У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Кафідової О.В., Умнової О.В.,Колодійчука
В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення кредитної заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Селидівського міського суду Донецької
області від 03 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області 03
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_6 заборгованість за кредитним
договором, укладеним між сторонами у
справі 19 грудня 2006 року в розмірі 32 623
грн 37 коп. та судові витрати в розмірі 249
грн 66 коп.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що
відповідно до умов укладеного між
сторонами договору від 19 грудня 2006 року
ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 250 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідач кредитні зобов'язання
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим утворилась заборгованість, яка
станом на 31 липня 2013 року складає: 32 623
грн 37 коп., з яких: - 9 528 грн 75 коп. -
заборгованість за кредитом; - 15 919 грн 28
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; - 5 145 грн 66 коп. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, а також штрафи,
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: - 500 грн -
штраф (фіксована частина); - 1 529 грн 68
коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Селидівського міського суду
Донецької області від 03 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 03 лютого 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в загальному розмірі 32 623 грн 37 коп. та 326
грн 23 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і ухвалити у справі нове рішення про
відмову в позові, посилаючись на
порушення судами обох інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню, оскільки
відповідач був ознайомлений та
погодився з умовами та правилами
надання банківських послуг, що
підтверджується його підписом в заяві
про надання кредиту, своїм підписом він
підтвердив факт отримання повної
інформації про умови кредитування,
після закінчення терміну дії картки не
надав до банку письмової заяви про
закриття карткового рахунку та
заборгованість за кредитом не погасив.
Оскільки договором передбачено
пролонгацію його дії, заборгованості
не погашено, то строк позовної давності
не пропущено.

З такими висновками судів повністю
погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1
ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 19
грудня 2006 року ОСОБА_6 уклав з позивачем
кредитний договір та отримав кредит у
розмірі 250 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Згідно п. 9.5 Умов договору та правил
надання банківських послуг
Картрахунок може бути закритий на
підставі заяви Тримача, або Банк має
право закрити Картрахунок, письмово
повідомивши Тримача. При цьому Тримач
повинен, не пізніше 30 днів з дня
повідомлення повернути Карту в Банк,
після чого обслуговування Карти
припиняється. Тримач повинен погасити
всі види заборгованості перед Банком, у
тому числі що виникли протягом 30 днів з
моменту повернення Карти. Банк
закриває Картрахунок в строк не раніше
30-ти днів з дня припинення
обслуговування Карти.

Відповідно до п. 9.12 Умов договору та
правил надання банківських послуг
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Згідно п. 3.1.3 Умов договору та правил
надання банківських послуг після
закінчення терміну дії відповідна
Карта подовжується Банком на новий
термін(шляхом надання Клієнтові Карти
з новим терміном дії), якщо раніше(до
початку місяця закінчення терміну дії)
не поступило письмова заява Тримача
про закриття Картрахунку, а так само за
умови наявності грошових коштів на
Картрахунку для оплати послуг з
виконання розрахункових операцій по
Картрахунку (у передостанній день
місяця закінчення терміну дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених Договором.

Відповідно до розрахунку
заборгованості наданої позивачем,
станом на 31 липня 2013 року ОСОБА_6
має заборгованість за кредитом, яка
складає: 32 623 грн 37 коп., з яких: - 9 528 грн 75
коп. - заборгованість за кредитом; - 15 919
грн 28 коп. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; - 5 145 грн 66
коп. - заборгованість по комісії за
користування кредитом, а також штрафи,
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: - 500 грн -
штраф (фіксована частина); - 1 529 грн 68
коп. - штраф (процентна складова).

Заперечуючи проти вимог позовної
заяви, обґрунтовуючи вимоги
апеляційної та касаційної скарг,
відповідач наполягав на тому, що
кредитною картою він закінчив
користуватися ще до березня 2009 року і з
того часу не проводив жодних операцій з
картою. Відповідач під час розгляду
справи оспорював надані банком
розрахунки заборгованості,
посилаючись на те, що розрахунки не
відповідають даним банківських
квитанцій що є у наявності відповідача.
Крім того, відповідач просив суд
застосувати наслідки спливу строку
позовної давності.

У порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суди
не перевірили доводи відповідача щодо
припинення проведення розрахунків за
картою з березня 2009 року, з
врахуванням того, що строк дії карти
закінчився в жовтні 2009 року. Матеріали
справи не містять відомостей щодо
фактичного руху коштів на рахунку.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність рішення суду першої
інстанції встановив, що останнім днем
отримання відповідачем кредитних
коштів за картковим рахунком є 05 квітня
2011 року. Також судом встановлено, що
розрахунок заборгованості, який
міститься в матеріалах справи
відповідає умовам кредитного договору
і є правильним.

Такі висновки апеляційного суду не
підтверджені належними доказами,
оскільки наведений в якості основного
доказу розрахунок заборгованості
(а. с. 5-8) належним чином не
завірений та не підтверджений іншими
доказами, незважаючи на те, що
відповідачем він оспорюється.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судами залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою строк
дії картки (місяць і рік) указано на ній
і вона дійсна до останнього
календарного дня такого місяця, строк
погашення процентів за кредитом
визначено щомісячними платежами, а
строк погашення кредиту в повному
обсязі визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONTH) (а. с. 12),
також залишено поза увагою доводи
відповідача про те, що кредитною картою
він закінчив користуватися ще до
березня 2009 року і з того часу не
проводив жодних операцій з картою, а
строк дії карти закінчився в жовтні 2009
року.

Питання застосування строку позовної
давності відповідно до статті 256 ЦК
України, частин першої та п'ятої статті
261 ЦК України, частини четвертої статті
267 ЦК України, з врахуванням викладених
вище обставин, факту пред'явлення
позову у вересні 2013 року та невизнання
відповідачем наявності кредитної
заборгованості з березня 2009 року, не
вирішено.

Висновок суду першої інстанції, з яким
погодився апеляційний суд, про те, що
позовна давність не сплинула, оскільки
строк договору не закінчився, а
строк дії картки відповідає строку дії
договору, не ґрунтується на умовах
договору та є передчасним.

В ході розгляду даної справи судами не
дотримано вимог ч. 4 ст. 10
ЦПК України щодо обов'язку сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст. 338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Селидівського міського суду
Донецької області від 03 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області 03 лютого 2014 року скасувати, а
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:О.В.
Кафідова В.М. Колодійчук О.В. Умнова
І.М. Фаловська