Провадження № 2/582/138/14
Справа № 582/332/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р.

Недригайлівський районний суд
Сумської області в складі:

головуючого Діска А. Б

при секретарі Коваль В. В.,

з участю позивачки - ОСОБА_1,

представників позивачки - ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Недригайлів
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа:
Недригайлівський РС УДМС України в
Сумській області, про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,

В С Т А Н О
В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
даним позовом та просить суд винести
рішення, яким визнати ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1. При цьому свої
вимоги мотивує тим, що їй на праві
спільної приватної власності належить
квартира АДРЕСА_1, в якій з 11 лютого 2005
року зареєстрований відповідач. Однак,
ОСОБА_4 у вказаній квартирі не проживає
понад 1 рік, у зв'язку з чим на підставі
ст. 405 ЦК України втратив право
користування цим житловим приміщенням.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала. Пояснила, що
в цій квартирі ніхто не проживає, себе
вважає власницею всієї квартири, а
відповідач, який там не проживає,
втратив право користування цим
приміщенням.

Представник позивача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 підтримав та пояснив, що
відповідач участі в приватизації не
брав, в квартирі не проживав, квартира
для проживання не придатна. Відповідач
не вживав будь-яких дій щодо ремонту
квартири, формально зареєстрований.
Надані документи про право власності
свідчать про неточності у визначенні
площі. Права позивачки порушуються і
підлягають захисту.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1
підтримав та пояснив, що відповідач має
де жити і не користується квартирою.
ОСОБА_4 не було вчинено будь-яких дій
для ремонту чи підтримання в належному
стані цього житла. Право власності
позивачки порушується, оскільки вона
належним чином не може розпоряджається
своєю квартирою.

Відповідач ОСОБА_4 позов повністю
заперечив. Пояснив, що фактично "ночує"
в АДРЕСА_2, яка належить його дружині
ОСОБА_6 та її дочці. Він всі ці роки з 2005
року ніколи інтересу до кв. АДРЕСА_1 не
втрачав і постійно опікувався цим
житлом. Вказує, що позивачка разом з
сином приватизувала не всю квартиру, а
лише її частину, яку їй було виділено за
рішенням Недригайлівського районного
суду. Ту кімнату, яку було виділено йому
в користування, він вважає своїм
житлом.

Судом встановлено, що виконкомом
Недригайлівської селищної ради
відповідачу ОСОБА_4 18 січня 2002 року було
видано ордер на житлове приміщення, на
підставі якого він разом з сім'єю:
дружиною ОСОБА_1, синами ОСОБА_7 та
ОСОБА_3, вселились до ізольованої
квартири АДРЕСА_1, житловою площею 43,9
кв.м., що складається з 3-х кімнат.
Вказана обставина підтверджується
копією ордеру, яка є на а.с. 15.

З технічного паспорту та плану,
виготовленого Сумським обласним
об'єднаним бюро технічної
інвентаризації 07 лютого 2002 року,
виданого на ім'я ОСОБА_4, вбачається, що
квартира посімейного спільного
заселення АДРЕСА_1, складається з 3
кімнат, житловою площею 43,6 кв.м., у т.ч.:
1-а кімната - 16,1 кв.м., 2-а кімната - 16,1
кв.м., 3-а кімната - 11,4 кв.м., кухні площею
14,5 кв.м., коридора - 20 кв.м. Загальна
площа квартири 80,1 кв.м (а.с.18-20).

Рішенням Недригайлівського районного
суду Сумської області від 06 грудня 2004
року, копія якого є на а.с. 21-22,
задоволено позов ОСОБА_1, поданий до
ОСОБА_4, ВАТ "Недригайлівський
консервний завод" та виконкому
Недригайлівської селищної ради, про
зміну договору найму житлового
приміщення. Виділено у користування
ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3 кімнату 1-5 площею
16,1 кв.м. та кімнату 1-6 площею 16,1 кв.м.
квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_4 виділено у
користування кімнату 1-4 площею 14,5 кв.м.
Кухню площею 11,4 кв.м., вбиральню площею
2,1 кв.м., коридор площею 19.9 кв.м.
залишено у загальному користуванні.
Зобов'язано ВАТ "Недригайлівський
консервний завод" укласти з ОСОБА_1
окремий договір найму на кімнату 1-5
площею 16,1 кв.м. та кімнату 1-6 площею 16,1
кв.м. квартири АДРЕСА_1.

Позивачка наполягає на тому, що нею та
сином ОСОБА_7 було приватизовано всю
квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з чим вона
та її син ОСОБА_7 набули у власність по ?
частині цієї квартири.

На підтвердження цього нею надано
свідоцтво про право власності на житло
від 27 липня 2005 року та витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 09 серпня 2005 року.

Проте, свідоцтво про право власності на
житло, видане ВАТ "Недригайлівський
консервний завод" ОСОБА_1 та ОСОБА_7,
посвідчує, що позивачці та її сину на
праві приватної власності належить
квартира (кімнати у квартирі спільного
заселення, будинок) за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 32,2 кв.м. (а.с.4).

З технічного паспорту, виданого ВАТ
"Недригайлівський консервний завод" на
ім'я ОСОБА_1, вбачається, що останній на
підставі Закону України "Про
приватизацію" передано у власність
квартиру посімейного, спільного
заселення, що складається з 2-х кімнат
житловою площею 32,2 кв.м., у тому числі:
1-а кімната площею 16,1 кв.м.. 2-а кімната
площею 16,1 кв.м., вбиральні 2,1 кв.м.,
коридору 19,9 кв.м. Загальна площа
квартири 32,2 кв.м. (а.с. 78-79).

З витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, копія
якого міститься на а.с.5, вбачається, що
квартира в АДРЕСА_1, належить на праві
спільної сумісної власності по ?
позивачці та її сину ОСОБА_7

Проте, суд критично ставиться до
вказаного доказу, оскільки такий витяг
не містить відомостей про площу майна,
яке знаходиться у власності, від якої
обраховано частки.

Згідно Інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна (а.с. 35), відомості про реєстрацію
права власності на приміщення АДРЕСА_1,
у Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, відсутні.

Отже, на підставі наявних документів
суд не може зробити висновок про те, що
позивачка є власницею всієї квартири
АДРЕСА_1. Але з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_1 є співвласницею
разом із сином частини квартири, а саме
двох кімнат площею 32,2 кв.м.

Відповідачем кімнати, виділеної йому у
користування за рішенням суду,
приватизовано не було.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Ст. 319 ЦК України встановила, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

А ст. 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Що стосується доводів представників
позивачки про порушення відповідачем
її права власності, то суд зазначає
наступне.

Сторони визнали, що всі три кімнати (дві
кімнати позивачки та її сина і третя
кімната, виділена у користування
відповідачу) мають двері, що
замикаються на замок і доступу до
кімнат один одного сторони не мають.
Позивачка пояснила, що в квартирі вона
не проживає. Ключі від квартири є у обох
сторін.

Будь-яких доказів того, що відповідач
перешкоджає позивачці вільно володіти,
користуватися та розпоряджатися своїм
майном стороною позивача не надано.

Представники позивача наполягали на
тому, що відповідач в своїй кімнаті не
проживає з двох причин. По-перше,
оскільки фактично проживає в іншій
квартирі цього ж будинку, по-друге,
кімната, виділена у користування
відповідачу, не придатна для
проживання.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не змогли
підтвердити, чи проживає чи не проживає
ОСОБА_4 у АДРЕСА_1. А підтвердили лише
незадовільний стан житлового
приміщення та відсутність ремонту в
квартирі.

Свідок ОСОБА_11, який є сусідом, навпаки
підтвердив, що незважаючи на те, що
відповідач ночує у жінки на 2-му
поверсі, але навідується до квартири
АДРЕСА_1 кожного дня, в його кімнаті є
шафа, металеві труби, інструмент.

Те, що відповідач часто заходить до кв.
АДРЕСА_1 підтвердила і свідок ОСОБА_12

На підтвердження непроживання
відповідача у квартирі, позивачкою
надано довідку №529 від 26 березня 2014
року (а.с.7), видану виконкомом
Недригайлівської селищної ради, з якої
вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований,
але не проживає за адресою: АДРЕСА_1.
Довідку видано на підставі свідчень
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

Проте, суд вказану довідку взяти до
уваги не може, оскільки, по-перше,
особи, на підставі свідчень яких її
видано, проживають на інших вулицях і з
довідки не вбачається, з яких підстав
ці особи свідчили селищній раді,
по-друге довідка не містить даних щодо
періоду, протягом якого ОСОБА_4 не
проживає за цією адресою.

Постанови ДІМ Недригайлівського РВ
УМВС України в Сумській області від 23
квітня 2010 року про відмову в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_4 за
ст. 185 КК України та від 28 квітня 2010 року
про відмову в порушенні кримінальної
справи за ст. 296 КК України за фактом
бійки між ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та
ОСОБА_16, так само з достовірністю не
свідчать про те, що відповідач
протягом року не проживає у спірній
квартирі.

Згідно довідки, виданої ОСОБА_4 філією
"Недригайлівський район електричних
мереж" ПАТ "Сумиобленерго" 14 травня 2014
року за 82-17/639 (а.с.67), станом на 14 травня
2014 року заборгованості за використану
електричну енергію за адресою АДРЕСА_1
о/р НОМЕР_1 немає, оплата проводиться
щомісяця.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що зазначення
квартири з літерою "А" відбулося через
те, що в квартирі є два лічильники, один
з яких знаходиться в приміщенні
квартири і показники з нього він не
знімає, бо споживач не визначений, не
має доступу до квартири, оскільки там
ніхто не проживає, і другий лічильник
винесений на зовнішню стіну будинку на
ім'я ОСОБА_4 Електролічильник
використовується, плата проводиться
регулярно, порушень опломбування ним
не виявлялось.

Як вбачається з довідки, виданої ПАТ
"Укртелеком" Сумська філія "Цех
телекомунікаційних послуг" №10 ОСОБА_4 15
травня 2014 року за № 590010/85-6 (а.с.66), 09
грудня 2002 року між ОСОБА_18 та ВАТ
"Укртелеком" в особі ОСОБА_19 було
укладено договір №1929 про надання
телекомунікаційних послуг, виконані
роботи по встановленню квартирного
телефонного номера НОМЕР_2 за домашньою
адресою: АДРЕСА_1, яким він користується
по сьогоднішній день.

Крім того, відповідачем подано
документи, які свідчать про те, що він
займається будівництвом та
оформленням індивідуального гаража по
АДРЕСА_1 (а.с.68-71).

До того ж, суд має зауважити, що іншого
постійного житла відповідач не має.

Періодичне перебування відповідача (за
словами ОСОБА_4 він там "ночує") в
квартирі теперішньої дружини (квартира
належить на праві власності останній
та її дочці) не свідчить про
відсутність його у отриманому ним
відповідно до закону житловому
приміщенні, яке він вважає своїм
житлом.

Щодо доводів сторони позивача про
непридатність житла, а саме приміщення
АДРЕСА_1, для проживання, суд зазначає
наступне.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Отже, втрата права користування житлом
не ставиться в залежність від
наявності чи відсутності ремонту в
ньому.

Позивачка не заперечувала, що в
спільному користуванні залишаються
вбиральня та коридор, в якому зараз
облаштовано "санвузол".

Отже, в квартирі є водопостачання, в
кімнаті відповідача - електроенергія. А
відсутність в квартирі батарей для
опалення не робить неспроможним
проживання в такій квартирі.

Встановлена актом обстеження
житлово-комунальних умов проживання
від 12 травня 2014 року (а.с.61)
непридатність квартири для проживання
не робить це приміщення нежитловим і не
свідчить, що ця квартира не може бути
житлом у розумінні ст. 8 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

Відповідно до ст. 60 ЦКП України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу

Враховуючи, що позивачкою не надано
достатніх доказів того, що відповідач
понад встановлені законом строки не
проживає у квартирі АДРЕСА_1 без
поважних причин, у задоволенні позову
про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И
В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа:
Недригайлівський РС УДМС України в
Сумській області, про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Сумської області через Охтирський
міськрайонний суд Сумської області
шляхом подачі апеляційної скарги в 10
денний строк з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні, в той же строк з дня
отримання копії рішення.

Суддя: А. Б. Діска