Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року
місто
Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого: Івашковича І.І.

при секретарі: Гайданка Г.В.

з участю представників: ОСОБА_6., ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах
дітей Ужгородської районної державної
адміністрації про розірвання шлюбу,
визначення місця проживання
малолітньої дитини.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд із даним
позовом, вимоги по якому уточнив в
процесі розгляду справи, посилаючись
на те, що між ним та відповідачкою 29
серпня 1998 року укладено шлюб у
Виконачому комітеті Тисаашваньської
сільської ради Ужгородського району
Закарпатської області, актовий запис
№05.

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей:
доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Протягом останніх 4-х років сімейне
життя між ними поступово
погіршувалося, що в кінцевому
результаті призвело до фактичного
припинення шлюбних відносин.

Відповідно до ст.51 СК України дружина
та чоловік мають рівне право на повагу
до своєї індивідуальності, своїх
звичок та уподобань.

З січня 2013 року спільне сімейне життя
та ведення між ними спільного
господарства припинено.

Відповідачка разом із їхнім спільним
сином переїхала проживати до своєї
матері.

Дані події призвели до припинення
шлюбних відносин.

Відповідно до п.3 ст.56 СК України кожен з
подружжя має право припинити шлюбні
відносини.

Відповідно до п.3 ст.105 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду.

У відповідності до п.1 ст.110 СК України
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Відповідачка не заперечує проти
розлучення, а навпаки, на ньому
наполягає.

Обставин, які б перешкоджали
розірванню шлюбу, саме в такий спосіб,
немає.

Він, як батько неповнолітніх дітей,
усвідомлюючи свою особисту
відповідальність за виховання та
піклування про дітей, створення для них
належних соціально-побутових умов
проживання, збереження психічного та
фізичного здоров'я, духовного та
розумового розвитку, вважає за
необхідне визначити місце проживання
дітей з наступних причин.

Він любить обох своїх дітей і розуміє,
що з огляду на досвід який є в
суспільстві, проживання дітей саме з
матір'ю є для дітей більш прийнятним,
оскільки в матері більше
емоційно-вольової мотивації
можливостей та часу приділяти дітям
увагу.

Однак, його донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
якій виповнилось 12 років виявила
бажання проживати саме з ним, а не з
своєю матер»ю, відповідачкою по даній
справі.

Це є рішенням дитини, без будь-якого
зовнішнього впливу, як з його сторони
так із сторони його батьків.

На протязі декількох місяців донька
проживає у нього і відмовляється
проживати з матір»ю.

Однак, їхньому синові ОСОБА_5 ще не
виповнилось 3 роки, а тому він
прив'язаний до матері і не може
існувати без неї, тому він не може
вимагати щоби і він проживав разом з
ним.

Він спроможний забезпечити доньку всім
необхідним. Має постійне місце роботи,
працюючи викладачем в ЗОШ 1-11 ступені
с.Тисаашвань. У нього нормований
робочий день. З школою укладений
трудовий договір, який передбачає
своєчасну виплату заробітної плати та
надання соціальних гарантій. Постійно
слідкує за станом здоров'я доньки її
розвитком, виховує та піклується про
неї.

Статтею 160 СК України передбачено, що
право батьків на визначення місця
проживання дитини визначає, що: місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків; місце проживання дитини, яка
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини; якщо батьки проживають окремо,
місце проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

Згідно ст.161 СК України спір між матір'ю
та батьком щодо місця проживання
малолітньої дитини передбачає, що: якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися судом; при
вирішенні спору щодо місця проживання
дитини суд бере до уваги ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення;
суд не може передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, може своєю аморальною
поведінкою зашкодити розвиткові
дитини.

Відповідачка добровільної згоди на
проживання доньки разом з ним не надає.

Проживання дітей з одним із батьків не
звільняє обох батьків від права
спілкування з дітьми та обов'язку
виховувати дітей, піклуватися про них
та матеріально їх забезпечувати.

Він не має наміру перешкоджати
відповідачці в здійсненні її прав та
обов'язків щодо дітей.

Однак, з часу звернення ним до суду із
даним позовом відносини між ними ще
більш погіршились і з'явилося ряд нових
проблем, вирішення яких мирним шляхом
не можливе за позиції відповідачки, а
тому потребує втручання суду.

Відповідачка почала чинити йому
перешкоди у побаченні з сином, що
проявляється в тому, що вона особисто
встановила йому один день на тиждень в
суботу або в п'ятницю для зустрічей з
сином, а в останні дні тижня забороняє
йому навідувати сина та мати з ним будь
які контакти.

Згідно ч.2 ст.157 СК України той з батьків,
хто проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

Вважає, що виховання дитини належить до
найважливіших питань життя сімї.

Свій обов'язок, щодо виховання сина, він
має можливість повноцінно виконати,
тільки за умови безпосереднього
спілкування з ним щотижня, на протязі
декількох днів, а також під час канікул
та відпусток.

Відповідно до ст.159 СК України у випадку
якщо той з батьків, з яким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо у
спілкуванні з дитиною та у її вихованні
другий із батьків має право на
звернення до суду з вимогою про
усунення цих перешкод.

Крім того, відповідачка заявила, що
вона в подальшому не надасть йому свого
нотаріально посвідченого дозволу на
тимчасові поїздки дітей ним разом за
межі України під час канікул і
відпусток. Його рідні і близькі
проживають в Угорщині і багато разів
запрошували в гості, куди вони
неодноразово їздили.

Батьки у відповідності до вимог
Сімейного кодексу України зобов'язані
піклуватись про здоров'я дітей, їх
фізичний, духовний та моральний
розвиток, а відповідач не надаючи
можливості на вільне пересування
дитини в супроводі батька, своїми діями
тільки шкодить інтересам його рідних
дітей.

