АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-5793/14
Головуючий у 1 інстанції: Калініченко
Доповідач: Нежура В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика
Г.І.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 24 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором позики та
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_2 (далі -позивач) звернувся в
лютому 2013 року в суд із позовом до
ОСОБА_1 (далі - відповідач) про
стягнення суми позики по Договорах від
10.04.2008 р. та від 14.06.2011р., відсотків за
користування позиками по цих договорах
та 3% річних від прострочених сум позики
за вказаними договорами. Після
уточнення розміру позовних вимог
просить стягнути з відповідача на свою
користь неповернуті суми позик по
договорах від 10.04.2008 р. та від 14.06.2011 р.
загалом в розмірі 5 355 310 грн., що складає
еквівалент 670 000 дол. США; відсотки за
користування позиками по договорах від
10.04.2008 р. та від 14.06.2011 р. в розмірі 4 698 485
грн., що складає еквівалент 587 825 дол.
США; 3% річних від прострочених сум
позики по Договорах від 10.04.2008 р. та від
14.06.2011 р. загалом в розмірі 397 571 грн., що
становить еквівалент 49 740 дол. США,
посилаючись на те, що .між ним та
відповідачем було укладено договори
позики грошей від 10.04.2008 р., за умовами
якого він передав відповідачу в
тимчасове платне користування грошові
кошти в розмірі 230 000 дол. США зі сплатою
процентів за користування грошима в
розмірі 3% в місяць; та від 14.06.2011 р. за
умовами якого передав відповідачу в
тимчасове платне користування грошові
кошти в розмірі 440 000 дол. США зі сплатою
процентів за користування грошима в
розмірі 3% в місяць, а також 44 000 дол. США
без сплати відсотків. Грошові кошти по
договорах позики було надано строком
до 01.07.2011 р.

Факт передачі відповідачу в позику
загалом 714 000 дол. США підтверджується
відповідними розписками, складеними
останнім. Однак, відповідач порушив
свої зобов'язання, гроші повернув
тільки частково, що підтверджується
відповідними розписками.

Зважаючи на зазначене, та з урахуванням
нарахованих відсотків за користування
грошима згідно договорів та розрахунку
3% річних, просив стягнути з відповідача
зазначену суму.

11.07.2013 р. відповідачем було подано
зустрічний позов про визнання договору
недійсним за його безгрошовістю,
посилаючись на те, що 10.04.2008 р. між ним та
позивачем був укладений договір
позики грошових коштів на суму 230 000
дол. США та 14.04.2011 р. на суму 484 000 дол.
США, при цьому він зазначає, що
неповернута ним сума позики за цими
договорами була погашена за рахунок
прибутку, отриманого позивачем від
безоплатного користування ним
парковкою, та за рахунок безоплатного
використання позивачем приміщеннями
по вул. Драгоманова 31-6, а тому, просив
визнати розписки та договір позики
недійсним у зв*язку з їх безгрошовістю.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 лютого 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором позики
задоволено. Ї

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
неповернуті суми позик по договорах
від 10.04.2008 р. та від 14.06.2011 р. в розмірі 5
355 310,00 грн., що складає еквівалент 670 000
доларів США; відсотки за користування
позиками по договорах від 10.04.2008 р. та
від 14.06.2011 р. в розмірі 4 698 485,00 грн., що
складає еквівалент 587825 доларів США; 3%
річних від прострочених сум позики по
договорах від 10.04.2008 р. та від 14.06.2011 р. в
розмірі 397571,00 грн., що становить
еквівалент 49 740 доларів США та вирішено
питання щодо судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні первісного позову
відмовити в повному обсязі, і
задовольнити його позов про визнання
договору недійсним, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

В суді апеляційної інстанції
представник апелянта підтримав подану
скаргу, із викладених в ній підстав,
представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10
квітня 2008 року між сторонами у справі
укладено договір позики грошей, за
умовами якого позивач передав, а
відповідач отримав грошові кошти в
розмірі 230 000 дол. США зі сплатою
процентів за користування грошима в
розмірі 3% в місяць без визначення дати
повернення коштів, про що відповідачем
було складено розписку.

14 червня 2011 року сторони у справі
уклали договір позики грошей, за
умовами якого позивач передав, а
відповідач отримав грошові кошти в
розмірі 440 000 дол. США зі сплатою
процентів за користування грошима в
розмірі 3% в місяць та 44 000 дол. США - без
сплати відсотків.

Часиною 2 пункту 1 Договору позики
передбачено, що передачу грошей було
здійснено до підписання цього
договору, про що Позичальником
складено розписку про отримання кошті
(розписка є невід*ємною частиною цього
договору).

Згідно з пп. б) п.2 Договору позики строк
повернення грошових коштів
встановлено до 01 липня 201І року. При
цьому 3% в місяць будуть нараховуватися
до моменту остаточного погашення
позики Позичальником (відповідачем) (ч.
2 пп. Г) п.2).

Задовольняючи пред*явлений позов і
відмовляючи у задоволенні первісного
позову суд першої інстанції виходив із
того, що позивач виконав свої
зобов*язання за двома договорами
позики і передав у користування
відповідачу грошові кошти загалом в
сумі 714 000 дол. США, що підтверджується
відповідними розписками, складеними
відповідачем.

Відповідача частково повернув кошти в
сумі 235 000 дол. США.

Таким чином, станом на 14.01.2014 року сума
позики, яка підлягає поверненню
відповідачем по Договорах позики від
10.04.2008 р. та від 14.06.2011 р. (основний борг),
становить 670 000 дол. США, сума відсотків
за користування позиками по обох
договорам - 587 825 дол. США, а також 3%
річних за неможливість виконання
грошового зобов*язання на підставі ч. 2
ст. 625 ЦК України загалом в сумі 49 740 дол.
США.

Вимоги за зустрічним позовом не були
підтверджені належними та допустимими
доказами, про те, що укладений між ним
та ОСОБА_2 договори позики були
безгрошовими.

Але погодитися з такими висновками в
повній мірі не можна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є зокрема договори.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено для
договору позики обов'язкову письмову
форму. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики. Розмір і порядок одержання
процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції були правильно
встановлені обставин того, що між
сторонами у справі було укладено два
договори позики від 10.04.2008 р. і 14.06.2011 р.
відповідно на суму 230 000 і 484 000 доларів
США.

Першій договір, укладений в усній
формі, не містить вказівки щодо строку
повернення коштів, тобто вони
повертаються за вимогою позивача у
будь-який час в порядку, передбаченому
ч. 2 ст. 530 ЦК.

В договорі від 14.06.2011 р. строк
повернення позики встановлений до
01.07.2011 р.

Вирішуючи справу суд першої інстанції
не звернув уваги на те, що в тексті
розписки від 14.06.2011 р., яка написана
відповідачем на підтвердження
отримання грошей від позивача згідно
із Договором позики від 14.06.2011 р.
міститься посилання на те, що дана
розписка витікає із виданої раніше
10.04.2008 р. на суму 230 000 доларів США.

З огляду на зміст наведеного запису,
колегія суддів робить висновок, що при
укладенні між сторонами 14.06.2011 р.
договору позики на суму 484 000 доларів
США, були враховані зобов*язання
сторін, які витікали із договору позики
віл 10.04.2008 р. на суму 230 000 доларів США,
тобто сторони досягли згоди щодо
припинення цих зобов*язань у зв*язку
із укладанням нового договору позики.

Щодо суми коштів, які були передані за
договором від 14.06.2011 р., колегія суддів
виходила з того, що передача коштів в
сумі 440 000 доларів США відповідно до
умов договору підтверджена розпискою
від 14.06.2011 р.

Стосовно суми 44 000 доларів США, яка
передавалася без сплати процентів за
користування грошима, то на
підтвердження передачі цією суми
відповідачу відсутня розписка, але з
іншої розписки, написаної позивачем
21.11.2011 р. вбачається, що він отримав 44 000
долари США по безпроцентній позиці (т. 1
а.с. -14), а відповідач, який підтвердив
письмово факт повернення вказаної
суми, проти цієї обставини не виказав
будь-яких заперечень.

З матеріалів справи також вбачається,
що відповідач не повернув отримані в
позику кошти в строк до 01.07.2011 р., як це
визначено в пп. б) п.2 Договорі позики.

У зв*язку зі чим, відповідно до ч. 2 пп. Г)
п.2 Договору позики проценти за
користування грошима підлягали
нарахуванню до повного погашення
позики.

Сторони не заперечували проти факту
того, що відповідачем загалом було
повернуто позивачу 235 000 доларів США.

21.11.2011 р. відповідач повернув 80 000
доларів США, з яких 44 000 пішло на
погашення безпроцентної позики, а
решта 36 000 доларів США на виконання
зобов*язань по іншій частині позики (440
000 доларів США).

Оскільки в договорі від 14.06.2011 р. не
встановлено інше, за рахунок переданих
відповідачем коштів, згідно
визначеному у ст. 534 ЦК України порядку,
в першу чергу сплачуються нараховані
проценти за користування грошима, а
після цього сума позики.

Станом на 21.11.2011 р., починаючи з 14.06.2011 р.
проценти нараховані за період 5
місяців і 8 днів, що становить 15,8%, і
складає 69 520 доларів США (440 000 : 100х 15,8).
За вирахуванням сплачених
відповідачем 36 000 доларів США залишок
по сплаті процентів становить 33 520
доларів США

На 20.06.2012 р., дату повернення
відповідачем 50 000 доларів США, проценти
нараховані за період 6 місяців і 29 днів
(з 22.11.2011 р.), що становить 20,9%, і
нарахована сума процентів складає 125 480
доларів США (91 960 + 33 520). За вирахуванням
сплачених відповідачем 50 000 доларів
США, залишок - 75 480 доларів США

На 17.08.2012 р., дату повернення
відповідачем 50 000 доларів США, проценти
нараховані за період 1 місяць і 28 днів (з
21.06.2012 р.), що становить 5,8 %, і
нарахована сума процентів складає 101 000
доларів США (25 520 + 75 480). За вирахуванням
сплачених відповідачем 50 000 доларів
США залишок - 51 000 доларів США

На 07.09.2012 р., дату повернення
відповідачем 25 000 доларів США, проценти
нараховані за період 21 день (з 18.08.2012 р.),
що становить 2,1%, і нарахована сума
процентів складає 60 240 доларів США (9 240 +
51 000). За вирахуванням сплачених
відповідачем 25 000 доларів США залишок -
35 240 доларів США

На 21.09.2012 р., дату повернення
відповідачем 30 000 доларів США, проценти
нараховані за період 14 днів (з 08.09.2012 р.),
що становить 1,4%, і нарахована сума
процентів складає 41 440 доларів США (6 160 +
35 240). За вирахуванням сплачених
відповідачем 39 000 доларів США залишок -
11 440 доларів США.

Після 21.09.2012 р. кошти на погашення
позики відповідачем не передавалися, у
зв*язку із чим розмір заборгованості за
договором складається із суми (тіла)
позики 440 000 доларів США, та нарахованих
на цю суму процентів за користування
грошима за період з 22.09.2012 р. по 14.01.2014 р. -
дати ухвалення рішення (15 місяців і 26
днів), що становить 47,5 %., і дорівнює 209 000
доларів США, а також залишку не
сплачених процентів в сумі 11 440 доларів
США за період до 21.09.2012р.

Таким чином, загальна сума боргу за
Договором позики від 14.06.2011 р.
становить 660 440 (440 000 + 11 440 + 209 000) доларів
США.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується із доводами апеляційної
скарги в цій частині, і вважає, що
рішення суду першої інстанції щодо
стягнення суми позики і відсотків за
користування грошима підлягає зміні.

При цьому суми, що підлягають стягненню
з відповідача на користь позивача
визначаються у національній валюті за
офіційним курсом НБУ (7,993 дол. США за 100
грн.) на день ухвалення оскаржуваного
рішення, відповідно 3 489 200 грн. позики і 1
747 772 грн. нарахованих відсотків.

Щодо стягнення судом із відповідача 3%
річних від простроченої суми позики,
яка станом на 14.01.2014 року за двома
договорами становить 49 740 дол. США., то
колегія суддів не може погодитися із
рішенням суду в цій частині з огляду на
таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК
України якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 цього ж кодексу.

Частиною 2. статті 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія судів вважає, що оскільки у
Договорі позики від 14.06.2011 р.
встановлений термін дії договору до
01.07.2011 р., але за його умовами, у разі
прострочення Позичальника він
зобов*язаний сплачувати проценти до
повного погашення позики, тобто
договором передбачений інший розмір
процентів ніж встановлений законом, і
відповідно правових підстав для
застосування встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК
України правил, не має.

Щодо індексу інфляції, застосування
якого також передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК
України, то з огляду на те, що сторони за
договором передбачили прив*язку у
своїх розрахунках до доларового
еквіваленту, дана вимога закону до
спірних правовідносин не застосується.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції
відносно безпідставності заявлених
вимог за зустрічним позовом, які є
надуманими та такими, що не
підтверджуються належними та
допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині висновків суду не спростовують
і про незаконність ухваленого рішення
суду не свідчать.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 лютого 2014 року в частині
стягнення суми позики і відсотків за
користування грошима змінити,
виклавши його в такій редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
неповернуту суму позики по договору
від 14.06.2011 р. в розмірі 3 489 200,00 (три
мільйони чотириста вісімдесят дев*ять
тисяч двісті) грн., що складає
еквівалент 440 000 (чотириста сорок тисяч)
доларів США; відсотки за користування
позикою по договору від 14.06.2011 р. за
період з 14.06.2011 р. по 14.01.2014 р. загалом в
розмірі 1 747 772,00 (один мільйон сімсот
сорок сім тисяч сімсот сімдесят дві)
грн., що складає еквівалент 220 000 (двісті
двадцять тисяч) доларів США.

В частині стягнення суми позики і
відсотків по договору від 10.04.2008 року, а
також 3% річних від простроченої суми
за договорами від 10.04.20008 р. та 14.06.2011 р.
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову в цій
частині.

В решті залишити рішення без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: