Дата документу 12.02.2014
ЄУ № 420/554/13-ц
Провадження №2/420/6/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Новопсковський
районний суд Луганської області

у складі головуючого судді
В.В. Проньки

при секретарях
Перепелиці О.В. , Виходцевій А.Л.,
Свистуновій Я.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Новопсков цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Сичанської
сільської ради Марківського району,
управління Держземагенства у
Марківському районі Луганської
області про визнання незаконним та
скасування рішення № 13/5 від 18 грудня
2007 року , визнання недійсним державного
акту на право власності на
землю,скасування державної реєстрації,
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, третя особа -
реєстраційна служба Марківського
районного управління юстиції,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідачів, в якому просить:

- визнати дії Сичанської сільської ради
Марківського району Луганської
області незаконними та скасувати
рішення Сичанської сільської ради №
13/5 від 18 грудня 2007 року «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою, що посвідчує приватну
власність ОСОБА_3 на земельну ділянку,
площею 0,2283 га. за адресою АДРЕСА_1»;

- визнати недійсним Державний акт ЯД №
640704 від 23 січня 2008 року на право
власності на земельну ділянку
розміром 0,2283 га, що належить ОСОБА_3 за
адресою АДРЕСА_1.;

- скасувати державну реєстрацію
державного акту на право приватної
власності ЯД № 640704 від 23 січня 2008 року
на прізвище ОСОБА_3, що зареєстрований в
книзі реєстрації державних актів на
право власності відділу Держкомзему у
Марківському районі № 4000008,;

- усунути перешкоди в користуванні
земельною ділянкою, розташованою за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивач та її представник в
судовому засіданні наполягали на
задоволенні позову, підтримли
обставини, викладені в позовній заяві.
В обґрунтування позовних вимог позивач
пояснила , що з червня 2009 року вона є
власником квартири АДРЕСА_1. В жовтні
2011 року в ВДВС Марківського РУЮ вона
дізналася про те, що земельна ділянка
під АДРЕСА_1 належить відповідачу
ОСОБА_3, тому їй представником ВДВС було
роз»яснено, що неможливо виконати
рішення суду про вселення до
зазначеної квартири. Крім того,
оскільки земельна ділянка належить
ОСОБА_3, вона не зможе приватизувати
земельну ділянку під будинком та біля
нього. Раніше їй не було відомо про те,
що земельна ділянка належить ОСОБА_3

Представник позивача пояснила, що
оскаржуване рішення сільської ради є
незаконним, протиправним та порушує
права позивача, оскільки вони
позбавлені можливості отримати
земельну ділянку для обслуговування
належної їм квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 з вимогами
позивача не згоден, вважає їх
безпідставними, підтримав пояснення
свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 в судовому засіданні заперчував
проти вимог поивача, просив у
задоволенні позову відмовити, вважає
оскаржуване рішення законним та
прийнятим у відповідності до
законодавства України. Зазначив, що
рішення Сичанської сільської ради "Про
затвердження технічної документації
із землеустрою, що посвідчують право
власності на земельну ділянку"ніяким
чином не може порушувати права позива,
оскільки воно було прийняте в 2007 року, а
АДРЕСА_1 була придбана позивачем в
червні 2009 році. Вважає, що позивачу ще в
2009 році було достеменно відомо про те,
що спірна земельна ділянка знаходиться
у власності відповідача ОСОБА_3,
оскільки при укладенні договору
купівлі-продажу АДРЕСА_1, нотаріус
роз'яснював позивачу та її чоловіку
порядок утримання будинку і
прибудинкових територій, однак вони
все одно придбали ? частину житлового
будинку, усвідомлюючи всі правові
наслідки. Крім того, представник
позивача зазначив, перелік підстав
припинення права власності на земельну
ділянку , наданий в ст.140 Земельного
Кодексу України є вичерпним. Позивачем
не надано жодних доказів, що
підтверджували б незаконність права
власності відповідача ОСОБА_3 на
належну йому земельну ділянку, тому
відсутні жодні обумовлені законом
підстави для скасування державного
акту , як документу, та скасування його
державної реєстрації. Також зазначив,
що позивачем пропущений строк
звернення до суду з даним позовом,
оскільки про своє нібито порушене
право позивачу було відомо ще в 2009 році.

Представник відповідача Сичанської
сільської ради - Криуленко В.П. позовні
вимоги визнав в повному обсязі, в
наданих до суду письмових поясненнях
та в судовому засіданні пояснив, що
рішення про надання дозволу ОСОБА_3 на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, як того передбачає
законодавство, сільською радою не
приймалося. Питання про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку,
та про передачу земельної ділянки у
власність ОСОБА_3 на засіданні
постійної комісії по земельних
питаннях не розглядалося. З заявою про
надання дозволу на виготовлення
технічної документації щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, та передачу
земельної ділянки у власність ОСОБА_3
до сільської ради не звертався. В
технічній документації зазначено, що
дозвіл на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, був наданий
Краснопільською сільською радою, але
ні номеру ні дати зазначеного рішення в
технічній документації не вказано. Про
те, що у ОСОБА_3 є державний акт на право
власності на зазначену земельну
ділянку, йому було невідомо, оскільки
ОСОБА_3 з заявою про надання земельної
ділянки до сільської ради не звертався,
а рішення отримав обманним шляхом,
повідомивши, що він набув право
власності на землю на підставі рішення
суду про визнання за ним права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.
Про не допуск ОСОБА_1 на земельну
ділянку складалося декілька актів, при
цьому він був присутнім як представник
територіальної громади, і ні ОСОБА_3, ні
його дружина ОСОБА_6 жодних документів,
які б підтверджували їх право
власності на земельну ділянку, не
надавали. Відмовляючи в допуску до
квартири, на цю обставину не
посилалися.

Представник відповідача
управління Держзеагенства у
Марківському районі -Харабара Н.А. в
судовому не заперчували проти вимог
позивача, вважає, що рішення Сичанської
сільської ради "Про затвердження
технічної документації із землеустрою,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку"повинно бути
скасовано, оскільки рішення
Марківського районного суду, яким за
ОСОБА_3 визнано право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1, і на підставі
якого було прийняте оскаржуване
рішення, скасовано. Крім того, технічна
документація із землеустрою не
відповідає вимогам закону, її
неможливо було затверджувати, оскільки
вона не містить рішення органу
місцевого самоврядування про надання
дозволу на її виготовлення, що є
обов'язковим згідно ст.ст. 22, 56 Закону
України "Про землеустрій". Технічна
документація із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, містить
пояснювальну записку та технічне
завдання на складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку,
однак в даних документах відсутні
посилання на рішенні органу місцевого
самоврядування про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, або про надання
земельної ділянки у власність. В
пояснювальній записці вказана
Краснопільська сільська рада, хоча
фактично спірна земельна ділянка
знаходиться на території Сичанської
сільської ради.

Представник третьої особи -
реєстраційної служби Марківського
районного управління юстиції просив
розглянути зазначений спір на розсуд
суду.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, що 18 червня 2009 року між ним та
позивачем ОСОБА_1 був кладений договір
купівлі-продажу , відповідно до якого
від продав, а ОСОБА_1 купила, ? частину
житлового будинку з надвірними
будівлями, що складає квартиру АДРЕСА_1
. Також ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_1 до
цього часу не вселилася в зазначену
квартиру , оскільки відповідач ОСОБА_3
перешкоджає вселенню.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідка, дослідивши матеріали справи,
надані сторонами докази, вважає, що
позовні вимоги підлягають частковму
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням
Сичанської сільської ради
Марківського району Луганської
області від 18 грдня 2007 року № 13/5 "Про
затвердження технічної документації
із землеустрою, що посвідчують право
власності на земельну ділянку"
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку гр. ОСОБА_3 за адресою
АДРЕСА_1, та передано безоплатно у
власність ОСОБА_3 земельну ділянку
загальною площею 0,2283 га в тому числі
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
загальною площею 0,2283 га в тому числі
під забудовами 0,1611 га, рілля - 0,0672 га.

На підставі зазначеного рішення
відповідач ОСОБА_3 23 січня 2008 року
отримав державний акт ЯД № 640704 на
земельну ділянку площею 0,2283 га,
розташовану в АДРЕСА_1.

Рішенням Марківського районного суду
Луганської області від 11 квітня 2007 року
за ОСОБА_3 було визнано право власності
на домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, і складається із
житлового будинку та прилеглих до
нього господарчих будівель.

Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу
України до особи, яка набула право
власності на житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного
кодексу України до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором.

Судом встановлено, що ухвалою
Марківського районного суду від 28.02.2008
року рішення Марківського районного
суду від 11 квітня 2007 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до СТОВ
"Мирне"Марківського району, Сичанської
сільської ради про визнання права
власності на майно скасоване за
нововиявленими обставинами. Рішенням
Марківського районного суду від 03
грудня 2008 року ОСОБА_3 відмовлено у
визнанні права власності на майно
-домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 26 березня 2009 року зазначене
рішення суду в частині відмови у
визнанні за ОСОБА_3 права власності на
майно залишено без змін. За ОСОБА_3
залишено право володіння та
користування будинком АДРЕСА_1.

Ухвалою Верховного Суду України від 21
грудня 2009 року рішення Марківського
районного суду від 03 грудня 2008 року та
ухвала апеляційного суду Луганської
області від 26 березня 2009 року залишені
без змін.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
України (в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних
органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації, в межах
їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі: приватизації земельних ділянок,
які перебувають у користуванні
громадян; одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

Згідно положень ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 12 Земельного кодексу України (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин) визначені
повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин, до яких, зокрема, належать
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу. Зазначені положення
кореспондуються із ст. 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
згідно з якою до виключної компетенції
сільських, селищних та міських рад
віднесено вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Згідно вимог ст. 144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених
законом, приймають рішення, які є
обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Згідно п. 34 ч. 1 ст.26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в
Україні"питання регулювання земельних
відносин вирішуються відповідно до
закону виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради.

Частиною 1 статті 46 Закону України "Про
місцеве самоврядування в
Україні"визначено, що сільська,
селищна, міська, районна у місті (у разі
її створення), районна, обласна рада
проводить свою роботу сесійно. Сесія
складається з пленарних засідань ради,
а також засідань постійних комісій
ради.

У чинність ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"рада
в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її
пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів від
загального складу ради, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 118 Земельного кодексу
України (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Згідно із ч. 2 цієї статті рішення
органів виконавчої влади та органів
місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Частиною 6 зазначеної статті
передбачено, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) у межах
норм безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідно до ч.ч. 7-9 даної статті
відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення. Проект
відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 Земельного
кодексу України районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада у місячний строк розглядає
проект відведення та приймає рішення
про передачу земельної ділянки у
власність.

Аналіз наведених норм законодавства
свідчить про те, що отримання земельної
ділянки у власність супроводжується
діями зацікавленої особи (звернення з
відповідною заявою до органу місцевого
самоврядування), прийняттям
відповідних рішень органами
виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування (щодо дачі
згоди на розроблення проекту
відведення земельної ділянки, про
затвердження проекту відведення та про
надання земельної ділянки).

Як встановлено в судовому засіданні, та
підтверджено дослідженими письмовими
доказами ОСОБА_3 із заявою про передачу
у власність земельної ділянки, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до
Сичанської сільської ради не
звертався, рішення про надання ОСОБА_3
дозволу на розробку проекту відведення
земельної ділянки, Сичанською
сільською радою не приймалося.

З дослідженої в судовому засіданні
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку ОСОБА_3, вбачається, що
в пояснювальній записці міститься
посилання на рішення Краснопільської
сільської ради про надання у власність
земельної ділянки, однак без
зазначення реквізитів даного рішення.
Крім того, спірна земельна ділянка
розташована на території Сичанської
сільської ради, а отже, вирішення
питань регулювання земельних відносин
на її території відноситься виключно
до її компетенції.

Враховуючи встановлені в судовому
засіданні обставини справи, суд дійшов
до висновку, що виділення у власність
ОСОБА_3 земельної ділянки для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки) відбулося
з порушенням норм чинного на момент
виникнення спірних правовідносин
земельного законодавства, тому
оскаржуване рішення є незаконним та
підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку що державний акт на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_3
було видано з порушенням норм закону,
що тягне за собою недійсність
зазначеного державного акту, та
скасування його державної реєстрації.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України по справі № 6-116
цс зазначено, що частинами першою та
другою статті 116 ЗК України визначено
порядок набуття громадянами і
юридичними особами права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності.

Право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом
(частина перша статті 126 ЗК України).

Таким чином, державні акти на
право власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

Згідно із частиною третьою статті
152 ЗК України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Посилання представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 на те, що
перелік підстав припинення права
власності на земельну ділянку
міститься в статті 140 ЗК України й що
він є вичерпним, є безпідставним,
оскільки статтею 140 ЗК України
встановлено перелік підстав
припинення права власності на земельну
ділянку для випадків, коли право
власності набуто в установленому
законом порядку. Разом із тим в під час
розгляду даного спору , судом
встановлено, що відповідач ОСОБА_3
набув право власності на земельну
ділянку на підставі незаконного
рішення органу місцевого
самоврядування.

Твердження представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо
пропуску строку позовної давності для
зверненя до суду також є
безпідставними з огляду на наступе.

Відповідно до п.4.ч.1 ст. 268 ЦПК
України ( в ред., яка діяла до 15.01.2012 року
) позовна давність не поширюється на
вимогу власника або іншої особи про
визнання незаконним правового акту
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування , яким
порушено його право вланості або інше
речове право.

Законом України № 4176 від 20.12.2011
року « Про внесення змін до деяких
законів України щодо вдосконалення
порядку здійснення судочинства» , який
набрав чинності 15.01.2012 року виключено
п.4.ч.1 ст. 268 ЦПК України, тобто з аналізу
даної норми закону свідчить, що
початок перебігу позовної давності у
позивача є 15.01.2012 р., а з позовом до суду
позивач звернулася 23.01.2013 року, тобто в
межах строку позовної давності,
встановленої ст. 257 ЦК України.

Суд відмовляє в задоволенні вимог
позивача про визнання незаконним дій
Сичанської сільської ради в зв»язку з
наступним.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав ,
свобод чи інтересів, про що також
зазначено і в ч.1 ст. 16 ЦК України.

Статтею 4 ЦПК України передбачено,
що здійснюючи правосуддя , суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб у спосіб, визначний законами
України.

Способами захисту цивільних прав
та інтересів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК
України можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов»язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди. Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Вказаний позивачем спосіб захисту
порушеного права, тобто визнання
незаконним дій Сичанської сільської
ради - не передбачений ч.2 ст. 16 ЦК
України.

Суд також відмовляє позивачу у
задоволенні вимог - усунення перешкод
у користуванні земельною діляною,
оскільки позивачем не зазначено, яким
саме чином (способом, шляхом ) необхідно
усунути зазначені перешкоди.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60,82,88, 209, 212-218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3
,Сичанської сільської ради
Марківського району, управління
Держземагенства у Марківському районі
Луганської області про визнання
незаконним та скасування рішення № 13/5
від 18 грудня 2007 року , визнання
недійсним державного акту на право
власності на землю, скасування
державної реєстрації державного акту,
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою задовольнити
частково.

Визнати незаконним та скасувати
рішення тринадцятої сесії п»ятого
скликання Сичанської сільської ради
Марківського району Луганської
області № 13/5 від 18 грудня 2007 року «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою, що посвідчують право
власності на земельну ділянку» щодо
передачі безоплатно у власність ОСОБА_3
земельної ділянки загальною площею 0,2283
га в тому числі для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд загальною площею
0,2283 га в тому числі під забудовами 0,1611
га, рілля - 0,0672 га.

Визнати недійсним Державний акт ЯД
№ 640704 на право власності на земельну
ділянку розміром 0,2283 га., розташовану
за адресою АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_3 23
січня 2008 року , та зареєстрований в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та
на право постійного користування
землею , договорів оренди землі за №
40000008.

Скасувати державну реєстрацію
Державного акту ЯД № 640704 на право
власності на земельну ділянку від 23
січня 2008 року виданого ОСОБА_3, що
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею ,
договорів оренди землі за № 40000008.

Стягнути з Сичанської сільської
ради Марківського району на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 114,70 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Луганської області.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може
бути подано апеляційному суду
Луганської області через
Новопсковський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено в
нарадчій кімнаті 14 лютого 2014 року.

Суддя : підпис

З оригіналом згідно Суддя
Новопсковського районного суду
В.В.Пронька