АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6451/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Піхур О.В
Доповідач - Корчевний
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Cлободянюк С.В.

при секретарі Охневській Т.В.,
Меєчко Д.П.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 31 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
«Трускавецькурорт» про відшкодування
збитків, завданих порушенням
зобов'язання та моральної шкоди,
колегія суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
«Трускавецькурорт» про відшкодування
збитків, завданих порушенням
зобов'язання та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що йому було надано
путівку на санаторно-курортне
лікування у санаторії «Рубін» ЗАТ
«Трускавецькурорт», як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І
категорії.

Зазначав, що у зв'язку із відсутністю у
вищезазначеному закладі будь-яких умов
для лікування, він був змушений
повернутися до Києва та лікуватися за
власні кошти, що призвело до
матеріальних так і до моральних
збитків, а тому просив стягнути з
відповідача на його користь
матеріальні збитки у розмірі 4 567 грн.,
та 2500 грн. моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 31 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до Закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
«Трускавецькурорт» про відшкодування
збитків, завданих порушенням
зобов'язання та моральної шкоди
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду скаргу
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та
просить суд апеляційної інстанції
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 31 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі вказує, що суд в
своєму рішенні не дав оцінки його
власним поясненням, чим порушив норми
ст.ст. 57, 62 ЦПК України.

Зазначає, що у зв'язку із відсутністю у
вищезазначеному закладі будь-яких умов
для лікування, він був змушений
повернутися до Києва та лікуватися за
власні кошти, що призвело до
матеріальних збитків та тяжких
моральних страждань, викликаних
неможливістю отримати повноцінне
санаторно-курортне лікування в 2013 році.

Вказує, що суд проігнорував цілий ряд
речових доказів, наданих позивачем, в
тому числі акт від 20.08.2013 р., складений
та підписаний неупередженими особами.

Зазначає, що ліцензії, висновки та
договори надані відповідачем, судом
були прийняті як докази без належної
оцінки та аналізу, хоча зовсім не
підтверджують кваліфіковане надання
лікування, побутових умов, належне
харчування в даному закладі.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції було
встановлено, ОСОБА_1 було надано
путівку на санаторно-курортне
лікування у санаторії «Рубін» ЗАТ
«Трускавецькурорт», як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І
категорії.

Згідно зворотного талону до
путівки № 283976, позивач перебував на
лікуванні у санаторії «Рубін» у період
з 10.08.2013 р. по 13.08.2013 р. (а.с.10).

Кабінет Міністрів України, центральні
органи виконавчої влади, що
забезпечують формування та реалізують
державну політику у сферах охорони
здоров'я, соціального захисту
населення, освіти і науки, подолання
наслідків Чорнобильської катастрофи,
управління зоною відчуження та зоною
безумовного (обов'язкового) відселення,
місцеві органи виконавчої влади,
органи місцевого самоврядування,
громадські організації організують
щорічне медичне обстеження
(диспансеризацію), санаторно-курортне
лікування всіх осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
запроваджують систему
радіаційно-екологічного,
медико-генетичного, медико -
демографічного моніторингу на
території України. Цими органами у
регіонах найбільшого зосередження
осіб, які постраждали, створюються
спеціалізовані центри, в тому числі
дитячі, для обстеження, лікування,
соціально-психологічної реабілітації
та профорієнтації потерпілих осіб. (ч. 1
ст. 17 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»).

Споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають право на: захист своїх прав
державою; належну якість продукції та
обслуговування; безпеку продукції;
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про продукцію, її
кількість, якість, асортимент, а також
про її виробника (виконавця, продавця);
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок недоліків
продукції (дефекту в продукції),
відповідно до закону; звернення до суду
та інших уповноважених державних
органів за захистом порушених прав (п.1
ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

В обгрунтування позовних вимог,
позивач зазначав, що через відсутність
елементарних умов для лікування у
санаторії, що підтверджується актом
про грубі порушення від 20.08.2013 р., він
був змушений при першій же можливості
13.08.2013 р. виїхати до м. Києва та
проводити лікування за власні кошти.

Як вбачається з вище вказаного акту від
20.08.2013 р., затвердженого Головою
Київської міської організації «Союз
Чорнобиль України», позивач
незадоволений тим, що відповідачем
були надані неналежні умови для
санаторного проживання та лікування, а
саме: його заселення на верхній поверх,
незадовільні житлово - побутові умови,
неналежна медична діагностика та
лікування і несмачне та одноманітне
харчування (а.с.6-9).

Суд першої інстанції вірно визначив,
що вказаний вище акт не може бути
належним доказом, оскільки не
підтверджено повноважень на складання
даного акту в односторонньому порядку
особами: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а
також його зміст викладено зі слів, без
проведення належної перевірки
уповноваженими на це органами.

Оскільки при складенні вказаного
документу було допущено ряд порушень:
не зазначено а ні дати складання
вказаного документу, а ні інформації
про осіб, що його підписали та яким
чином вони могли зафіксувати
правопорушення, а ні місця, де було
складено даний документ, а ні відмови
працівників санаторію в його
підписанні, вказане ставить під сумнів
реальне фіксування факту порушень
надання санітарно-курортних послуг в
санаторії «Рубін».

Крім того, Позивачем не було надано
жодного документу, яким би
засвідчувався факт перебування осіб,
що підписали акт, в санаторії «Рубін»
на час перебування в ньому Позивача.

Відтак, доводи апеляційної скарги, що
суд не прийняв вказаний акт як належний
доказ, не знайшли підтвердження в
матеріалах справи.

Відповідно до листа Міністерства
соціальної політики України від 04.10.2013
р. № 3978/о/23/13-зв, позивач скористався
своїм правом на безоплатне
забезпечення санаторно - курортну
путівкою у 2013 р. (а.с.12).

Із договору № 13/85-ВТ про закупівлю за
державні кошти вбачається, що
відповідач зобов'язується у 2013 році
надати санаторно - курортні путівки для
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та надати
відповідні послуги із санаторно -
курортного лікування (а.с.61-63).

Санаторій «Рубін» філія закритого
акціонерного товариства лікувально -
оздоровчих закладів
«Трускавецькурорт» має вищу категорію
акредитації, відповідно до
акредитаційних сертифікатів, виданих
Головною акредитаційною комісією МОЗ
України від 01.11.2010 р. та від 23.10.2013 р.
(а.с.64-65).

Згідно із Сертифікатом відповідності,
виданого ДП
«Львівстандартметрологія», продукція
(послуги з тимчасового розміщення)
відповідача відповідає вимогам ДСТУ
4268:2003 «Послуги туристичні. Засоби
розміщування. Загальні вимоги» (а.с.66).

У Висновку державної санітарно -
епідеміологічної експертизи
зазначено, що санаторій «Рубін»
відповідає вимогам санітарних норм
(а.с.67).

Відповідно до довідок №№ 146, 147 від
10.02.2014 р„ станом на 10.08.2013 р.кількість
ліжко - місць у санаторії «Рубін»
становила 887, а кількість
відпочивальників - 836 осіб, що
підтверджує пояснення представника
відповідача про заселеність перших
поверхів іншими відпочивальниками
(а.с.69-70).

Зважаючи на вищевказане, відсутні
докази можливості розміщення позивача
на перших поверхах, відтак вказані
доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження при розгляді
справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач має Ліцензією Міністерства
охорони здоров'я України для
проведення медичної практики
відповідно до переліку зазначених у
Ліцензії лікарських спеціальностей
(а.с.71).

Вказані в апеляційній скарзі доводи
щодо несмачного та одноманітного
харчування спростовуються наданою
відповідачем роздруківкою видів
харчування для осіб, які постраждали
внаслідок ЧАЕС, у період з 10.08.2013 по
13.08.2013 p., які підтверджують
різноманітний перелік продуктів і
страв.

Суд вважає, що оскільки зазначені в
позовній заяві та апеляційній скарзі
обставини не знайшли свого
підтвердження в матеріалах справи,
вони є особистим суб'єктивним
враженням позивача.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, даних у п. 9
постанови "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" за № 4 від 31.03.1995 року
з подальшими змінами та доповненнями,
розмір відшкодування моральної шкоди
визначається в межах заявлених
позовних вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних та фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеню вини відповідача та
інших обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції вірно прийшов до
висновку, що Позивачем не надано
жодного належного доказу на
підтвердження незабезпечення ЗАТ
«Трускавецькурорт» належних умов для
санаторно-курортного лікування в
санаторії «Рубін»; не доведено
обґрунтованості відмову Позивача від
продовження санаторно-курортного
лікування в санаторії «Рубін»; жодним
чином не обґрунтовано суму заявленої
моральної шкоди та суму матеріальних
збитків.

У свою чергу, Відповідачем надавалися
усі необхідні докази на підтвердження
того, що послуги в санаторії «Рубін»
надаються у суворій відповідності з
вимогами чинного законодавства, а їх
якість відповідає встановленим
вимогам, про що свідчать відповідні
дозволи та акредитаційні сертифікати.

Разом з тим, колегія суду звертає увагу
на відсутність доказів, якими апелянт
обґрунтовує свою апеляційну скаргу, та
зазначає, що скільки протиправних дій
зі сторони відповідача судом не
встановлено, то і для стягнення
моральної шкоди із відсутністю
причинно-наслідкового зв'язку підстав
не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК
України передбачено, що не може бути
скасоване правильне по суті та
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Тому колегія суду вважає, що рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 31 березня 2014 року
обґрунтоване, законне , підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 31 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: