Справа № 2-2469-14
(№ 760-4334-14-ц)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А ЇН И

28 травня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого-судді -
Бобровник О. В.

при секретарі -
Волковій В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк» - про визнання
недійсним договору про надання
споживчого кредиту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк» - про визнання
недійсним договору про надання
споживчого кредиту.

Позивач при зверненні до суду мотивує
свої вимоги тим, що 29 серпня 2012 року між
ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ 231/6846 BPL2C, згідно з умовами якого банк
надав позивачу кредитні кошти у формі
кредитної лінії у розмірі 42480 грн. на
строк з 29 серпня 2012р. по 09 вересня 2015
року, з фіксованою відсотковою ставкою
в розмірі 15% річних та комісією за
обслуговування кредиту в сумі 1062 грн..

Позивач вважає, що зазначений договір
укладений з порушенням чинного
законодавства, а отже є таким, що
підлягає визнанню недійсним.

В зв'язку із зазначеним позивач просив
суд визнати недійсним договір про
надання споживчого кредиту № 231/6846 ВРL2C
від 29 серпня 2012 року укладений між
ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк».

Позивач в судове засідання не з'явився,
направивши до суду замість себе
представника, який в судовому
засіданні позовну заяву підтримав в
повному обсязі та просив суд про
задоволення позову.

ПАТ «Платинум Банк» в судове засідання
свого представника не направили,
заздалегідь надавши до суду
заперечення проти позову відповідно до
яких просили суд відмовити в
задоволенні позову повністю та
провести розгляд справи у відсутність
представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, об'єктивно оцінивши
докази, які містяться в справі,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 серпня 2012 року
між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним
товариством «Платинум Банк» було
укладено кредитний договір із
страхуванням життя позичальника
(готівка) № 231/6846BPL2C, сума кредиту 42 480
грн. 00 коп.

Позивач стверджує, що ПАТ «Платинум
Банк» було не додержано в момент
вчинення правочину вимог
законодавства, в зв'язку з чим позивач
просив суд про задоволення позову, на
що слід зазначити наступне.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
№ 9 відповідно до частини першої статті
215 ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

Відомості стосовно умов кредитування
були повідомлені споживачу перед
укладанням кредитного договору, для
запобігання непорозуміння та
належного формування договору.

Отже, після узгодження програми
кредитування була сформована
заява/анкета позичальника в якій також
зазначені відомості щодо процентної
ставки, комісії за надання,
обслуговування кредиту, мінімальна
щомісячна сума платежу, строк
кредитування.

Також відповідно власноруч підписаної
заяви/анкети позичальника вбачається,
що з умовами кредитування, зокрема
щодо можливої суми кредиту, строку, на
який кредит може бути одержаний, мети,
для якої кредит може бути використаний,
форми та видів його забезпечення, тощо,
а також із орієнтованого

сукупністю вартості кредиту, наданими
позичальнику, позивач був
ознайомленим.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору
банк надає позичальнику грошові кошти
(кредит) у тимчасове платне
користування з цільовим використанням:
на поточні потреби, а позичальник
зобов'язався повернути наданий кредит,
сплатити проценти за користування
кредитом та комісії за надання та
обслуговування кредиту, а також
здійснити всі інші платежі за кредитом
у встановлених даним договором
розмірах і строках та виконати свої
зобов'язання за даним договором в
повному обсязі.

Згідно п. 1.2. та п. 3.10. кредитного
договору банк надає позичальнику
грошові кошти (кредит) у тимчасове
платне користування на наступних
умовах: а) сума кредиту - 42 480,00 грн.; б)
строк кредитування - 36 платіжних
періодів; в) фіксована процентна ставка
за користування кредитом - 15,0000% річних;
г) комісія за надання кредиту - 0,00грн,; д)
комісія за обслуговування кредиту -
1062,00 грн.; е) цільове призначення -
поточні потреби; ж) дата повернення
кредиту - 09.09.2015 pоку; страхова премія - 6
480,00 грн.

Згідно п. 2.6. кредитних договорів дата
сплати заборгованості по кредиту
встановлюється згідно додатків №1.

Згідно ч. 1. ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст.11 Закону України «Про захист
прав споживачів» зазначається, що
договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Позизач стверджує, що до нього Ббнком
була застосована нечесна
підприємницька практика згідно ст. 19 ЗУ
«Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав
споживачів» підприємницька практика є
такою, що вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору.

Вбачається, що відомості стосовно умов
кредитування були повідомлені
споживачу письмово, перед укладанням
кредитного договору, для запобігання
непорозуміння та належного укладання
договору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
ВСУ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
№ 9 правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

З огляду на наведене вище вбачається,
що жодна з обставин, на які посилався
позивач при зверненні до суду, доведена
не була, в зв'язку з чим суд не вбачає
підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 525, 526, 625, 638, 1054 ЦК України, ст. ст.
11, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.
ст.. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: