Справа № 144/312/14-ц Провадження №
22-ц/772/1785/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Герман О. С.Категорія:
19Доповідач: Медяний В. М.
Апеляційного суду
Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :
Головуючого: Медяного В.М.,
Суддів: Жданкіна В.В., Ковальчука О.В.,
при секретарі : Агеєвій Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом Львівського
національного аграрного університету
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
по оплаті за навчання,
за апеляційною скаргою Львівського
національного аграрного університету
на рішення Теплицького районного суду
Вінницької області від 22 квітня 2014
в с т а н о в и л а :
У березні 2014 року Львівський
національний аграрний університет
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по оплаті за
Посилається на те, що 15.05.2006 року між
Львівським національним аграрним
університетом та ОСОБА_3 було укладено
договір №259 про навчання, підготовку,
перепідготовку у Львівському
національному аграрному університеті.
Відповідно до умов договору,
університет взяв на себе зобов'язання
за рахунок коштів ОСОБА_3 здійснити її
навчання за напрямом підготовки
«Менеджмент» заочної форми навчання
освітньо-кваліфікаційного рівня
«Бакалавр», загальна вартість якої
становить 5 125,00 грн., річного 2 050,00 грн.
Умовами договору передбачено обов'язок
відповідача своєчасно вносити оплату
за отриману освітню послугу в розмірах
та у строки, що встановлені договором.
Університет свої зобов'язання по
договору виконав в повному обсязі і на
підставі наказу №214/к-с від 10.07.2009 року
відповідачеві було видано диплом і
присвоєно кваліфікацію «Бакалавра».
Проте, відповідач в порушення умов
договору, відповідно до розрахунку
заборгованості свої зобов'язання
виконала частково, заборгувавши перед
позивачем 1 025,00 грн., яку слід стягнути з
Рішенням Теплицького районного суду
Вінницької області від 22 квітня 2014 року
в задоволенні позову Львівського
національного аграрного університету
відмовлено.

В апеляційній скарзі Львівський
національний аграрний університет
просить рішення суду першої інстанції
від 22 квітня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
університету задовольнити в повному
обсязі. Зазначає, що рішення суду є
незаконним і необґрунтованим через
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судове засідання до суду апеляційної
інстанції представник позивача
Львівського національного аграрного
університету не з'явився, однак був
повідомлений належним чином про час і
місце розгляду справи, тому відповідно
до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України справа
розглянута у його відсутність,
оскільки його неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Відповідач у справі ОСОБА_3 до суду
апеляційної також не з'явилася, надала
суду заяву з письмовими запереченнями
в яких просить розглянути справу у її
відсутності, вважає, що рішення суду
першої інстанції є обґрунтованим, у
зв'язку з чим його слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
Львівського національного аграрного
університету, суд першої інстанції
встановив та виходив з того, що між
Львівським національним аграрним
університетом та ОСОБА_3 було укладено
договір про навчання, підготовку,
перепідготовку у Львівському
національному аграрному університеті
№259 15 травня 2006 року строком на 2 роки 6
місяців, за яким позивач взяв на себе
зобов'язання за рахунок коштів
відповідача здійснити її навчання
освітньо-кваліфікаційного рівня
«Бакалавр». Відповідач зобов'язаний
своєчасно вносити оплату за отриману
освітню послугу в розмірах та у строки,
що встановлені договором.

Своє зобов'язання позивач виконав в
повному обсязі, а саме зарахував
відповідача студенткою заочної форми
навчання за відповідним напрямком
підготовки, де вона і навчалася, а
позивач здійснював надання освітньої
послуги у повному обсязі. Проте,
відповідач виконала свої зобов'язання
частково, заборгувавши позивачу 1025 грн.
00 коп. Відповідно до наказу №214/к-с від
10.07.2009 року відповідачу було видано
диплом і присвоєно кваліфікацію
«Бакалавра».

Відповідно до п.2.2 договору плата за
навчання становить 5125 грн.00 коп., яку
згідно п.4.1 необхідно своєчасно вносити
за отриману освітню послугу в розмірах
та у строки, що встановлені договором.

Таким чином, суд першої інстанції
враховуючи вимоги ст.525, 526, 530, 903, 257, 267 ЦК
України, а також заяву відповідача про
застосування строку позовної давності,
термін дії договору з 15.05.2006 року до
31.08.2009 року, наявність заборгованості в
сумі 1025,00 грн., період її нарахування -
01.04.2009 року, прийшов до висновку, що
відповідач має позивачеві сплатити
заборгованість по оплаті за навчання.
Однак, до даних правовідносин
необхідно застосувати строк позовної
давності, оскільки позивач знав про
порушення його прав починаючи з 31.08.2009
року, тобто на момент подачі позовної
заяви минуло 4 роки 7 місяців. Тобто
протягом більше 4 років з моменту
укладення договору, позивач не
звертався до суду з даною позовною
заявою.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, встановивши такі обставини,
правильно застосувавши норми
матеріального права та не порушивши
норми процесуального права, прийшов до
вірного та обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
Львівського національного аграрного
університету.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, не сприяв
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених ЦПК України.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Також частиною 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» роз'яснено, що відповідно до
статей 55, 124 Конституції України та
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Так, ч.1 ст.901 ЦК України визначено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надання послуг, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Разом з тим, положенням статей 256, 257 ЦК
України визначено, що позовна давність
- це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Також положеннями ст.267 ЦК України
визначено, що сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Зокрема, ч.1 ст.631 ЦК України визначено,
що строком договору є час, протягом
якого сторони можуть здійснити свої
права і виконати свої обов'язки
відповідно до договору.

Тому колегія суддів вважає, що
позивачем не було доведено, що
виконавши свої усі зобов'язання за
договором, після закінчення терміну
його чинності - 31 серпня 2009 року, він не
знав про порушення своїх прав
відповідачем у справі ОСОБА_3, а саме
про несплату всієї вартості навчання
та про наявність у неї заборгованості в
розмірі 1025 грн. 00 коп.

Таким чином, посилання в апеляційній
скарзі на невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення
судом застосування норм матеріального
та процесуального права є
безпідставним, не обґрунтованим та
таким, що суперечить вимогам Закону та
матеріалам справи.

За таких обставин, колегія суддів
повністю погоджується з висновками
суду першої інстанції, оскільки судом
першої інстанції повно з'ясовані
фактичні обставини справи, які мають
істотне значення для справи в межах
наданих сторонами доказів, правильно
визначені правовідносини, що склалися
між сторонами, їх об'єктивний склад,
права та обов'язки сторін, вірно
застосовані норми матеріального права
та не порушені норми процесуального
права, а доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають достатніх підстав для скасування
рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Львівського
національного аграрного університету
відхилити.

Рішення Теплицького районного суду
Вінницької області від 22 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :підпис.
В.М. Медяний

Судді :підписи.
О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

З оригіналом вірно.

Суддя: