5 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в
інтересах малолітньої ОСОБА_7, про
визнання заповіту недійсним та
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Буринського районного суду
Сумської області від 23 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 4 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в інтересах
малолітньої ОСОБА_7, про визнання
заповіту недійсним та визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько
позивача ОСОБА_8 Після його смерті
залишилось спадкове майно, яке
складається із земельної ділянки (паю)
площею 3,325 га, яка розташована на
території Слобідської сільської ради.
При зверненні з питанням оформлення
спадкових прав дізналася, що за життя, 29
липня 2011 року, від імені батька ОСОБА_8
секретарем Слобідської сільської ради
посвідчено заповіт, яким він вказану
земельну ділянку заповідав ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, батько якої працює
сільським головою с. Слобода. Зазначає,
що батько за станом здоровʼ?я,
підписуючи заповіт, не розумів
значення своїх дій. Крім того,
позивачка визнана інвалідом з
дитинства, а згідно довідки до акту
огляду МСЕК серії 10 ААБ від

4 жовтня 2012 року № 337700 їй встановлена
третя група інвалідності, а тому
посвідчення зазначеного вище заповіту
суттєво порушує її права. Тому

ОСОБА_4 просила визнати недійсним
заповіт, посвідчений секретарем
Слобідської сільської ради 29 липня 2011
року за реєстровим № 139, а на земельну
ділянку (пай), що на даний час належить
батькові, визнати за нею право
власності як за спадкоємицею першої
черги спорідненості.

Рішенням Буринського районного суду
Сумської області від 23 грудня

2013 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 про визнання заповіту,
посвідченого секретарем виконкому
Слобідської сільської ради
Буринського району Сумської області 29
липня 2011 року за реєстровим № 139 від
імені ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на
користь ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 4 лютого 2014 року рішення
Буринського районного суду Сумської
області від 23 грудня 2013 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, мотивуючи
свої вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
помер ОСОБА_8 Після його смерті
відкрилася спадщина, в тому числі на
земельну ділянку (пай) загальною площею
3,325 га., що розташована на території
Слобідської сільської ради. Покійний
ОСОБА_8 має доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2,
інваліда III групи інвалідності з
дитинства. ОСОБА_4 є спадкоємцем першої
черги по закону і прийняла спадщину,
звернувшись до нотаріуса в
установлений 6 місячний строк
відповідно до заяви. За життя, 29 липня
2011 року, ОСОБА_8 склав заповіт,
посвідчений секретарем Слобідської
сільської ради за реєстровим № 139, яким
належну йому земельну ділянку (пай)
заповів малолітній ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Слобідської сільської ради
від 22 листопада 2010 року № 48 «Про
призначення відповідального за
вчинення нотаріальних дій»
відповідальним за вчинення
нотаріальних дій по Слобідській
сільській раді призначено секретаря
сільської ради ОСОБА_9, а на період
відпустки виконання обов'язків по
вчиненню нотаріальних дій покладено на
сільського голову ОСОБА_5 Оспорюваний
заповіт від імені ОСОБА_8 посвідчено 29
липня 2011 року за реєстровим № 139
секретарем сільської ради в період дії
повноважень. Ні ОСОБА_9, ні ОСОБА_8, ні
ОСОБА_7 не є родичами між собою, ОСОБА_7
не перебуває у трудових відносинах із
виконкомом Слобідської сільської ради.

Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом. До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України
передбачено, що спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус та посадова особа
органу місцевого самоврядування, які
вчиняють нотаріальні дії, не вправі
вчиняти нотаріальні дії на своє імʼ?я і
від свого імені , на імʼ?я і від імені
свого чоловіка чи своєї дружини, його
(її) та своїх родичів, а також на імʼ?я і
від імені працівників даної
нотаріальної контори або працівників
даного виконавчого комітету. У
зазначених випадках нотаріальні дії
вчиняються в будь-якій іншій державній
нотаріальній конторі, у приватного
нотаріуса чи у виконавчому комітеті
іншої сільської, селищної, міської ради
народних депутатів. Нотаріальні і
прирівняні до них дії, вчинені з
порушенням встановлених цією статтею
правил, є недійсними.

Оскільки, заповіт посвідчений на
користь неповнолітньої дитини голови
Слобідської ради, а не на його користь,
тому, відповідно до вимог ст. 9 Закону
України «Про нотаріат» суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, дійшов
правильного висновку відмовивши в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Буринського районного суду Сумської
області від 23 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Сумської області від
4 лютого 2014 року, тому що судові рішення
законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

рішення Буринського районного суду
Сумської області від 23 грудня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Сумської області від 4 лютого 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, які діють в інтересах
малолітньої ОСОБА_7, про визнання
заповіту недійсним та визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна
В.І. Журавель