Ухвала

іменем україни

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про визнання
договору поруки недійсним,

за касаційною скаргою
ОСОБА_4, поданою

представником - ОСОБА_5, на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 17 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 6 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 22
лютого 2008 року між позивачем та

ОСОБА_3 укладено кредитний договір №
210122-CRED, відповідно до якого останньому
був наданий кредит у розмірі 6 000 дол.
США зі сплатою

24,00 % річних строком до 21 серпня 2009 року.
22 лютого 2008 року між позивачем та
ОСОБА_4 укладено договір поруки,
відповідно до якого остання відповідає
за виконання боржником своїх
зобов'язань за кредитним договором.
ОСОБА_3 порушив умови кредитного
договору, внаслідок чого утворилась
заборгованість у розмірі 8 153,89 дол. США,
що еквівалентно 65 149 грн 58 коп.

У вересні 2013 року
ОСОБА_4 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання договору
поруки недійсним.

Посилалась на те, що
договір поруки був нею підписаний під
впливом фізичного та психічного впливу
з боку ОСОБА_3, який на той час був її
чоловіком.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 17 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 2 564,59 дол. США, заборгованість
за процентами за користування кредитом
у розмірі 5 171,22 дол. США, штраф в розмірі

386,79 дол. США (процентна складова), штраф
в розмірі 31,29 дол. США (фіксована
складова) та судовий збір. У
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4
відмовлено. Зустрічні позовні вимоги
задоволено частково. Визнано договір
поруки, укладений 22 лютого 2008 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4,
припиненим з 22 серпня 2009 року. В решті
зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 6 березня 2014
року рішення Московського районного
суду м. Харкова від 17 грудня 2013 року
змінено, шляхом скасування його в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_4 та визнання договору
поруки припиненим. Стягнуто солідарно
з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість по
процентам за користування кредитом в
розмірі

5 171,22 дол. США, штраф в розмірі 386,79 дол.
США (процентна складова), штраф в
розмірі 31,29 дол. США (фіксована
складова). Вирішено питання розподілу
судових витрат. В іншій частині рішення
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані
судові рішення та передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що строк дії договору поруки при
його укладенні сторонами не
встановлено, а отже, позивач повинен
був звернутися до суду з вимогами до
поручителя протягом шести місяців з
дня закінчення строку виконання
основного зобов'язання, тобто до 20
лютого 2010 року включно, тому порука
ОСОБА_4 припинилась, що виключає
можливість її відповідальності за
зобов'язанням позичальника.

Змінюючи рішення суду
першої інстанції шляхом скасування
його в частині відмови в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_4 та визнання
договору поруки припиненим та
ухвалюючи в цій частині нове рішення,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що сторонами визначений 5-річний
строк дії договору поруки, що виключає
можливість припинення поруки, а тому
ОСОБА_4 повинна нести солідарну
відповідальність за кредитним
договором.

Проте з такими
висновками судів погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 22 лютого 2008 року
між позивачем та

ОСОБА_3 укладено кредитний договір №
210122-CRED, відповідно до якого останньому
був наданий кредит у розмірі 6 000 дол.
США зі сплатою

24,00 % річних строком до 21 серпня 2009 року.
22 лютого 2008 року між позивачем та
ОСОБА_4 укладено договір поруки,
відповідно до якого остання відповідає
за виконання боржником своїх
зобов'язань за кредитним договором.
ОСОБА_3 порушив умови кредитного
договору, внаслідок чого утворилась
заборгованість у розмірі 8 153,89 дол. США,
що еквівалентно 65 149 грн 58 коп.

Вирішуючи питання про визнання
договору поруки припиненим, суд першої
інстанції, посилаючись на п. 4 ст. 559 ЦК
України, виходив з того, що строк дії
договору поруки між сторонами не
встановлювався.

Проте суд не звернув уваги на те, що
позивачка звернулась до суду з
зустрічним позовом про визнання
договору поруки недійсним на підставі
ч. 3

ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 231 ЦК України,
тобто суд першої інстанції вийшов за
межі позовних вимог, не розглянув
позовні вимоги відповідачки та визнав
договір поруки припиненим про що
вимоги жодної із сторін не заявлялися,
на що суд апеляційної інстанції увагу
не звернув та розглядав вимоги, які не
заявлялися.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Враховуючи, що суди попередніх
інстанцій застосували норми
матеріального права, які не повинні
бути застосовані, не розглянув позовні
вимоги, заявлені у зустрічному позові,
колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 338
ЦПК України справа направляється до
суду апеляційної інстанції для
продовження розгляду або на новий
розгляд, якщо порушення, зазначені у
частинах першій і другій цієї статті,
допущені тільки цим судом. У всіх інших
випадках справа направляється до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану

представником - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Московського
районного суду м. Харкова від 17 грудня
2013 року, яке змінено рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 6 березня

2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
О.М. Ситнік