Справа № 185/3049/14-ц
Провадження № 2/185/1644/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого судді
Болдирєвої У.М.

при секретарі Муржиєвій І.О.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Павлограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
вселення та встановлення порядку
користування будинком,

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулась з
позовом до ОСОБА_2 про вселення та
встановлення порядку користування
будинком.

В обґрунтування позову позивачка
посилається на те, що вона є власником
жилого будинку АДРЕСА_1 01 березня 2002
року у цьому будинку була
зареєстрована ОСОБА_2 як член сім'ї
власника житла, оскільки на той момент
була дружиною сина позивачки ОСОБА_4.
Рішенням суду від 25 червня 2012 року шлюб
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.
Починаючи з 2007 року ОСОБА_2 почала
чинити перешкоди позивачці у
користуванні будинком, змінила замки
на воротах та вхідних дверях і не
пускає позивачку у будинок для
проживання.

Тому позивачка просить визначити
порядок користування жилим будинком
АДРЕСА_1 виділити у її користування
кімнату, що має спільні входи до інших
кімнат, залишити у загальному
користуванні придомову територію,
нежилі та підсобні приміщення, вселити
її у будинок АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги, пояснила, що
бажає проживати у власному будинку, але
відповідачка не пускає її, не дає ключі.

Відповідачка у судовому засіданні
позов не визнала, у письмовому
запереченні посилалася на те, що
користується будинком АДРЕСА_1 на
законних підставах, вселилася до
будинку як член сім'ї власника і
зареєстрована у ньому, ніколи не чинила
перешкод позивачці у користуванні
будинком, у позивачки є ключі від всіх
приміщень, вона не заперечує проти
проживання позивачки у будинку, але
позивачка сама не бажає користуватися
спірним домоволодінням. Виділення у
користування позивачці конкретних
жилих приміщень у будинку фактично
позбавить відповідачку та її дітей
права користування ними, чим будуть
порушені їхні права, крім того
позивачка як власниця будинку має
право користуватись всіма його
частками.

У судовому засіданні відповідачка
пояснила, що дійсно позивачка просила
надати їй ключі від будинку, але вона не
дала ключі, тому що у позивачки ключі
вже є, крім того вона проживає в будинку
з дитиною і ключі одні на двох.
Фізичних перешкод у проникненні у двір
чи будинок вона ніколи позивачці не
чинила.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
право власності на будинок АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
23 липня 2001 року приватним нотаріусом
ОСОБА_5 (а.с.18).

З 01 березня 2002 року у будинку АДРЕСА_1
зареєстрована та проживає ОСОБА_2
(а.с.11-12) .

Відповідач перебувала у
зареєстрованому шлюбі з сином власника
будинку і вселилася до спірного
будинку в якості члена сім'ї власника.
На теперішній час шлюб розірвано.

Квартальним комітетом №6 м.Павлограда
07 серпня 2012 року та 31 серпня 2013 року
були складені акти у тому, що ОСОБА_2 не
пустила ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_1,
відмовилася надати ключі від будинку
та воріт (а.с.6-7).

07 вересня 2013 року до чергової частини
Павлоградського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області надійшла
заява ОСОБА_1 за фактом перешкоджання
проживання за адресою АДРЕСА_1. В ході
перевірки було встановлено, що 07
вересня 2013 року ОСОБА_1 прийшла до свого
будинку, але колишня невістка ОСОБА_2
відмовилася впускати її до будинку.
ОСОБА_2 категорично заперечує вказаний
факт та пояснює, що ОСОБА_1 має ключі від
будинку та перешкод до проживання вона
не здійснювала (а.с.8).

Таким чином у судовому засіданні
встановлено, що відповідачкою на
вимогу власниці будинку не були надані
ключі від вхідних дверей та воріт, чим
було порушено право позивачки на
користування належним їй майном.

За змістом ст.317, 319, 321 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном на власний розсуд, ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності чи обмежений у його
здійсненні.

Тому позовні вимоги в частині вселення
позивачки до будинку АДРЕСА_1
підлягають задоволенню.

Припинення сімейних відносин з
власником житла не позбавляє колишніх
членів сім'ї права користування
займаним приміщенням.

Частиною першою ст.405 ЦК України
встановлено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Тому позовні вимоги про встановлення
порядку користування будинком
задоволенню не підлягають.

Судові витрати, понесені позивачем на
сплату судового збору (а.с.1) підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача пропорційно до задоволених
позовних вимог як передбачено ч.1 ст.88
ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд.

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 243 (двісті сорок
три) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: У. М. Болдирєва