АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/505/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1669/14
Головуючий у 1-й інстанції Степаненко Ю.
Доповідач Карнаух П. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Карнауха П.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі: Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 15 квітня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
місцевого суду з вказаним позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, посилаючись на те, що
12.08.2013 року було порушено кримінальне
провадження за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194
КК України, у ході проведення якого
було встановлено, що 11.08.2013 р. о 16:50
годині з вини малолітніх дітей - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, які бавилися
піротехнічними засобами, виникла
пожежа на подвір»ї будинку позивача,
внаслідок якої згорів автобус ЛАЗ,
державний номерний знак НОМЕР_1, про що
встановлено постановою слідчого СВ
Кременчуцького РВ УМВС України в
Полтавській області від 15.08.2013 року,
якою кримінальне провадження було
закрито з тієї підстави, що на момент
вчинення правопорушення діти не
досягли віку, з якого настає
кримінальна відповідальність.

У зв'язку з цим просив стягнути з
відповідачів у солідарному порядку
матеріальну шкоду у розмірі 19 020,66 грн.
та завдану моральну шкоду в розмірі 20
000,00 грн., витрати, пов'язані з
проведенням експертизи, у розмірі 500,00
грн. та судовий збір 200,00 грн.

Рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 15 квітня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, судових витрат
відмовлено.

ОСОБА_1 подав на вказане рішення
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення місцевим судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення учасників процесу,дійшла
висновку про задоволення апеляційної
скарги з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення місцевого суду зазначеним
вимогам не відповідає.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Згідно статті 61 цього Кодексу вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Як установлено судом першої інстанції,
підтверджується наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, що внаслідок пожежі, яка
сталася 11.08.2013 року, згорів належний
позивачу ОСОБА_1 на праві приватної
власності автобус «ЛАЗ» 695Н СПГ,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Постановою слідчого СВ Кременчуцького
РВ УМВС України в Полтавській області
Хорольського А.В. від 15.08.2013 року
кримінальне провадження внесене 12.08.2013
року до єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0001109 закрито у
зв'язку з відсутністю у діянні
малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України (а.с.
6).

Постановою встановлено, що 11.08.2013 року,
близько 16:50 год., невідома особа,
знаходячись біля приватного
домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом підпалу
автобуса ЛАЗ ВІ 2352 АА спричинила ОСОБА_1
матеріального збитку на суму 25 000,00
грн. Згідно акту про пожежу від 11.08.2013
року, загоряння належного позивачу
ОСОБА_1 автобусу сталася в результаті
дитячих - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 -
пустощів з вогнем. Вказана постанова не
оскаржена та набрала законної сили.

Батьками малолітніх ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_2; ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_3; ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5, - ОСОБА_4

Згідно Висновку № 10/442/13 від 10.10.2013 р. про
оцінку колісного транспортного засобу
автобуса ЛАЗ 695 Н СПГ, державний
номерний знак НОМЕР_2, належного ОСОБА_1,
його середня ринкова вартість складає
19020,66 грн. (а.с. 8-11).

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив із того, що
позивачем не надано беззаперечних
доказів, що підтверджують завдання
шкоди внаслідок пошкодження автобуса
під час пожежі у результаті спільних
дій малолітніх дітей відповідачів;
постанова слідчого про закриття
кримінального провадження не містить
висновку про суб'єктивну та об'єктивну
сторону кримінального правопорушення
про причетність саме цих дітей до
заподіяння шкоди внаслідок підпалу
автобуса та не конкретизує, яка саме
малолітня дитина вчинила протиправні
дії, а також не надано доказів щодо
завдання йому моральної шкоди.

З таким висновком місцевого суду
колегія суддів не може погодитися з
огляду на таке.

За приписом ст.1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень частини ст. 1181ЦК
України, якщо шкода завдана спільними
діями кількох малолітніх осіб, вона
відшкодовується їхніми батьками
(усиновлювачами), опікунами в частці,
яка визначається за домовленістю між
ними, а в разі неможливості досягнення
домовленості - за рішенням суду. При
цьому суд може брати до уваги вік
малолітніх, участь кожного
малолітнього у завданні шкоди, можливе
часткове відшкодування шкоди в
добровільному порядку тощо. В даному
випадку відповідальність батьків
(усиновлювачів) та опікунів будується
на дольовому принципі, оскільки
безпосередньо самі ці особи не є
завдавачами шкоди, а отже до них не
можна застосувати положення статті 1190
ЦК про солідарну відповідальність
осіб, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Слід звернути увагу на те, що положення
ч. 3 ст. 61 ЦПК України фактично
позбавляють особу, вину якої
встановлено вироком у кримінальній
справі або постановою у справі про
адміністративне правопорушення,
можливості спростувати наявність
такої вини. Проте вказана процесуальна
норма не дає підстав за будь-яких
обставин вважати не винною особу,
відносно якої не порушувалося
кримінальне провадження і не складався
протокол про адміністративне
правопорушення. У цьому випадку вину
такої особи може бути підтверджено чи
спростовано іншими належними і
допустимими доказами, передбаченими
ЦПК України (ст. 57), зокрема, висновком
судової експертизи, письмовими
доказами тощо.

Як роз'яснено у п.2 Постанови № 6 Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» від
27.03.1992 року, шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

У п. 3 вказаної Постанови зазначено, що
шкода, заподіяна кількома особами,
відшкодовується кожною із них в
частині, заподіяної нею (в порядку
часткової відповідальності).

Згідно ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування. Моральна
шкода відшкодовується одноразово, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

У відповідності до ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Як роз'яснено у п.п.3, 9 Постанови № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

На підставі викладеного, наведених
норм права та роз'яснень Пленуму ВСУ,
аналізу та оцінки наданих сторонами
доказів, враховуючи наявність вини у
діях малолітніх дітей відповідачів, що
виразилася у дитячих пустощах з вогнем,
що призвело до загоряння належного
відповідачу автобусу ЛАЗ 695 НСПГ,
державний номерний знак НОМЕР_1, що
встановлено постановою слідчого СВ
Кременчуцького РВ УМВС України в
Полтавській області від 15.08.2013 року,
враховуючи Висновок № 10/442/13 про оцінку
належного позивачу ОСОБА_1 колісного
транспортного засобу - автобуса ЛАЗ 695Р
СПГ, державний номерний знак НОМЕР_1,
згідно якого середня ринкова вартість
автобуса становить 19020,66 грн., колегія
суддів приходить до висновку про
стягнення з кожного відповідача по 6340,22
грн. (шість тисяч триста сорок гривень 22
копійки) на відшкодування матеріальної
шкоди.

Також, приймаючи до уваги характер та
обсяг душевних страждань, яких зазнав
позивач внаслідок неправомірних дій
малолітніх дітей відповідачів, які
призвели до загоряння належного
позивачу транспортного засобу,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, колегія
суддів дійшла висновку про стягнення з
кожного відповідача на користь
позивача по 500,00 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

У задоволенні позову про стягнення 500,00
грн. витрат, пов'язаних із проведенням
авто товарознавчого дослідження слід
відмовити, оскільки дані витрати у
розумінні ст. 79, 86 ЦПК України, не
відносяться до судових.

Судові витрати підлягаюють розподілу у
відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, -
задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 15 квітня 2014
року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 по 6340,22 (шість тисяч
триста сорок гривень 22 копійки)
матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 по 500,00 (п'ятсот гривень
грн. 00 копійок) на відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 121,80 грн. судового збору,
по 40,60 грн (сорок гривень 60 копійок) з
кожного.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь Держави 243,60 грн. (двісті сорок
три гривні 60 копійок) судового збору, по
81,20 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ
П.М. Карнаух

СУДДІ
Ю.В. Дряниця

Л.М.Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
П.М.Карнаух