РІШЕННЯ

іменем України

„07" травня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

за участі представника позивача -
ОСОБА_2,

за участі представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Дніпропетровської філії
Публічного акціонерного товариства
«УСК «Гарант - Авто», де треті особи
ОСОБА_5 та Криворізька філія
Публічного акціонерного товариства
«УСК «Гарант - Авто» про відшкодування
шкоди, завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що 22.12.2012 р. близько
05 год. 15 хв. ОСОБА_3, керуючи,
автомобілем ВАЗ-21063 р/н НОМЕР_4, який
належить ОСОБА_5, скої в
дорожньо-транспортну пригоду та
заподіяв пошкодження автомобілю ДЕУ
Ланос р/н НОМЕР_3, який належить
позивачу. Вина ОСОБА_3 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди
встановлена постановою судді
??Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська.

15 січня 2012 р. між ПАТ
«УСК»Гарант-Авто» в особі
Криворіжської філії та ОСОБА_5 було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Після настання
страхового випадку страховою
компанією була проведена оцінка
пошкоджень автомобіля ДЕУ Ланос р/н
НОМЕР_3, та призначена сума до
відшкодування, яка й була виплачена
13.05.2013 р. в розмірі 14 849,38 грн. Утім,
позивач не згоден з даною сумою,
оскільки оцінка проведена з
порушенням Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів», яка затверджена
спільним наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України від 04.08.2009 року: належний
позивачеві на праві власності
автомобіль експертом страхової
компанії особисто не оглядався, а
оцінку він робив виключно по фото та
описам людини, яка оглядала автомобіль,
але не є експертом. Зі слів працівників
самої страхової компанії - експерт,
який робить оцінку знаходиться
постійно в іншому місті. Тобто оцінку
матеріальних збитків було проведено з
грубими порушеннями законодавства,
відтак страхова компанія не повинна
була брати до уваги результати цієї
оцінки.

Як зазначається позивачем при
зверненні до суду, у зв'язку з
незгодою з сумою виплати та
процедурою проведення експертизи,
позивач за власні кошти провів
автотоварознавчу експертизу у
незалежного експерта-автотоварознавця
ОСОБА_6 Матеріальний збиток,
заподіяний автомобілю позивача,
склав 23 914,6 грн. (висновок № 1225 від 19.03.13
р.). У зв'язку з тим, що згідно діючого
законодавства ПДВ, у випадку виплати
коштів не виплачуеться, сума виплати
повинна становити 19 928,8 грн. Тобто -
різниця між реальною сумою збитків та
страховою виплатою ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» становить 5 079,42 грн.
Витрати на проведення експертного
дослідження склали 550,00 грн.

Оскільки відповідачі
відмовляються у добровільному
порядку відшкодувати різницю між
реальною сумою збитків, та виплатою
ПАТ «УСК «Гарант-Авто», позивач й
звернувся до суду із даним позовом.

Предмет позову становить вимога
про стягнення з відповідача -2 на
користь позивача різниці між
реальною сумою збитків, визначеною
незалежним експертом, та страховою
виплатою ПАТ УСК «Гарант-Авто», яка
становить 5 079,42 грн., про стягнення з
відповідачів витрат на проведення
експертного дослідження склали 550,00
грн., про стягнення упущеної вигоди
через неможливість вести
підприємницьку діяльність в розмірі 15
125,00 грн. з відповідача - 1, про
стягнення з відповідачів 3 000,00 грн. -
витрат на правову допомогу, про
стягнення витрат на сповіщення про
проведення експертизи в розмірі 51,96
грн. з обох відповідачів, про
стягнення 2 000,00 грн. - моральної шкоди
з відповідача -1.

Підставу позову становлять
приписи ст.ст. 41,55, 57, 68, 124, 129
Конституції України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187,
1194 ЦК України.

У судовому засіданні позивач та
його представник вимоги позову
підтримали повністю, надали пояснення,
аналогічні викладеним в позовній
заяві, просили суд повністю
задовольнити поданий позов.

Разом з тим, відповідно до
пояснень позивача належний йому та
пошкоджений в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
транспортний засіб був ним
відремонтований, утім, докази на
підтвердження вартості та факту
даного ремонту позивач не зміг надати
через їх відсутність.

Представник відповідача -1 ОСОБА_3
- ОСОБА_4 заперечував проти позову
повністю та просив суд відмовити в
його задоволенні повністю.

Відповідно до заперечень
представника відповідача - 1 страховою
компанією був компенсований завданий
позивачу збиток в межах стразової
суми, через що відповідач -1 не є тією
особою, яка відповідатиме за вимогою
позивача про відшкодування
матеріальної шкоди; разом з тим, на
переконання представника відповідача
- 1, позивач не обґрунтував розмір та
факт завданої моральної шкоди.

Інший відповідач - Публічне
акціонерного товариства «УСК «Гарант -
Авто» скористався правом надання
запереч проти позову, в яких просив суд
відмовити в задоволенні позову
повністю, та посилався на те, що у
строк, передбачений Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховою компанією виконані
правила ч. 2 ст. 34 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та 13.05.2013 р. була здійснена
виплата страхового відшкодування в
розмірі 14 849,38 грн.

Заслухав пояснення осіб, які
беруть участь у справі, та дослідив
докази в межах заявлених вимог згідно
ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову частково, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу; за ч. 4 ст. 64 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Отже, оскільки на виконання
зазначених вище правових норм вина
відповідача - 1 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди є
доведеною (постанова судді
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 23.01.2013 р.),
то суд, розв'язуючи питання лише щодо
розміру відшкодування виходить з
того, що (ст. 1187 ЦК) джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1192 ЦК
України з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Згідно із висновком експертного
дослідження автотоварознавця по
визначенню вартості матеріального
збитку КТЗ №1225 від 19.03.2013 р., вартість
матеріальної шкоди, яка завданв
власнику транспортного засобу Daewoo Lanos,
р/н НОМЕР_3, становить 23 914,60 грн.

Страховою компанією - Українська
страхова компанія «Гарант - авто»
позивачу була здійснена виплата
страхового відшкодування 13.05.2013 р. в
розмірі 14 849,38 грн., що підтверджується
відповідним платіжним дорученням.

За ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
Кодексу. Отже, виходячи зі змісту
приписів чинного ЦК України, саме на
кредитора покладається тягар
доказування розміру збитків, утім,
позивач, пояснюючи про відновлення
пошкодженого транспортного засобу та
його наступне відчуження.

Для суду відсутні підстави для
стягнення з відповідача -2 та
відповідач - 1 на користь позивача
матеріальних збитків, завданих в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, оскільки, виходячи з правових
норм, які становлять підставу позову
ОСОБА_1, відповідач - 2 не є тією
особою, яка відповідає за шкоду,
завдану джерелом підвищеної
небезпеки.

Разом з тим, позивач не надав
доказів на підтвердження понесених
ним збитків, пояснюючи про
відновлення пошкодженого
транспортного засобу. Позивач отримав
відповідне страхове відшкодування
тоді як витрати, зазначені у висновку
автотоварознавчого дослідження від
19.03.2013 р., відносяться до
передбачуваних витрат, а не є тими
збитками, на відшкодування яких у
розумінні ст. 22 ЦК України, має право
особа за умови порушення її
цивільного права та у цій справі,
тому підстав для задоволення позову в
частині стягнення з відповідачів на
користь позивача матеріальної шкоди,
завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, не
вбачається.

Суд відмовляє в задоволенні вимоги
позову про стягнення з відповідачів
витрат на проведення дослідження
автотоварознавця в розмірі 550,00 грн.,
та про стягнення витрат на
сповіщення про проведення експертизи
в розмірі 51,96 грн., оскільки дані
вимоги є похідними від задоволення
вимоги позову про стягнення
матеріальної шкоди.

Водночас, при прийняття даного
рішення суд керується тим, що за ст. 10
ЦПК України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Відповідно
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу; докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Утім, позивач не виконав обов'язок
доказування, не надав доказів у
порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на
підтвердження наявності упущеної
вигоди та її заявленого розміру (15 125,00
грн.) через неможливість вести
підприємницьку діяльність, яка
пов'язана з користуванням
транспортним засобом

З приводу вимоги позову про
стягнення витрат на правову допомогу (3
000,00 грн.), то відмовляючи в її
задоволенні, суд керується тим, що
позивач не надав доказів з приводу
витраченого часу на надання правової
допомоги у даній справі (складання
позовної заяви, здійснення
представництва інтересів в суді і
т.ін.), що унеможливлює визначення із
розміром компенсації позивачеві, який
би підлягав присудженню до стягнення з
відповідача, як понесених витрат на
правову допомогу.

З приводу вимоги про відшкодування
моральної шкоди, то відповідно до ч. 1
ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Разом з тим, аналіз положень ст. 3
ЦПК України, статей 11, 15, 16, 22, 23 ЦК
України дає підстави для висновку, що
потерпіла особа, якій завдано збитків
або завдано моральної шкоди внаслідок
порушення її прав, має право на
звернення до суду за захистом своїх
прав; розв'язуючи дану вимогу, суд
виходить з наявності передбачених ЦК
України підстав для відшкодування
моральної шкоди у справі, яка
розглядалася (ст.ст. 16, 23 ЦК України), та
погоджується із тим, що позивач зазнав
душевних страждань у зв'язку із
пошкодженням його майна, через що
присуджує відшкодувати відповідачу -1
спричинену потерпілому (позивачу)
моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.

Питання про розподіл судових
витрат вирішено у відповідності до
ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, ч. 1 ст. 88,
ст.ст. 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Дніпропетровської філії Публічного
акціонерного товариства «УСК «Гарант -
Авто», де треті особи ОСОБА_5 та
Криворізька філія Публічного
акціонерного товариства «УСК
«Гарант - Авто» про відшкодування
шкоди, завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 на відшкодування моральної
шкоди, завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, 2 000,00
грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору, в розмірі 243,60
грн.

В задоволенні решти вимог позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя