У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

04 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Фонду соціального захисту інвалідів,
третя особа - директор Фонду
соціального захисту інвалідів
Забокрицький Ігор Романович про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 06 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що з 20 липня 2011 року він
працював у Фонді соціального захисту
інвалідів на посаді начальника відділу
контрольно-ревізійної роботи, а з 15
березня 2012 року на посаді начальника
відділу внутрішнього аудиту. Наказом
директора фонду від 8 липня 2013 року його
було звільнено за прогул без поважних
причин відповідно до п. 4
ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи звільнення незаконним,
позивач просив поновити його на роботі
та стягнути з відповідача на свою
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 09 липня 2013 року до
дня поновлення на роботі.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 06 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 19
лютого 2014 року, у задоволенні позову
було відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, докази та обставини, на які
посилається заявник, були предметом
дослідження судами і при їх
дослідженні та встановленні судами
дотримані норми процесуального та
матеріального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 06 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 19 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун О.В. Ступак &nbsp;
С.П. Штелик