У відповідності до ч.2 ст.4 Закону
України «Про порядок виїзду з України,
в'їзд в Україну громадян України»
оформлення проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби виїзду
неповнолітнього за кордон.

В разі не вирішення даного питання в
судовому порядку він буде кожного разу
мати проблему з тимчасовими поїздками
дітей за межі України.

Згідно ч.3 ст.9 Конвенії про права дитини
Схваленої на 44-й сесії Генеральної
Асамблеї ООН (резолюція 44/25 від 20
листопада 1989 року) ратифіковану
Постановою ВР №789-12 від 27.02.91 котра
стверджує - Держави-учасниці поважають
право дитини, яка розлучається з одним
чи обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
інтересам дитини.

Посилаючись на вказане просить
розірвати шлюб між ним та
відповідачкою - ОСОБА_3, зареєстрований
29 серпня 1998 року у виконавчому комітеті
Тисаашваньської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області, актовий запис №05.

Визначити місце проживання
неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - визначивши місце її
проживання разом з ним за адресою:
АДРЕСА_1

Зобов'язати відповідачку ОСОБА_3
усунути перешкоди у спілкуванні із
сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити
такі способи його участі у вихованні
дитини: систематичні побачення: щодня з
15 год. по 19 год.; щотижня в суботу з 10 год.
ранку до неділі по 10 год. ранку, під час
шкільних канікул та відпусток від 3 до 15
днів.

У судовому засіданні позовні вимоги
підтримано.

Відповідачка позовні вимоги визнала
частково.

Погоджується із вимогами про
розірвання шлюбу та про встановлення
запропонованого позивачем часу
зустрічей із сином.

В іншій частині вважає позовні вимоги
безпідставними

Однак, вважає, що неповнолітні діти
повинні проживати з нею, оскільки
тільки мати може надати належне
виховання дітям.

Представник Служби у справах дітей
Ужгородської районної державної
адміністрації в судове засідання не
з»явився.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд констатує
наступне.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони уклали шлюб 29.08.1998 року у
виконавчому комітеті Тисаашваньської
сільської ради Ужгородського району
Закарпатської області, актовий запис
№05, про що свідчить свідоцтво про
одруження.

Мають від шлюбу неповнолітніх дітей:
доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторони не підтримують на даний час
шлюбні відносини, спільне господарство
не ведуть.

Досліджені судом докази свідчать, що
сім"я розпалася й збереження її
неможливе.

Відповідно до п.3 ст.56 СК України кожен з
подружжя має право припинити шлюбні
відносини.

Відповідно до п.3 ст.105 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду.

У відповідності до п.1 ст.110 СК України
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

За таких обставин позовні вимоги щодо
розірвання шлюбу підлягають до
задоволення.

Згідно ст.161 СК України спір між матір'ю
та батьком щодо місця проживання
малолітньої дитини передбачає, що: якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися судом; при
вирішенні спору щодо місця проживання
дитини суд бере до уваги ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення;
суд не може передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, може своєю аморальною
поведінкою зашкодити розвиткові
дитини.

Згідно рішення комісії з питань
захисту прав дітей Ужгородської
районної державної адміністрації від
29.10.2013 року комісією визначено місце
проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір»ю ОСОБА_3

При прийнятті рішення щодо визначення
місця проживання доньки сторін ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 суд виходить із вказаного
вище висновку комісії із питань
захисту прав дітей, підстав для
визнання такого необґрунтованим не
має.

Згідно ч.2 ст.157 СК України той з батьків,
хто проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

Відповідно до ст.159 СК України у випадку
якщо той з батьків, з яким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо у
спілкуванні з дитиною та у її вихованні
другий із батьків має право на
звернення до суду з вимогою про
усунення цих перешкод.

Враховуючи, що між сторонами
досягнуто згоди щодо встановлення часу
зустрічей позивача із сином, ОСОБА_5
який на даний час проживає з матір'ю,
позовні вимоги в цій частині слід
задовольнити та зобов»язати ОСОБА_3 не
чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з
сином ОСОБА_5 та визначити час
спілкування батька з дитиною: з 15 год.
по 19 год.; щотижня в суботу з 10 год. ранку
до 10 год. ранку неділі; під час шкільких
канікул та відпусток від 3 до 15 днів.

Щодо позовних вимог про усунення
перешкод у наданні дозволу на
оформлення проїзних документів для
виїзду неповнолітніх дітей за кордон
суд констатує, що будь-яких доказів про
те, що відповідачка чинить позивачу
перешкоди у вирішенні даного питання
суду не надано.. Навпаки, в судовому
засіданні відповідачка стверджує, що
при зверненні до неї позивача щодо
оформлення зазначених вище документів
сприятиме у цьому.

Тому в цій частині, за відсутності
даних про порушення права позивача,
позов є необгрунтованим

Керуючись ст.ст.10,11,214,215 ЦПК України,
ст.105,110,157,159,160,161 Сімейного Кодексу
України, суд,-

РІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
зареєстрований 29.08.1998 року у
виконавчому комітеті Тисаашваньської
сільської ради Ужгородського району
Закарпатської області, актовий запис
№05 - розірвати.

Неповнолітню доньку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати при
матері - ОСОБА_3.

Зобов»язати ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_5 та
визначити час спілкування батька з
дитиною: щодня з 15 год. по 19 год.; щотижня
в суботу з 10 год. ранку до 10 год. ранку
неділі; під час шкільких канікул та
відпусток від 3 до 15 днів.

У решті позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 114,70 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Івашкович І.І.