Єдиний унікальний номер 244/3391/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4258/2014
Справа № 22ц/775/4258/14
Головуючий в 1 інстанції Кучма В. В.
Єдиний унікальний номер 244/3391/13-ц
Доповідач Канурна О.Д.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2014 року
Апеляційний суд Донецької
головуючого судді Санікової
суддів: Барсукової О. І.,
при секретарі Хохулі М.С.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Сніжнянського міського суду Донецької
області від 08 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
Позивач ОСОБА_1 16 липня 2013 року
звернувся до Сніжнянського міського
суду Донецької області з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики. Позовні вимоги
обгрунтовує тим, що 25 лютого 2013 року
він надав ОСОБА_2 позику в розмірі 11 953
грн. 00 коп., яка отримала вищезазначену
суму позики та була зобов'язана її
повернути в строк до 25 березня 2013 року в
розмірі 5 977 грн. 00 коп. та в строк до 25
квітня 2013 року в розмірі 5 977 грн. 00 коп.,
а загалом суму боргу в розмірі 11 953 грн.
20 квітня 2013 р. відповідачкою ОСОБА_2
сплачено лише 3 000 грн. Станом на 15 липня
2013 року сума боргу згідно договору
позики б/н від 25 лютого 2013 року складає 8
Позивач просив стягнути з
відповідачки ОСОБА_2 на його користь
заборгованість за договором позики б/н
від 25 лютого 2013 року у сумі 8 953 грн., 3%
річних від простроченої
заборгованості у сумі 64 грн. 76 коп.,
грошові кошти з урахуванням індексу
інфляції від суми заборгованості у
розмірі 9 грн. 00 коп., штрафні санкції
згідно умов договору в розмірі 1 195 грн.
30 коп., а всього стягнути грошових
коштів на загальну суму 10 222 грн. 06 коп.,
а також судові витрати по справі.
Рішенням Сніжнянського міського
суду Донецької області від 08 квітня 2014
року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики відмовлено.

З вказаним рішенням суду не
погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в
апеляційному порядку. В обгрунтування
апеляційної скарги посилається на те,
що суд першої інстанції при ухваленні
рішення неповно з'ясував обставини
справи, що мають значення для справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті.

Просить апеляційний суд скасувати
рішення Сніжнянського міського суду
Донецької області від 08 квітня 2014 року,
ухвалити нове рішення, яким в повному
обсязі задовольнити його позовні
вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1
слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Частиною 1 статті 308 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
25 лютого 2013 року укладено договір
позики.

Відповідно до п.1, 2.1 вищевказаного
договору, кредитор надає розстрочку на
2 місяці еквівалентну 11953,00 грн., а
позичальник зобов'язується повернути
кредитору повну вартість предмету
договору через 2 місяці.

Статтею 526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутністю таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Як вбачається із статті 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 1046 ЦК України
передбачено, що за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Пунктом 3.1 укладеного між
сторонами договору позики від 25 лютого
2013 року передбачено, що договір набирає
чинності з моменту його підписання та
діє до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань. На підтвердження
укладення договору та його умов
позичальник надає розписку, яка
посвідчує передання позикодавцем
предмету договору, зазначеному в п. 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Висновок суду першої інстанції
про те, що будь-яких доказів виконання
умов договору зі сторони позикодавця,
зокрема передання відповідачці суми
11953,00 грн., про що в своєму позові
зазначає ОСОБА_1, суду не надано, є
законним і обгрунтованим, оскільки в
судовому засіданні апеляційного суду
позивач ОСОБА_1 пояснив, що передання
грошей по вказаному договору не було, а
він для відповідачці виконав роботи, за
які вона йому повинна була заплатити
певну суму грошей.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно з частиною 2 вищевказаної
статті, докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги позивача є
безпідставними та необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги
позивача про те, що він не згоден з
висновком суду першої інстанції про
відсутність згідно пункту 3.1 договору
позики від 25.02.2013 року розписки
позичальника щодо підтвердження факту
передання позикодавцем грошей на
загальну суму 11953,00 грн., не
заслуговують на увагу, оскільки
частиною 2 статті 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Доводи апеляційної скарги позивача
про те, що відповідно до частини 2
статті 828 ЦК України договір позички
між юридичними особами, а також між
юридичною та фізичною особою
укладається у письмовій формі є
необгрунтованими, оскільки позивач в
позовній заяві вказував, що між ним та
ОСОБА_2 був укладений договір позики,
який передбачений статтею 1046 ЦК
України, а не договір позички,
передбачений статтею 828 ЦК України (а.с.
2-3).

Інші доводи апеляційної скарги
позивача також не заслуговують на
увагу, оскільки суд першої інстанції
правильно встанови в правовідносини,
які уклалися між сторонами і дав їм
належну правову оцінку.

Виходячи із встановлених
судом обставин, наданих сторонами
доказів та вимог закону, суд першої
інстанції правильно прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог позивача.

Суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального закону,
тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В
А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Сніжнянського міського суду
Донецької області від 08 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом 20 днів
з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: