АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №686/903/14-ц
Провадження №22-ц/792/1406/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В.,
Юзюка О.М.,

при
секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю представника
позивача ОСОБА_1,

представника відповідачки
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 7 травня
2014 року,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів.

ОСОБА_3 зазначив, що 29 серпня 2008
року між ним і ОСОБА_4 був укладений
попередній договір, за умовами якого
остання зобов'язалася до 4 грудня 2008
року продати, а позивач - купити
земельну ділянку площею 1000 кв.м. по
АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка). Під
час підписання цього договору сторони
погодили вартість земельної ділянки в
сумі 339045 грн. і позивач передав ОСОБА_4
43000 грн. авансу. Основний договір не був
укладений, оскільки відповідачка у
визначений строк не з'явилася до
нотаріуса, внаслідок чого відповідно
до умов попереднього договору остання
має повернути позивачеві аванс і
сплатити йому пеню в розмірі 100 % цього
авансу. 31 грудня 2013 року позивач
направив ОСОБА_4 вимогу про повернення
коштів, однак остання проігнорувала її.

У зв'язку з цим, ОСОБА_3 просив суд
стягнути з ОСОБА_4 аванс і пеню на
загальну суму 86000 грн.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 7 травня 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 86000 грн. грошових
коштів і 860 грн. судового збору, а всього
- 86860 грн.

Суд керувався тим, що
відповідачка безпідставно відмовилася
від продажу земельної ділянки ОСОБА_3,
тому вона має повернути останньому
одержаний аванс і сплатити позивачеві
неустойку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Заперечуючи проти апеляційної
скарги, представник позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_1 зазначив, що рішення
суду є законним та обґрунтованим, а
тому відсутні підстави для його
скасування.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що на підставі
рішення Хмельницької міської ради від
28 травня 2008 року № 29 ОСОБА_4 набула
право власності на земельну ділянку. 16
липня 2008 року вона одержала державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯД № 015936.

29 серпня 2008 року ОСОБА_4 і ОСОБА_3
уклали попередній договір, посвідчений
приватним нотаріусом Хмельницького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язалася
до 4 грудня 2008 року продати, а ОСОБА_3 -
купити земельну ділянку. Продаж
земельної ділянки мав бути вчинений
сторонами за 339045 грн., що на момент
укладення цього договору за офіційним
курсом Національного банку України
становило 70000 доларів США.

На підтвердження свого наміру на
укладення договору купівлі-продажу
земельної ділянки ОСОБА_3 до підписання
попереднього договору сплатив ОСОБА_4
43000 грн. авансу.

Укладаючи попередній договір,
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 домовилися, що у
випадку безпідставної відмови покупця
від купівлі земельної ділянки у строк,
встановлений цим договором, сума
авансу залишається у продавця (п. 9), а у
випадку безпідставної відмови
продавця від продажу земельної ділянки
в указаний строк продавець повертає
покупцеві суму одержаного авансу та
сплачує пеню в розмірі 100 відсотків
суми цього авансу (п. 10).

Основний договір не був укладений
сторонами.

Зазначені обставини визнані
сторонами та підтверджуються наявними
у справі письмовими доказами.

Статтею 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 635 ЦК
України попереднім є договір, сторони
якого зобов'язуються протягом певного
строку (у певний термін) укласти
договір в майбутньому (основний
договір) на умовах, встановлених
попереднім договором. Сторона, яка
необґрунтовано ухиляється від
укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) /ст. 610 ЦК України/.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України
дає підстави для висновку, що,
установлюючи презумпцію вини особи,
яка порушила зобов'язання, чинне
законодавство покладає на неї
обов'язок довести відсутність своєї
вини. Боржник звільняється від
відповідальності лише у тому випадку,
коли він доведе відсутність своєї вини
у порушенні зобов'язання.

В ході судового розгляду свідки
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтвердили, що в
обумовлений сторонами день, тобто 4
грудня 2008 року, ОСОБА_3 з'явився до
приватного нотаріуса ОСОБА_5 для
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу земельної ділянки.

З акту від 4 грудня 2008 року,
складеного позивачем ОСОБА_3 та
свідками ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 5),
вбачається, що у той день з 10 до 11 години
ОСОБА_4 не прибула до нотаріуса для
укладення основного договору.

Довідки приватного нотаріуса
ОСОБА_5 (а.с. 24, 44) вказують на те, що
ОСОБА_4 не з'явилася до нотаріуса для
укладення договору купівлі-продажу
земельної ділянки, не підготовила та не
надала нотаріусу документи, необхідні
для нотаріального посвідчення цієї
угоди.

До того ж, в судовому засіданні
ОСОБА_4 визнала, що вона всупереч умов
попереднього договору не одержувала
витягу з бази даних автоматизованої
системи ведення державного земельного
кадастру станом на 4 грудня 2008 року та
не замовляла звіту про експертну
грошову оцінку земельної ділянки, які
були необхідними для посвідчення
договору купівлі-продажу земельної
ділянки.

Показання свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9
щодо прибуття 4 грудня 2008 року ОСОБА_4 до
нотаріуса для нотаріального
посвідчення основного договору не
узгоджуються з іншими доказами по
справі, тому суд першої інстанції
правомірно не взяв ці свідчення до
уваги.

Отже, досліджені у справі докази
вказують на те, що ОСОБА_4 не вчинила
конкретних дій, визначених умовами
попереднього договору, на укладення
договору купівлі-продажу земельної
ділянки.

ОСОБА_4 не довела, що порушення
зобов'язання за попереднім договором
сталося не з її вини. Натомість,
матеріали справи не містять даних про
відмову ОСОБА_3 від купівлі земельної
ділянки.

За таких обставин суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
відповідачка необґрунтовано ухилилася
від укладення основного договору, тому
вона має повернути останньому
одержаний аванс і сплатити позивачеві
штрафні санкції.

Сплата продавцем суми, що
відповідає розміру одержаного ним
авансу, за ухилення від продажу
земельної ділянки, є мірою
відповідальності останнього за
невиконання умов попереднього
договору.

За своєю правовою природою
вказана сума є штрафом, тобто одним із
видів неустойки. Сторони попереднього
договору не позбавлені права
застосувати штрафні санкції за
невиконання визначених у договорі
зобов'язань. Те, що у попередньому
договорі ця сума помилково названа
пенею, не звільняє ОСОБА_4 від її сплати.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку дослідженим доказам. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
указаних висновків суду.

Посилання відповідачки на сплив
позовної давності не відповідають
фактичним обставинам справи та нормам
чинного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу /ст. 256 ЦК
України/.

В силу ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як передбачено ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За зобов'язанням з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання. За
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

У попередньому договорі не
встановлений строк (термін), до якого
ОСОБА_4 мала сплатити ОСОБА_3 аванс і
неустойку, тому останній мав право
вимагати у відповідачки виконання
цього обов'язку у будь-який час.

31 грудня 2013 року ОСОБА_3 пред'явив
ОСОБА_4 вимогу про повернення авансу та
сплату неустойки на протязі семи днів,
тобто до 8 січня 2014 року включно.
ОСОБА_4 не виконала вимогу позивача,
внаслідок чого саме з цієї дати у
останнього виникло право на позов і
почався перебіг позовної давності.

ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом 16 січня 2014 року, отже, загальна
та спеціальна позовна давність не
сплила.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 7 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Сарбей
В.Л.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 20