Справа № 450/4176/13
Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/2171/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 11 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи -
Перша Львівська філія ВАТ «Кредобанк»
(в подальшому - «Банк») і приватний
нотаріус ОСОБА_5, у якому просив суд « 1.
Визнати, що сторонами в договорі
іпотеки від 14.04.2008 року, в якому
предметом застави є АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та
ОСОБА_3. 2. Визнати договір недійсним. 3.
Зобов'язати приватного нотаріуса
ОСОБА_5 зняти заборону на відчуження
АДРЕСА_1».

Позовні вимоги мотивував тим, що
договір іпотеки 14 квітня 2008 року було
укладено між ним, ОСОБА_4, та ОСОБА_3, а не
Банком, оскільки «філія не є юридичною
особою», і цей договір «вчинено без
наміру створення правових наслідків»
та є фіктивним, а тому його слід визнати
недійсним, з підстав, що передбачені
ст.ст. 203, 234, 236 ЦК України (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позовних вимог за вище згаданим
позовом відмовлено (а.с. 26-28) і позивач
оскаржив його в апеляційному порядку.

Апелянт просить рішення суду скасувати
і ухвалити нове «по суті позовних
вимог», покликаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Посилання суду на ст.ст. 237, 239, 244 ЦК
України та Закон України «Про іпотеку»
вважає порушенням ст. 11 ЦПК України,
оскільки позивач на згадані норми
права у своєму позові «не посилався»
(а.с. 37-39).

Апелянт, будучи своєчасно (04.04.2014 року)
належним чином повідомленим про час і
місце апеляційного розгляду справи
(а.с. 50), в судове засідання не з'явився і
подав до суду заяву про відкладення
розгляду справи, мотивуючи її тим, що
він 24.04.2014 року подав до суду першої
інстанції заяву про роз'яснення
рішення суду, яке він оскаржує (а.с. 54-56).

З урахуванням того, що оскаржуване
рішення судом було ухвалено ще 11.12.2013
року, а заяву про його роз'яснення
апелянтом було подано лише 24.04.2014 року
(через більш, як чотири місяці і вже
після отримання апелянтом виклику на
апеляційний розгляд справи за його
апеляційною скаргою), у також з
урахуванням змісту заяви апелянта про
роз'яснення оскаржуваного рішення,
колегія суддів вважає доводи
клопотання апелянта про відкладення
розгляду справи такими, які не можна
визнати поважними, а тому вважає
можливим апеляційний розгляд справи (у
відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України)
за відсутності апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача та
заперечення доводів апеляційної
скарги зі сторони відповідача ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Матеріалами справи, а саме - Договором
іпотеки та Довіреністю, нотаріально
посвідченою 18.02.2008 року, якою Банк
уповноважив ОСОБА_3 на укладення від
імені Банку договорів (в т.ч.) іпотеки,
безспірно стверджується, що Договір
іпотеки 14.04.2008 року було укладено між
позивачем ОСОБА_4 та саме Банком, від
імені якого на підставі нотаріально
посвідченої довіреності діяв ОСОБА_3,
як начальник відділення № 26 у місті
Львові Першої Львівської філії ВАТ
„Кредобанк", а не між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
як приватною особою (а.с. 4-7, 15).

За вище наведених обставин суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про безпідставність позовних вимог
ОСОБА_4 і доводи апеляційної скарги
цього висновку не спростовують.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що
суд під час ухвалення рішення вирішує
питання стосовно того (зокрема), яка
правова норма підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, а статтею 215 ЦПК
України - що рішення суду складається (в
т.ч.) з мотивувальної частини із
зазначенням (зокрема) назви, статті, її
частини, абзацу, пункту, підпункту
закону, на підставі якого вирішено
справу, а також процесуального закону,
яким суд керувався.

Відтак суд при ухваленні оскаржуваного
рішення вправі був (і зобов'язаний)
навести у цьому рішенні норми
матеріального права, якими він
керувався, визнаючи позовні вимоги
безпідставними, а відтак доводи
апеляційної скарги про
неправомірність посилання суду на
норми матеріального права, на які
позивач не посилався у своєму позові, є
надуманими і до уваги прийматися не
можуть.

За вище наведених обставин колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дав належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому приходить до висновку про те, що
підстави для його скасування відсутні
і апеляційну скаргу на нього слід
залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити та залишити рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 11 грудня 2013 року
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Суддя:

Судді: