АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А.,
Побірченко Т.І.

при секретарі:
Алейнікову М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 11 березня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Деснянського району
м. Києва, про стягнення заборгованості
по заробітній платі та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з вищезазначеним позовом, в
якому просила стягнути з відповідача
невиплачену заробітну плату за
прибирання прибудинкових територій,
згідно наданого нею розрахунку, в сумі
8, 524 грн.; середній заробіток за
затримку видачі трудової книжки в сумі
280 грн., середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні в розмірі 700
грн. та середній заробіток за затримку
виплати невиплаченої заробітної плати
в повному обсязі в розмірі 1 820 грн., а
також відшкодувати завдану порушенням
трудових прав моральну шкоду в розмірі
17 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що з
01.08.2013 року вона була прийнята на роботу
двірником ЖЄКу-301 у Деснянському районі
м. Києва. При цьому виконувала роботи по
прибиранню будинкових територій по
вул. Матеюка, №№ 5 та 7, а з 01.09.2013 року по
30.09.2013 року по розпорядженню начальника
відділення Мірути М.Є. прибирала ще
прибудинкові території будинків №№ 17
та 19 по вул. Жукова, а також мила сходові
клітини в будинку № 17 по вул. Жукова в м.
Києві. 30.09.2013 року звільнилась з роботи
за власним бажанням. В день її
звільнення відповідач не видав їй
належно оформлену трудову книжку і не
провів належний розрахунок, що є грубим
порушенням ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України.

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/5880/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Смирнова Є.П.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О. Відповідно наданого розрахунку
заборгованість по недоплаченій
заробітній платі за серпень 2013 року
становить 3 360 грн. (1 660 грн. х 2 норми); за
вересень 2013 року - 3 360 грн. (1660 грн. х 2
норми), всього - недоплачено 6 720 грн.
Крім того, за виконання додаткової
роботи у вересні 2013 року недоплачено 3
080 грн. (1 660 грн. х 2 норми - 20 %) та за
прибирання сходових клітин
недоплачено 1 440 грн. Таким чином, на
думку позивача, її середня заробітна
плата становить 7 423 грн. 50 коп.
Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України
відповідач повинен виплатити середній
заробіток за 6 місяців затримки
остаточного розрахунку в розмірі 44 538
грн.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 11 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, просила скасувати рішення суду
першої інстанціїта ухвалити нове, яким
повністю задовольнити позовні вимоги.
Зазначає, що не виплата заробітної
плати в повному обсязі за основним
місцем роботи двірника прибудинкових
територій будинків № 5 та № 7 по
вул.Матеюка повністю доведена
матеріали справи та показами свідка
ОСОБА_5 - бригадира ЖЕК-301. Оскільки з
вини відповідача не було укладено
договір на обслуговування
прибудинкової території, то її
заробітна плата повинна була
нараховуватися згідно типовим нормам,
КЗпП України, міжгалузевої угоди та
наказам Держкомітету з питань
житлово-комунального господарства.
Відповідно до зазначених документів,
які знаходяться в матеріалах справи, її
норма обслуговування становила 3 600
кв.м., в той час яка прибудинкова
територія будинку №5 становить 8 166
кв.м., а будинку №7 становить 3 960 кв.м.,
тобто відповідачем їй не доплачено за
додаткові дві норми обслуговування
зазначених будинків, які вона,
позивачка, виконувала, за два місяці
роботи 6 604 грн. Відмовляючи в позові,
суд першої інстанції помилково
посилався на наказ №59 від 04.08.1997р., в той
час як до спірних правовідносин слід
застосовувати розпорядження
райдержадміністрації від 14.02.2011 за №86
«Про затвердження схем та площ
прибирання прибудинкових територій».
Крім того, суд першої інстанції залишив
поза увагою покази свідків майстра
ЖЕКу-301 ОСОБА_6, двірника ОСОБА_7, які
пояснили, що вона, позивач, дійсно,
працювала на прибудинковій території
по вул.Жукова №№ 17 та 19 та мила сходові
клітини в будинку №17 по вул.Жукова, і
за цю роботу не отримала заробітну
плату.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції
підтримала апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав.

Представник відповідача Шкурай Н.М.
заперечувала проти апеляційної скарги,
вважала, що спір судом вирішено
правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, згідно наказу № 125-к
від 01.08.2013 року ОСОБА_1 була прийнята на
роботу двірником ЖЄКу-301 Комунального
підприємства «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району м.Києва з 01.08.2013
року зі строком випробування 1 місяць,
з оплатою праці згідно штатного
розпису (а.с.30).

На підставі наказу № 160-к від 30.09.2013 року
ОСОБА_1 була звільнена з роботи з посади
двірника ЖЄКу-301 30.09.2013 року за власним
бажанням, ст.38 КЗпП України (а.с. 31,32).

Як встановлено судом при прийомі
позивачки на роботу з 01.08.2013 року
двірником ЖЄКу-301 за нею було
закріплено територію прибирання за
будинками № 5 та № 7 по вул. Матеюка в м.
Києві.

Розпорядженням Деснянської районної в
м. Києві державної адміністрації № 433
від 22.06.2011 року було внесено зміни до
розпорядження від 14.02.2011 року № 86 «Про
затвердження схем та площ прибирання
прибудинкових територій будинків
комунальної форми власності
Деснянського району».

Згідно Переліку прибиральних площ
прибудинкових територій будинків
комунальної форми власності
Деснянського району, які внесені до
розрахунку тарифу на послуги з
утримання житлових будинків, за
ЖЄКом-301 по вул. Матеюка,5 значиться
площа в розмірі 8,166 кв.м., а по вул.
Матеюка,7 - площа прибиральної
території - 3,988 кв.м. (а.с.130,131-141).

Зазначені розмірі прибиральних площ
відповідають інвентаризаційним даним
натуральних площ, наведених по ЖЄКу-301
(дільниця № 3,4) станом на 01.01.2013 року.
Однак, як встановлено судом, двірники
обслуговують територію по приведеним
площам, які згідно інвентаризації
приведених площ по ЖЄКу-310 станом на
01.01.2013 року становлять, зокрема, по вул.
Матеюка, 5 - 3 960 кв.м., по вул. Матеюка, 7 - 1
417 кв.м. (а.с. 208-209, 210- 213).

Згідно Типових норм часу та норм
обслуговування для робітників і
виробничого персоналу, зайнятих у
триманням житлового фонду,
затверджених наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
04.08.1997 року № 59, в параграфі 33 приведено
Таблицю еквівалентної площі для
розрахунків завантаження двірників. Як
вбачається з цієї Таблиці, площа, яка
належить прибиранню двірниками, не є
стовідсотковою. До різних об'єктів
обслуговування приведено свій
еквівалент. Саме тому площі для
розрахунків завантаження двірників
вважаються приведеними та не
співпадають з натуральними обмірами
прибудинкових триторій (а.с.218).

Зазначені обставини підтверджуються
Побудинковим обліком нарахованої
заробітної плати двірникам ЖЄКу-301 та
Нарядом на оплату праці робітників по
санітарному утриманню будинків
технічної дільниці № 3 ЖЄКу-301.

Відповідно до Побудинкового обліку
нарахованої заробітної плати
двірникам ЖЄКу-301 за серпень 2013 року та
Наряду на оплату праці робітників по
санітарному утриманню будинків
технічної дільниці №3 ЖЄКу-301 за
серпень 2013 року, ОСОБА_1 як двірник,
обслуговувала територію будинків №№ 5
та 7 по вул.Матеюка в м.Києві,
відпрацьована норма якої складає 5 377
кв.м (1 417 кв.м.+ 3 960 кв.м). За вказаний об'єм
робіт за серпень 2013 року ОСОБА_1 було
нараховано заробітну плату, з
урахуванням доплат, передбачених
Колективною угодою, в сумі 2 106 грн. 56
коп. (а.с. 37, 38, 39-41).

Згідно Побудинкового обліку
нарахованої заробітної плати
двірникам ЖЄКу-301 за вересень 2013 року та
Наряду на оплату праці робітників по
санітарному утриманню будинків
технічної дільниці №3 ЖЄКу-301 за
вересень 2013 року, ОСОБА_1 як двірник,
також обслуговувала територію
будинків №№ 5 та 7 по вул.Матеюка в
м.Києві, відпрацьована норма якої
складає 5 377 кв.м (1 417 кв.м.+ 3 960 кв.м). За
вказаний об'єм робіт за вересень 2013
року ОСОБА_1 було нараховано заробітну
плату, з урахуванням доплат,
передбачених Колективною угодою, в
сумі 2 106 грн. 56 коп. (а.с. 42, 43, 44-46).

Як вбачається з Типових норм часу та
норми обслуговування для робітників і
виробничого персоналу, зайнятих
утриманням житлового фонду,
затверджених наказом Держкомітету
України по житлово-комунальному
господарству від 04.08.1997 року №59,
встановлений норматив площі
прибирання вулиць, провулків, садиб в
м.Києві на одного двірника становить:
для жилих будинків до 5- ти поверхів - 3
800-5 000 кв.м.

Відповідно до зазначених Типових норм
встановлені норми обслуговування для
працівників КП «Дирекція». Зокрема, для
двірників норма обслуговування
становить 5 000 кв.м., для прибиральника
сходових клітин - 1 900 кв.м (а.с. 48,49).

Вказані норми затверджені і
Колективним договором КП «Дирекція» на
2013, 2014, 2015 роки (а.с.114-129).

Таким чином, норма прибирання позивача
ОСОБА_1 на 377 кв.м перевищує встановлені
норми обслуговування. Згідно
розрахункової відомості, за розширену
норму обслуговування позивачка
отримувала доплату в сумі 124 грн. 54 коп.,
що передбачено п. 4.2.10 Колективного
договору.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови
у задоволенні цих позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом неправильно встановлено
фактичні обставини справи, що полягає у
неповному з'ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи, у
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи, не
можуть бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення
враховуючи наступне.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
ОСОБА_1 не довела свої вимоги щодо її
роботи по прибиранню території
будинків №17 та №19 по вул..Жукова в
м.Києві та прибирання сходових клітин
у будинку №17 по вул..Жукова.

Всі ці висновки суду першої інстанції
повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга представника позивача не
містить, в ході апеляційного розгляду
такі обставини не встановлені.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення в цій
частині немає.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформленутрудову
книжку і провести з ним розрахунок у
строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу.

На підтвердження одержання трудової
книжки працівник розписується в книзі
обліку і руху трудових книжок.

З урахуванням того, що матеріали справи
не містять доказів на підтвердження
затримки видачі позивачу трудової
книжки, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції в частині вирішення
позовних вимог щодо стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, виходячи з
наступного.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
у разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності
спору про їх розмір, підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що у
порушення вимог ст.116 КЗпП України в
день звільнення розрахунок з позивачем
проведений не був, в повному обсязі
підприємство розрахувалось з ОСОБА_1.
лише 10 жовтня 2013 року (а.с. 83).

Пленум Верховного Суду України в своїй
Постанові №13 від 24.12.1999 року «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснив, що установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі,- наступного для
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст.117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, в при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності (п.20).

При визначенні середньої заробітної
плати колегія суддів виходить із вимог
Постанови Кабінету Міністрів України
№100 від 08.02.1995 року «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати» (в подальшому
Постанови) провів невірний розрахунок
на користь позивача.

Кількість робочих днів за період
затримки розрахунку при звільненні з
30.09.2013 року по 10.10.2013 року складає 9.

Розмір середньоденної заробітної
плати позивача становить 88,12 грн.
виходячи з наступного розрахунку.

Відповідно до довідки №471 від 22.11.2013,
наданої представником відповідача
суду апеляційної інстанції, дохід
ОСОБА_1 з 01.08.2013 по 29.09.2013 становить 4 494
грн.

4 494,00 : 2 = 2 247 грн.

В серпні 2013 року ОСОБА_1 відпрацювала 26
робочих днів (а.с.38), а в вересні 2013 року
- 25 (а.с.43). 26 + 25 = 51 : 2 = 25,5

2 247 грн. : 25,5 = 88,12 грн.

В такому випадку розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні становить 793,08 грн., який
і підлягає стягненню відповідача на
користь ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівникові проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Виходячи з обставин справи колегія
приходить до висновку, не проведення
остаточного розрахунку завдало
позивачці моральних страждань через
скрутне матеріальне становище, в якому
вона опинилась через неправомірні дії
відповідача, та порушення її трудових
прав. Відсутність заробітної плати
призвело до втрати нормальних життєвих
зв'язків, вимагало від позивача
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Колегія суддів, виходячи із засад
розумності та справедливості, з
урахуванням обставин справи вважає, що
сума в 500 грн. буде достатньою для
компенсації заподіяної позивачу
моральної шкоди.

За таких підстав рішення суду в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку та
відшкодування моральної шкоди
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в цій частині позовних
вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
та ст.4 Закону України «Про судовий
збір» з відповідача підлягає стягненню
в дохід держави судовий збір в сумі 243,60
грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 11 березня 2014 року в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку та
відшкодування моральної шкоди
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Стягнути з Комунального підприємства
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району м. Києва на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки остаточного розрахунку в сумі
793, 08 грн. та 500 грн. на відшкодування
моральної шкоди, а всього 1 293 (одну
тисячу двісті дев'яносто три) грн. 08 коп.

Стягнути з Комунального підприємства
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району м. Києва в дохід
держави судовий збір в сумі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко