Справа № 458/97/14
Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/783/3381/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря: Іванової О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Турківського районного суду
Львівської області від 06 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Завадівської сільської ради
Турківського району Львівської
області, Управління Держземагентства у
Турківському районі Львівської
області про визнання неправомірною
відмови у підписанні акту, визнання
права на приватизацію земельної
ділянки без погодження меж із
суміжними землекористувачем та
зобов"язання виготовити та надати
витяг із Державного земельного
кадастру на право власності на
земельну ділянку, -

в с т а
н о в и л а :

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, Завадівської
сільської ради Турківського району
Львівської області, Управління
Держземагентства у Турківському
районі Львівської області, в якому з
урахуванням уточнень позовних вимог
просила: визнати неправомірною відмову
ОСОБА_3 від підписання акту
встановлення в натурі та погодження
меж земельної ділянки; визнати за
позивачкою право на приватизацію без
підпису; та зобов'язати Завадівську
сільську раду і Управління
Держземагентства в Турківському
районі виготовити та видати позивачці
витяг із Державного земельного
кадастру на право власності на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на
підставі заяви ОСОБА_2 про надання
дозволу на приватизацію земельної
ділянки, сільська рада рішенням № 268
від 17.01.2012 р. надала їй дозвіл на
проведення інвентаризації земельної
ділянки для обслуговування житлового
будинку та ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1,
однак ОСОБА_3 відмовляється
підписувати акт встановлення та
узгодження меж земельних ділянок, чим
порушує право позивачки на
приватизацію.

Рішенням Турківського районного суду
Львівської області від 06 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржила позивач ОСОБА_2, яка
покликаючись на незаконність рішення у
зв'язку з неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення і
неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задоволити повністю. В апеляційній
скарзі позивачка вказує, що суд
неправильно встановив, що житловий
будинок АДРЕСА_1 є самовільною
забудовою, оскільки вказаний будинок
належить ОСОБА_2 на праві власності, що
підтверджується відповідними
правовстановлюючими документами.
Апелянт вважає, що вона як належний
землекористувач земельної ділянки
площею 0,1138 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку, має
право на приватизацію землі на
підставі поданої технічної
документації із землеустрою без
погодження меж із суміжними
землекористувачами, які відмовились
підписати акт узгодження меж земельних
ділянок. Також ОСОБА_2 зазначає про
відсутність спору між нею суміжним
землекористувачем ОСОБА_4 щодо межі
земельної ділянки, і вказує, ОСОБА_3
відмовляється підписувати акт
погодження меж у зв'язку з тим, що
вимагає встановлення сервітуту для
проїзду на свою земельну ділянку в
урочище Смоленівське, хоча до даного
урочища існує дорога, якою
користуються односельчани
відповідача. Позивачка виконала всі
вимоги чинного законодавства для
оформлення технічної документації для
приватизації земельної ділянки, і
вважає, що відмова ОСОБА_3 від
узгодження меж земельної ділянки є
безпідставною і порушує права ОСОБА_2
на приватизацію та ч.2 ст. 152 Земельного
кодексу України.

В запереченні на апеляційну скаргу
відповідач ОСОБА_3 зазначив, що вважає
оскаржуване рішення справедливим,
оскільки після ухвалення Турківським
районним судом рішення від 31.008.2006 року,
який фактично закрив дорогу через
земельну ділянку ОСОБА_2 при умові, що
дорога буде проходити поза хату
ОСОБА_2, яка вказала, що згідна
відпустити на дорогу частину своєї
земельної ділянки, тепер навідріз
відмовляється це зробити. На підставі
цього він- ОСОБА_3. не погоджує
приватизацію спірної земельної
ділянки.

Будучи належним чином повідомленими, в
судове засідання 29 травня 2014 року не
з»явився ніхто із осіб, які беруть
участь у справі. Від представника
позивача надійшла письмова заява про
відкладення розгляду справи, однак
документів, які б підтверджували
поважність причин його неявки в судове
засідання до заяви додано не було, тому
колегія суддів визнала його неявку в
судове засідання без поважних причин і
ухвалила проводити розгляд справи за
відсутності осіб, як беруть участь у
справі.

У зв»язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить задовольнити частково,
з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині визнання неправомірною
відмови у підписанні акту, визнання
права на приватизацію земельної
ділянки без погодження меж із
суміжними землекористувачем, суд
першої інстанції послався на те, що
віддавна через земельну ділянку
позивачки проходив заїзд до земельної
ділянки відповідача ОСОБА_3, однак,
позивачка, самовільно побудувавши
житловий будинок та господарську
споруду, не знісши літню кухню, яка
підлягає до знесення, самовільно
побудувавши погріб, в 2006 році
перегородила цей заїзд та не дає
можливості ним користуватися.
Внаслідок цього відповідач
позбавлений можливості доїжджати до
своєї земельної ділянки та змушений
робити об»їзд приблизно 4 км, що є для
нього значним утрудненням у
користуванні своєю земельною
ділянкою. Віддавна між позивачкою та
відповідачем існує з цього приводу
земельний спір, з приводу якого позивач
(суд першої інстанції очевидно
допустив описку, маючи на увазі,
напевно відповідача) звертався до суду.
В 2006 році Турківський районний суд
Львівської області відмовив
відповідачу у задоволенні його позову
про усунення перешкод у користуванні
спільним заїздом через земельну
ділянку позивачки. Враховуючи
необхідність існування цього заїзду, в
судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
надала згоду про облаштування заїзду
в іншому місці: поза її хату, і
пообіцяла відступити на це частину
своєї земельної ділянки. По даний час
позивачка свою обіцянку не виконала,
однак хоче оформити технічну
документацію та право власності на
земельну ділянку без урахування права
відповідача на облаштування заїзду до
його земельної ділянки, що суперечить
принципу добросусідства. Тому суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відмова ОСОБА_3 та Завадівської
сільської ради на підписання акту
узгодження меж земельних ділянок є
обґрунтованою і підставною.

В підтвердження свого висновку про
обгрунтованість і підставність
відмови відповідача ОСОБА_3 та
Завадівської сільської ради на
підписання акту узгодження меж
земельних ділянок, суд першої
інстанції послався зокрема: на копію
рішення виконкому Завадівської
сільської ради № 34 від 05.04.2007 року, на
абрис (без дати) встановлених меж
земельної ділянки ОСОБА_2, на
будівельний паспорт на будівництво
сараю від 15.01.1995 року, з яких суд вбачав
самовільність будівництва позивачем
погребу та не знесення нею сараю, в той
час як вищезазначені письмові
документи в матеріалах цієї цивільної
справи не підшиті. Крім цього, суд
першої інстанції зіслався на
документи, які знаходяться в цивільній
справі № 2-237 за 2006 рік (а.с.100,101) і, які
не могли бути доказами у справі, так як
вони долучені до справи № 2-237/2006 після
ухвалення у цій справі Турківським
районним судом Львівської області
рішення від 31.08.2006 року, яке залишено
без змін ухвалою Апеляційного суду
Львівської області від 19 березня 2007
року.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в частині відмови у визнанні
неправомірною відмови ОСОБА_3 у
підписанні акту встановлення і
узгодження меж земельної ділянки та в
частині відмови у визнанні за ОСОБА_2
права на приватизацію земельної
ділянки без підпису суміжного
землекористувача є незаконним та
необґрунтованим, і у зв»язку з цим не
може залишатися в силі, виходячи з
наступних міркувань.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили , не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Турківського районного суду
Львівської області від 31 серпня 2006
року, яке набрало законної сили, у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні спільним заїздом (справа
№ 2-237/2006) було встановлено, що протягом
тривалого часу позивач ОСОБА_3 та інші
жителі с.Лосинець Турківського району
користувались дорогою, що проходить по
подвір»ю відповідачки ОСОБА_2, для
заїзду на земельні ділянки в урочище
«Смоленіське». Однак відповідачка
перешкоджає в користуванні цією
дорогою, встановила дві брами, у
зв»язку з чим ні позивач, ні його сусіди
не можуть проїхати автотранспортом до
власних земельних ділянок. Врахувавши
пояснення свідків, згідно яких
спільний заїзд може привести до
нещасного випадку ( ДТП або обвалу
будинку чи господарської споруди), та
обставини, які свідчили про те, що
виділення дороги по подвір»ю
відповідачки суперечить вимогам: «ДБН-
360-92», «ДБН- Б.2.4-1-94», «ДБН 79-92» ,
існування можливості облаштування
спільного заїзду до земельних ділянок
в урочище «Смоленіське» в іншому місці,
а саме поза житловим будинком
відповідачки за рахунок її земельної
ділянки та земельної ділянки сусідки,
суд відмовив ОСОБА_3 у задоволенні
позову до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні спільним
заїздом до земельної ділянки.

Отже, вищезазначеним рішенням суду
було встановлено безпідставність
позовних вимог ОСОБА_3, який вважав, що
має право користуватися частиною
земельною ділянки, яка перебуває в
користуванні ОСОБА_2, та вимагав, щоб
суд ухвалив рішення, яким зобов»язав
би ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у
використанні частини земельної
ділянки ОСОБА_5 як дороги (спільного
заїзду) до земельних ділянок в урочище
«Смоленіське».

За обставин встановлення
вищезазначеним рішенням суду
відсутності у ОСОБА_3 права вимагати
встановлення проїзду по земельній
ділянці, яка знаходиться у
користуванні ОСОБА_2, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції не
вправі був посилатися, як на підставу
для відмови в задоволенні позов, на те,
що на даний час позивачка свою
обіцянку не виконала, однак хоче
оформити технічну документацію та
право власності на земельну ділянку
без урахування права відповідача на
облаштування заїзду до його земельної
ділянки, що суперечить принципу
добросусідства.

Згідно доказів у справі, яка зараз
переглядається в апеляційному порядку,
а саме: акту від 2012 року встановлення і
узгодження меж земельної ділянки
землекористувача ОСОБА_2 (а.с 12) та
абрису встановлених меж земельної
ділянки ( ас. 13), земельна ділянка ОСОБА_2
межує з земельною ділянкою ОСОБА_3 по
лінії від Б-В, і як слідує із обставин
справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не існує
спору щодо правильності і непорушності
меж їхніх земельних ділянок, як
суміжних землекористувачів.

Обставини справи у їх об»єктивній
сукупності дають підстави для висновку
про те, що відповідач ОСОБА_3 відмовився
підписати суміжному землекористувачу
ОСОБА_2 акт встановлення і узгодження
меж не у зв»язку із спором про межі, а
тому, що ОСОБА_2 не надала йому
можливості використовувати свою (
ОСОБА_2 ) земельну ділянку як дорогу для
проїзду ОСОБА_3 до його інших
земельних ділянок.

Таким чином, за обставин відсутності
між сторонами спору, щодо меж їхніх
земельних ділянок, і у зв»язку з
існуванням рішення Турківського
районного суду Львівської області від
31.08.2006 року, яким було визнано, що ОСОБА_3
немає права на використання земельної
ділянки ОСОБА_2 для проїзду на інші
земельні ділянки ОСОБА_3, колегія
суддів вважає, що відмова відповідача
ОСОБА_3 від підписання акту
встановлення і узгодження меж
земельної ділянки з суміжним
землекористувачем ОСОБА_2 є
неправомірною. Враховуючи наведене,
позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
визнання неправомірною відмови ОСОБА_3
у підписанні акту встановлення і
узгодження меж підлягають до
задоволення.

Колегія суддів вважає за необхідне
також зазначити, що, зважаючи на те, що
позивач не заявляла позовних вимог про
визнання неправомірною відмови
Завадівської сільської ради у
підписанні акту встановлення і
узгодження меж земельної ділянки, тому
висновок суду першої інстанції про те,
що відмова Завадівської сільської
ради на підписання акту узгодження меж
земельних ділянок є обґрунтованою і
підставною, фактично зроблено судом
першої інстанції поза межами позовних
вимог .

Згідно ст.152 Земельного кодексу
України, держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
а) визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; ґ) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування
інших, передбачених законом, способів.

Докази у справі дають підстави
для висновку, що діями відповідача
ОСОБА_3, який неправомірно відмовився
від підписання акту встановлення і
узгодження меж земельної ділянки
порушено законне право позивача на
приватизацію земельної ділянки, яка
знаходиться в її користуванні.
Оскільки, відсутність підпису
суміжного землекористувача ОСОБА_3 в
акті встановлення і узгодження меж
потягнула для позивача негативні
наслідки у вигляді відмови
Завадівської сільської ради у вчиненні
нею подальших дій спрямованих для
здійснення, у відповідності до п.»б»
ст.12 ЗК України, повноважень сільської
ради по передачі земельної ділянки у
власність позивача, то колегія суддів
вважає обґрунтованими і такими, що
підлягають до задоволення також
позовні вимоги щодо визнання за
позивачкою права на приватизацію
земельної ділянки без підпису
суміжного землекористувача.

Колегія суддів вважає, що спосіб,
який обрала позивач для захисту своїх
порушених прав шляхом пред»явлення
позову про визнання неправомірною
відмови відповідача ОСОБА_3 у
підписанні акту встановлення і
узгодження меж земельної ділянки та
про визнання за позивачем права на
приватизацію земельної ділянки, щодо
якої існує спір є належним способом
захисту, і у зв»язку з наявністю
порушення прав позивача на
приватизацію земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку та
господарських спору, порушене право, у
вищезазначеній частині позовних вимог
підлягає судовому захисту.

Водночас колегія суддів,
погоджується з законністю і
обґрунтованістю рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання Завадівської сільської
ради і Управління Держземагентства в
Турківському районі виготовити та
видати позивачці витяг із Державного
земельного кадастру на право власності
на земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки виготовлення та
видача вищезазначеного документу
можливі в результаті здійснення
приватизації земельної ділянки і їх
видача не може передувати процесу
приватизації.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення, в частині відмови
у визнанні неправомірною відмови
ОСОБА_3 у підписанні акту встановлення
і узгодження меж земельної ділянки та
в частині відмови у визнанні за ОСОБА_2
права на приватизацію земельної
ділянки без підпису суміжного
землекористувача, ухвалено: за
недоведеності обставин, які суд першої
інстанції вважав встановленими, за
невідповідності висновків суду
обставинам справ та з порушенням норм
матеріального права, що у
відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України є підставами для скасування
рішення і ухвалення нового рішення.

Відтак,рішення суду першої інстанції у
вищезазначеній частині підлягає
скасуванню, з ухваленням у цій частині
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.309,
ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Турківського районного суду
Львівської області від 06 березня 2014
року в частині відмови у визнанні
неправомірною відмови ОСОБА_3 у
підписанні акту встановлення і
узгодження меж земельної ділянки та в
частині відмови у визнанні за ОСОБА_2
права на приватизацію земельної
ділянки без підпису суміжного
землекористувача - скасувати і
ухвалити у цій частині нове рішення.

Позовні вимоги про визнання
неправомірною відмови ОСОБА_3 у
підписанні акту встановлення і
узгодження меж земельної ділянки та
про визнання за ОСОБА_2 права на
приватизацію земельної ділянки без
підпису суміжного землекористувача -
задовольнити.

Визнати неправомірною відмову
землекористувача земельної ділянки
ОСОБА_3 суміжному землекористувачу -
ОСОБА_2 у підписанні акту встановлення
і узгодження меж земельної ділянки,
розташованої за адресою:АДРЕСА_1, для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Визнати за ОСОБА_2 право на
приватизацію земельної ділянки,
розташованої за адресою:АДРЕСА_1, для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, без
підпису суміжного землекористувача
ОСОБА_3 в акті встановлення і
узгодження меж земельної ділянки.

В іншій частині рішення
Турківського районного суду
Львівської області від 06 березня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді:
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.