлового будинку обʼ?єктом
спільної сумісної власності та
визнанні права власності на Ѕ частку
житлового будинку, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов вірного
висновку, що під час придбання спірного
будинку ОСОБА_5 перебував у шлюбі з
іншою жінкою, що виключає можливість
задоволення його позовних вимог в цій
частині, а також те, що поліпшення
спірного будинку під час сумісного
проживання не є істотними, оскільки
судами вірно встановлено, що це
самовільні забудови, на які позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_5 посилається,
як на істотні поліпшення спірного
будинку під час сумісного проживання,
не можуть бути предметом позову та не
можуть враховуватися як поліпшення
спірного будинку.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Слов'янського міськрайонного суду
Донецької області від 25 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 27 січня 2014 року, тому що
судові рішення законні та
обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від

25 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 27 січня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням; за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення
факту спільного проживання, визнання
житлового будинку об'єктом спільної
сумісної власності, визнання права
власності на 1/2 частку житлового
будинку та вселення, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна
В.І. Журавель