У Х В А Л А

Іменем України

23 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Савариній
Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Ужгородської міської ради,
комунального підприємства «Бюро
технічної інвентаризації м. Ужгорода»,
третя особа без самостійних вимог:
інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю в
м. Ужгороді, про визнання права
власності на об'єкт нерухомого майна за
апеляційною скаргою прокурора міста
Ужгорода в інтересах держави,
територіальної громади міста в особі
Ужгородської міської ради на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
20 лютого 2013 року , -

в с т а н о в и л а :

28 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до виконавчого
комітету Ужгородської міської ради,
комунального підприємства «Бюро
технічної інвентаризації м. Ужгорода»,
третя особа без самостійних вимог:
інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю в
м. Ужгороді, про визнання права
власності на об'єкт нерухомого майна.

Позивачка зазначала, що 8 травня 2007 року
вона подала до Ужгородської міської
ради письмову заяву про виділення
земельної ділянки в АДРЕСА_1, для
будівництва житлового будинку. Після
проведення чергової сесії виконавчого
комітету Ужгородської міської ради,
позивачка звернулася до земельного
відділу за інформацією про вирішення
її питання, де її повідомили, що питання
вирішено позитивно, а копію рішення
вона отримає пізніше після його
виготовлення. Вважаючи, що їй виділено
земельну ділянку для будівництва
житлового будинку, позивачка замовила
технічну документацію та розпочала
будівництво. На даний час нею
побудовано цокольний підвальний
поверх житлового будинку.

8 травня 2012 року ОСОБА_1 отримала витяг
із рішення Ужгородської міської ради
від 23 травня 2008 року, відповідно до
якого їй було відмовлено у наданні
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1.

24 травня 2012 року позивачка звернулася в
інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області для отримання
дозволу на реєстрацію самочинного
будівництва з метою його узаконення. За
проведення будівництва без будь-яких
дозвільних документів її було
притягнуто до адміністративної
відповідальності, але було роз'яснено,
що вона має право в порядку цивільного
судочинства звернутися до суду із
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво.

Посилаючись на вказані обставини
позивачка просила визнати за нею право
власності на самочинно збудовану
будівлю по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
уточнила позовні вимоги і просила
визнати за нею право власності на
об'єкт нерухомого майна - самочинного
збудовану будівлю по АДРЕСА_1, та
зобов'язати КП «Бюро
технічної-інвентаризації м.
Ужгорода» провести реєстрацію права
власності на зазначений об'єкт
нерухомого майна.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 20 лютого 2013 року позов
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно, що
знаходиться по АДРЕСА_1. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про визнання
права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно, прокурор міста
Ужгорода в інтересах держави,
територіальної громади міста в особі
Ужгородської міської ради подав
апеляційну скаргу, у якій посилаючись
на незаконність судового рішення із-за
порушення норм процесуального і
матеріального права, неповного
встановлення обставин справи, просив
скасувати оскаржуване ним рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - судом
не з'ясовано факт правомірності
будівництва та наявність будь-яких
правовстановлюючих документів на
здійснення будівельних робіт
позивачкою і наявність документів на
земельну ділянку, де проведено
будівництво.

Прокурор Стойко П.М. підтримав
апеляційну скаргу.

ОСОБА_2, який по довіреності
представляє інтереси позивачки ОСОБА_1,
просив відхилити апеляційну скаргу з
врахуванням того, що позивачка набула
право власності на земельну ділянку, на
якій збудоване нерухоме майно, на яке
суд визнав за нею право власності.

Заслухавши доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

За загальним правилом особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього
(ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із наявності
достатніх підстав для визнання за
позивачкою права власності на
самочинно збудоване нею нерухоме
майно, оскільки відсутність
правовстановлюючого документу на
самочинно збудоване нерухоме майно
порушує її право володіти,
користуватися та розпоряджатися ним,
тобто здійснювати права, передбачені
ст. 317 ЦК України, при цьому визнання
права власності на самочинно збудоване
майно на земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, не порушує
права третіх осіб.

Матеріалами справи встановлено, що
згідно рішення 4-ї сесії 5-го скликання
Ужгородської міської ради від 23 травня
2008 року № 727 ОСОБА_1 було відмовлено у
наданні земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 пояснила, що не знаючи про те, що
у виділенні ділянки їй відмовлено,
розпочала будівництво житлового
будинку та збудувала цокольний
підвальний поверх без отримання
необхідних дозвільних документів.

Постановою інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
Закарпатської області від 13 червня 2012
року ОСОБА_1 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 96 - будівництво житлового
будинку в АДРЕСА_1, без будь-яких
дозвільних документів.

Приписом інспекції ДАБК у
Закарпатській області № 346 від 11
червня 2012 року позивачку зобов'язано
припинити будівельні роботи до
усунення виявлених порушень та
запропоновано приступити до
виготовлення дозвільних документів.

За наявності спору, право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво, лише у випадках,
передбачених ст. 376 ЦК України, а саме:
за особою, яка здійснили самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК
України); за особою - власником
(користувачем) земельної ділянки, яка
здійснила самочинне будівництво на цій
ділянці, якщо це не порушує права інших
осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Згідно витягу з рішення ХХ сесії VІ
скликання Ужгородської міської ради
від 19 грудня 2013 року «Про затвердження
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок» пп. 1.65 п. 1, міська
рада вирішила затвердити проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки гр. ОСОБА_1 площею 0,0917 га
(кадастровий номер :32:001:0345) для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 та
передати її у власність.

Встановлено, що згідно свідоцтва про
право власності на нерухоме майно та
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 17 січня 2014 року
ОСОБА_1 належить на праві приватної
власності земельна ділянка площею 0,0917
га, цільове призначення - для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Отже, позивачка стала власником
земельної ділянки на якій розпочато
будівництво без дозвільних документів
і в подальшому проведення такого
узаконено, що вбачається з
будівельного паспорту від 20 травня 2014
року.

Суду та апеляційному суду не надано
доказів про те, що це будівництво
порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК
України).

Враховуючи, що на час розгляду справи в
апеляційній інстанції позивачка
надала докази про те, що будівництво
проводиться на земельній ділянці,
наданій їй у власність для цієї мети, та
у встановленому порядку під уже
збудоване нерухоме майно - 0,0134 зайнято
поточним будівництвом, і за вказаних
обставин на підставі частини третьої
статті 376 ЦК України суд може
задовольнити позов про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно.

З огляду на викладене та з врахуванням
наданих апеляційній інстанції доказів,
колегія суддів приходить до висновку,
що на підставі ст. 308 ЦПК України
апеляційну скаргу слід відхилити і
залишити без змін рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора міста
Ужгорода в інтересах держави,
територіальної громади міста в особі
Ужгородської міської ради відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 20 лютого 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: