АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/2206/2014
Головуючий у І інстанції: Войтенко Т.В.
Доповідач: Корчевний Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської
О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Охневській Т.В.,
Лужецькій І.С., Меєчко Д.П.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника третьої особи Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва - Шевченко Олени
Олегівни на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 18 квітня 2013
року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
розпискою, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором
позики.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 01.08.2012 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було укладено договір позики, за
яким позивачка передала у власність
ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 130 000
грн., 5000 дол. США, що становить 39 950,00 грн.
та 4 000 Євро, що становить 39 240,00 грн., що
разом складає 209 190,00 грн., терміном до 31
грудня 2012 року, про отримання яких
відповідачка склала розписку.

Всупереч умовам договору позики,
відповідачка зобов'язання належним
чином не виконала, позику позивачу не
повернула, що стало підставою для
звернення з даним позовом, в якому
ОСОБА_2 просила стягнути на її користь з
відповідачки ОСОБА_3 суму боргу за
розпискою у розмірі 209 190,00 грн. та
витрати по оплаті судового збору.

Рішенням Подільського районного
суду м. Києва від 18 квітня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) 130 000 грн., 5000 дол. США, що
становить 39 950,00 грн. та 4 000 Євро, що
становить 39 240,00 грн. заборгованості за
договором позики, що разом складає 209
190,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) 2091,90 грн. судового збору

В апеляційній скарзі представник
третьої особи Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва - Шевченко Олена Олегівна,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішенням,
яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що вказане рішення є
незаконним та необґрунтованим,
оскільки судом порушено норми ст. 1048 ЦК
України, ст.ст. 212, 213 ЦПК України.

Зазначає, що на підставі
вказаного рішення Подільського
районного суду м.Києва, ОСОБА_3
звернулася до суду з позовною заявою,
якою просить, зокрема, зобов'язати ДПІ
у Подільському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві повернути їй 130 000 грн., 5000 дол.
США, що становить 39 950,00 грн. та 4 000 Євро,
що становить 39 240,00 грн., що разом
складає 209 190,00 грн.

Також апелянт посилається, що
згідно ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, на
підтвердження укладення договору може
бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором чи законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки НБУ.

Посилається, що в п.8 Договору від
01.08.2012 р., укладеного ОСОБА_2
(позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник),
який нотаріусом не засвідчено і на
підставі якого суд ухвалив оскаржуване
апелянтом рішення, зазначено, що
сторонам роз'яснено зміст ст.1047, 1048 ЦК
України. Оскільки ні проценти, ні
неустойку за вказаним договором
позикодавець не просила стягнути,
апелянт вважає цей Договір удаваним
правочином.

Вказує, що умовами п.п.9 п.9 договору
позики від 01.08.2012 р. передбачено, що
чоловік (дружина) кожної із сторін
згоден (згодна) з укладенням вказаного
договору, а в матеріалах справи
відсутні докази такої згоди.

Звертає увагу, що на момент
звернення гр. ОСОБА_3 до слідчого СУ
Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві договору позики від 01.08.2012 р.
надано не було, що свідчить про його
підроблення після 04.10.2012 р., тобто
надання відповіді про відсутність
таких доказів у слідства листом за
№55/У-2337.

Враховуючи вищевказане, вважає, що
договір позики від 01.08.2012 р. є
підробленим з метою забезпечення
можливості на підставі нього ОСОБА_3
звернутися до суду з позовом, зокрема,
про зобов'язання ДПІ у Подільському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві
повернути їй 130 000 грн., 5000 дол. США, що
становить 39 950,00 грн. та 4 000 Євро, що
становить 39 240,00 грн., що разом складає 209
190,00 грн. (кошти, що вилучені СУ
Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві при розслідуванні кримінальної
справи №07-14069 щодо ОСОБА_4 за ознаками
вчинення злочину, передбаченого ст.307
КК України).

Колегія суддів, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції
встановлено, та знайшло підтвердження
матеріалами справи, що 01.08.2012 року між
ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3
(позичальник) було укладено договір
позики (а.с.4), за яким позивачка
передала у власність відповідачки
грошові кошти у розмірі 130 000 грн., 5000
дол. США, що становить 39 950,00 грн. та 4 000
Євро, що становить 39 240,00 грн.
заборгованості за договором позики, що
разом складає 209 190,00 грн., терміном до 31
грудня 2012 року, про отримання яких
відповідачка склала розписку (а.с.5).

Станом на день розгляду справи
судом першої інстанції , борг ОСОБА_3 не
повернула, оригінал розписки
зберігається у ОСОБА_2, а відтак, права
позивача підлягають захисту судовим
рішенням.

Відповідно до розписки, сума
позики становить 130 000 грн., 5000 дол. США,
що становить за курсом НБУ (1 дол. СЩА =
7,99 грн.) 39 950,00 грн. та 4 000 Євро, що
становить за курсом НБУ (1 євро = 9,81 грн.)
39 240,00 грн., що разом складає 209 190,00 грн..

Згідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК
України, на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Оскільки відповідачка не
виконала умови укладеного з позивачем
договору позики, не повернула борг, суд
вірно прийшов до висновку про
обґрунтованість вимог позивача, а
відтак про їх задоволення.

Крім того, заявлені позовні
вимоги представник ОСОБА_3 визнав, що в
силу вимог ст. 174 ЦПК України є
підставою для задоволення позову.

Суд першої інстанції вірно
визначив, що за таких обставин позов
ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному
обсязі, відтак стягнув на її користь з
ОСОБА_3 суму боргу 130 000 грн., 5000 дол. США,
що становить 39 950,00 грн. та 4 000 Євро, що
становить 39 240,00 грн. заборгованості за
договором позики, що разом складає 209
190,00 грн.

Також судом першої інстанції
вірно, відповідно до ст. 88 ЦПК України ,
з відповідача стягнуто на користь
позивача 2091,90 грн. судового збору.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення норм ст.1047 ЦК України не
знайшли підтвердження матеріалами
справи, з яких вбачається, що вказаний
договір позики від 01.08.2012 р. є в
наявності, зберігається у позивача,
факт передачі зазначених у ньому
грошових коштів вказано в розписці, та
підтверджується сторонами. Крім того,
договір позики є дійсним, ніким не
оспорювався в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги, що
оскільки ні проценти, ні неустойку за
вказаним договором позикодавець не
просила стягнути, то цей Договір є
удаваним правочином, теж не знайшли
свого підтвердження, оскільки
відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором чи законом. Суд вважає, що це
не імперативна норма закону, а виключно
право позикодавця, яким він може
скористатися на власний розсуд.

Зазначені апелянтом доводи , що
умовами п.п.9 п.9 договору позики від
01.08.2012 р. передбачено, що чоловік
(дружина) кожної із сторін згоден
(згодна) з укладенням вказаного
договору, а в матеріалах справи
відсутні докази такої згоди, суд вважає
такими, що на правильність рішення суду
не впливають, оскільки зазначене в
договорі застереження факт передачі
грошових коштів не спростовує, та
предметом поділу майна подружжя чи
інших позовних вимог майнового
характеру не являється.

Крім того, вказаний апелянтом
факт, що на момент звернення гр. ОСОБА_3
до слідчого СУ Подільського РУ ГУ МВС
України в м. Києві договору позики від
01.08.2012 р. надано не було, не свідчить про
його підроблення після 04.10.2012 р.,
оскільки право позикодавця вимагати
повернення суми боргу є непорушним, і
він може скористатися цим правом в
будь-який час.

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти, належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у цій справі та відсутності
підстав для його

зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315 та 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу представника
третьої особи Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва - Шевченко Олени Олегівни -
відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 18 квітня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: