Справа № 249/2354/14-ц
У Х В А Л А

іменем України

06 червня 2014 р.
м.Шахтарськ

Шахтарський міськрайонний суд
Донецької області в складі :

головуючого - судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі - Коваленко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання відділу Державної
виконавчої служби Шахтарського МРУЮ у
Донецької області про тимчасове
обмеження у праві виїзду громадянина
за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Відділ Державної виконавчої служби
Шахтарського МРУЮ звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду громадянина за межі
України, мотивуючи свої вимоги тим, що у
відділі державної виконавчої служби
Шахтарського МРУЮ, перебуває зведене
виконавче провадження № 43141282 з
примусового виконання виконавчих
документів: вимоги № Ф-160/2, виданої
23.07.2013 року УПФУ в м.Шахтарську та
Шахтарському районі, про стягнення з
ОСОБА_1 на користь УПФУ в м.Шахтарську
та Шахтарському районі боргу 1194,03 грн.
(залишок - 1020,19 грн.); вимоги № Ф-597-25,
виданої 31.01.2014 року Шахтарською ОДПІ,
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
Шахтарської ОДПІ боргу 2238,86 грн.; вимоги
№ Ф-66-25, виданої 31.01.2014 року Шахтарською
ОДПІ, про стягнення з ОСОБА_1 на користь
Шахтарської ОДПІ боргу 173,84 грн.

Нерухоме майно за боржником не
зареєстровано. Грошові кошти на
рахунках боржника в установах банків
відсутні.

28.04.2014 року винесено постанову про
арешт всього нерухомого майна боржника
та оголошено заборону відчуження.

06.05.2014 року надіслано запит до
Управління Державного земельного
агентства у м.Шахтарську та
Шахтарському районі щодо виявлення за
боржником земельних ділянок. Згідно
відповіді, земельні ділянки за
боржником не зареєстровані.

Заборгованість за виконавчим
документом № Ф-160/2 з урахуванням
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій складає 1172,98
грн., за виконавчим документом № Ф-597-25 -
2496,14 грн., за виконавчим документом №
Ф-66-25 - 224,61 грн., а всього - 3893,73 грн.

Просили встановити ОСОБА_1 тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України до виконання зобов"язань за
рішенням.

В судове засідання представник відділу
державної виконавчої служби Косінов
Б.В не з»явився, надав суду заяву в якій
просив розглядати справу в його
відсутності.

Судом встановлено наступні факти.

В провадженні відділу державної
виконавчої служби Шахтарського МРУЮ,
перебуває зведене виконавче
провадження № 43141282 з примусового
виконання виконавчих документів:
вимоги № Ф-160/2, виданої 23.07.2013 року УПФУ
в м.Шахтарську та Шахтарському районі,
про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ
в м.Шахтарську та Шахтарському районі
боргу 1194,03 грн. (залишок - 1020,19 грн.);
вимоги № Ф-597-25, виданої 31.01.2014 року
Шахтарською ОДПІ, про стягнення з
ОСОБА_1 на користь Шахтарської ОДПІ
боргу 2238,86 грн.; вимоги № Ф-66-25, виданої
31.01.2014 року Шахтарською ОДПІ, про
стягнення з ОСОБА_1 на користь
Шахтарської ОДПІ боргу 173,84 грн.

Нерухоме майно за боржником не
зареєстровано. Грошові кошти на
рахунках боржника в установах банків
відсутні.

28.04.2014 року винесено постанову про
арешт всього нерухомого майна боржника
та оголошено заборону відчуження.

06.05.2014 року надіслано запит до
Управління Державного земельного
агентства у м.Шахтарську та
Шахтарському районі щодо виявлення за
боржником земельних ділянок. Згідно
відповіді, земельні ділянки за
боржником не зареєстровані.

Заборгованість за виконавчим
документом № Ф-160/2 з урахуванням
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій складає 1172,98
грн., за виконавчим документом № Ф-597-25 -
2496,14 грн., за виконавчим документом №
Ф-66-25 - 224,61 грн., а всього - 3893,73 грн.

Згідно п.18 ч.1 ст.11 Закону України „ Про
виконавче провадження» державний
виконавець має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов»язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов»язань за
рішеннями.

Згідно ст.377-1 ЦПК України, питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

З листа Верховного Суду України "Судова
практика щодо вирішення питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України" вбачається, що за змістом
п.18 ч.3 ст.11 Закону Про виконавче
провадження № 606-XIV державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов"язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов"язань за рішенням.

Отже, з погляду значення
словосполучення "ухилення від
виконання зобов"язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1
ст.6 Закону № 3857-ХІІ та у п.18 ч.3 ст.11
Закону № 606-ХІV, позначає з об"єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов"язків, тобто коли боржник свідомо
ухиляється від виконання - має змогу
виконати зобов"язання у повному обсязі
або частково, але не робить цього без
поважних причин. У зв"язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов"язання,
не може вважатися винною в ухиленні,
поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України
наявність умислу та обставин, які є
предметом посилання суб"єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого питання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов"язання".

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов"язань, а за ухилення
від їх виконання.

Дослідивши матеріали надані державним
виконавцем суд вважає, що необхідно
відмовити в задоволенні подання,
оскільки державний виконавець не
обґрунтував необхідність додаткового
заходу впливу з метою належного
виконання боржником виконавчого
провадження у вигляді тимчасово
обмеження у праві виїзду за межі
України. Законом не передбачено
обов»язкове обмеження в праві виїзду
за межі України при наявності
невиконаних зобов»язань, а лише
встановлена така можливість при
наявності відповідних підстав.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що боржник має можливість та
намір виїхати за межі України та факту
ухилення від виконання зобов"язань, що
він дійсно свідомо не виконував
належні до виконання зобов"язання в
повному обсязі або частково.

До того ж згідно ст.2 Протокола № 4 до
«Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод» зазначено, що
кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися та вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території. Кожен вільний залишати
будь-яку державу, включно зі своєю
власною.

Згідно ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Громадянин України не може бути
позбавлений права в будь-який час
повернутися в Україну.

Керуючись ст.6 п.2,5 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в»їзду в
Україну», п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», ст.33
Конституції України, ст.2 Протокола № 4
до «Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод», ст. 293 ч.1 п.24-1,
377-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання відділу
Державної виконавчої служби
Шахтарського МРУЮ Донецької області
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п»яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п»яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя
Н.Ф.Карабаза