інстанції: Івасюта Л.В. Провадження №
22-ц/773/902/14 Категорія: 41 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Веремчук Л.М.

суддів - Овсієнка А.А.,
Лівандовської-Кочури Т. В.,

при секретарі Кирилюку О.О.

з участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням, встановлення порядку
користування житловим приміщенням за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_5 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

21 жовтня 2013 року ОСОБА_1 в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_4 звернулася до суду з
вказаним позовом зазначивши, що
квартира АДРЕСА_1 у м. Луцьку з 15.11.2007
року перебуває у спільній власності її,
її малолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідача - її діда,
ОСОБА_5. На даний час вона та відповідач
по справі не можуть досягти згоди щодо
порядку користування житлом. Останній
одноосібно користується вищевказаною
квартирою, після смерті своєї дружини -
ОСОБА_6 Влаштовує у квартирі сварки,
виставив з квартири її речі, замінив
без її відому замки від вхідних дверей
квартири, ключі від яких дати їй
відмовляється. Вона з родиною іншого
постійного місця проживання не має

Просить зобов'язати ОСОБА_5 усунути
перешкоди в користуванні належної їй
та її малолітньому синові ОСОБА_4
квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її -
та її малолітнього сина у дану
квартиру. Встановити порядок
користування житлом шляхом виділення
їй і її синові ОСОБА_4 окремого
приміщення у вигляді кімнати площею 16,7
квадратних метрів, коридор, кухню та
санвузол залишити в загальному
користуванні, розділити між нею та
відповідачем - ОСОБА_5 в рівних частинах
особові рахунки по утриманню квартири.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 квітня 2014 року
позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_1 та малолітньому
ОСОБА_4 належної їм на праві спільної
часткової власності квартири АДРЕСА_1
шляхом вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у
квартиру АДРЕСА_1.

В задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із даними рішеннями
суду, відповідач ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
вказане рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволені позову
відмовити.

Заслухавши пояснення позивача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а судове рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції, ч. 1 ст.
321 ЦК право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК,
які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням
положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням в обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ст. 358 ЦК України
володіння, користування і
розпорядження майном при спільній
частковій власності провадиться за
згодою всіх учасників.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Судом першої інстанції встановлено і
це відповідає наявним в матеріалах
справи доказам, яким суд дав правильну
правову оцінку, що власником квартири
АДРЕСА_1 у м. Луцьку відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
№788-р/32 від 15 листопада 2007 року є
позивач ОСОБА_1, її малолітня дитина
ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_5та ОСОБА_6 (а.с.
55).

Спірне житло на праві спільної
часткової власності належало
відповідачу ОСОБА_5, його дружині
ОСОБА_6, ОСОБА_1 та її малолітньому сину
ОСОБА_4 (по 1/4 частці кожному).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. дружини
ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_5 успадкував, ?
частки вищевказаного житлового
приміщення(спадкова справа №6/2013,
зареєстровано в реєстрі за №1347).

Тобто на момент розгляду справи
відповідач та позивач (разом з
малолітнім сином ) є власниками по 1/2
частки квартири АДРЕСА_2.

Отже, у зв'язку з тим, що кожному
учаснику спільної часткової власності
належить обмежене право власності на
спільну річ, змістом внутрішніх
правовідносин спільної власності є
право і обов'язок кожного співвласника
узгоджувати свою поведінку щодо
володіння, користування і
розпорядження спільним майном з іншими
власниками. Однак, як вбачається з
матеріалів справи, відповідач
користується всією квартирою, зайнявши
обидві жилі кімнати. Незважаючи на те,
що позивач разом з малолітньою дитиною
має право власності на 12 частину
квартири, вони діями відповідача
фактично позбавлені права проживання
та користування належною їм часткою
квартири, тому їх право підлягає
захисту.

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимога ОСОБА_1 щодо
зобов'язання відповідача усунути
перешкоди їй та синові у користуванні
квартирою є обгрунтована та підлягає
до задоволення.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у
п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду
України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку», у разі
якщо апеляційна скарга подана на
рішення щодо частини вирішених вимог,
суд апеляційної інстанції відповідно
до принципу диспозитивності не має
права робити висновки щодо не
оскаржуваної частини рішення ні в
мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення.

Як вбачається зі справи, відповідач
ОСОБА_5 оскаржує рішення в частині
задоволення позову про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням шляхом вселення. В решті
частини рішення ніким не оскаржується.
Тому відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
рішення суду першої інстанції в межах
апеляційного оскарження в даній
частині, а підстави для перевірки
рішення суду в решті частини відсутні.

Таким чином, виходячи із визначених ст.
303 ЦПК України меж розгляду справи
апеляційним судом колегія суддів
приходить до висновку, що при вирішенні
даної справи суд на підставі
встановлених в судовому засіданні
фактів, що підтверджуються належними
доказами, вірно визначив характер
спірних правовідносин між сторонами і
правові норми, що їх регулюють, та
прийшов до правильного висновку про
відсутність правових підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням норм
процесуального та матеріального права,
а зазначені в ньому висновки
відповідають обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 квітня 2014 року
у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: