АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«09» грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі

Головуючого - Барановської Л.В.

Суддів - Рейнарт І.М., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.09.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Новий канал» про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди .

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С ТА Н О В И Л А :

В червні 2014 р. позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.09.2014 р. в задоволенні позову відмовлено .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 10 вересня 2002 року була прийнята на роботу до ЗАТ «Новий канал» на посаду адміністратора, на умовах строкового трудового договору за сумісництвом, а відповідно до наказу № 9-к від 02 лютого 2004 року була прийнята на посаду адміністратора на постійній основі, про що свідчить копія трудової книжки позивача (а.с. 11).

Крім того, відповідно до наказу № 226-к від 23 жовтня 2008 року позивача було переведено на посаду продюсера до виробничого департаменту, про що також свідчить копія трудової книжки позивача (а.с. 12).

На даний час ТОВ «Новий канал» (надалі - TOB «Новий канал») є правонаступником ЗАТ «Новий канал».

Разом з тим, у зв'язку з затвердженням організаційної структури TOB «Новий канал» наказом № 1.8 від 02 січня 2014 року «Про затвердження організаційної структури TOB «Новий канал»» наказом № 1.9-к від 03 січня 2014 року позивача було переведено з посади продюсера виробничого департаменту на посаду продюсера відділу програми «Погода» виробничого департаменту TOB «Новий канал» (а.с. 35, 46)

Наказом відповідача № 1.9.1-к від 03 січня 2014 року наказ № 9.1-к від 03 січня 2014 року скасовано та видано наказ № 1.10-к від 03 січня 2014 про переміщення позивача з посади продюсера виробничого департаменту на посаду продюсера відділу програми «Погода» виробничого департаменту TOB «Новий канал» (а.с. 45, 47).

Відповідно до положень ст.32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Враховуючи вищевикладене, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що відповідачем не було порушено порядку переміщення позивача з посади продюсера виробничого департаменту на посаду продюсера відділу програми «Погода» виробничого департаменту TOB «Новий канал», а отже вимоги позивача про визнання незаконним наказу № 1.10-к від 03 січня 2014 року є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2014 року відповідачем було видано наказ № 55-к про припинення виробництва та трансляції телевізійної передачі «Погода» з 17.02.2014 року (а.с. 65) У зв'язку з зазначеним, 07 березня 2014 року відповідачем видано наказ № 63-к, згідно якого з 12.05.2014 року виключався відділ програми «Погода» виробничого департаменту TOB «Новий канал» з штатного розпису та організаційної структури відповідача, а штат працівників відділу програми «Погода» скорочувався (а.с. 66).

Відповідно до змісту п. 4 зазначеного наказу у зв'язку зі скороченням всіх посад відділу програми «Погода» виробничого департаменту TOB «Новий канал», виключенням вказаного відділу з штатного розпису та організаційної структури підприємства, враховуючи, що наявні істотні умови праці не може бути збережено жодному з працівників відділ програми «Погода» виробничого департаменту TOB «Новий канал», відповідачем, у разі згоди позивача, було запропоновано з 12.05.2014 року перевести останнього з посади продюсера відділу програми «Погода» на посаду молодшого продюсера відділу адміністративного управління забезпечення виробництва виробничого департаменту (а.с. 66).

З даним наказом № 63-к від 07 березня 2014 року позивач був ознайомлений 11.03.2014 року, про що свідчить його підпис на ньому (а.с. 67).

Як вбачається з копії листа-повідомлення про зміну істотних умов праці від 07.03.2014 року за № 46/14, позивач не погодився на пропозицію відповідача щодо переходу на вакантну посаду - молодшого продюсера відділу адміністративного управління забезпечення виробництва виробничого департаменту. Крім того, позивач, також відмовилась від запропонованої відповідачем посади - молодшого фахівця з адміністративної діяльності відділу адміністративного управління забезпечення виробництва виробничого департаменту TOB «Новий канал», про що свідчить копія листа відповідача від 31.03.2014 р. № 72/14 з підписом позивача «Не погоджуюсь» (а.с. 9).

Наказом № 95-к від 12 травня 2014 року позивача було звільнено з 12.05.2014 року у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (п. 6 ст. 36 КЗпП України) (а.с. 74), який позивач відмовилась підписувати, про що було складено відповідний Акт від 12 травня 2014 року (а.с. 75).

Разом з тим, позивач зазначала, що оскільки вона є одинокою матір'ю то відповідно до ст. 184 КЗпП України відповідач не мав права знижувати заробітну плату позивачу, погіршувати істотні умови праці та взагалі звільняти її з роботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України визначено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Разом з тим, за змістом ч.ч. 1, 4 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу.

Таким чином суд обґрунтовано прийшов до висновку, що відмова від переведення на іншу посаду зі зміною істотних умов праці є окремою самостійною підставою для звільнення, яка не є звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а тому передбачені ч.3 ст. 184 КЗпП України гарантії на випадки звільнення з підстав п.6 ст. 36 КЗпП України не розповсюджуються, а отже позовні вимоги про визнання незаконним наказу №95-к від 12.05.2014 р. не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене не має підстав і для задоволення позовних вимог в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за час його вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд повно та всебічно з»ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків рішення суду не спростовують .

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.09.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді