АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1539/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Вишня Н. В. РІШЕННЯ
02 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоВишня Н. В. суддівЮвшин В. І.
, Пономаренко В. В. при
секретаріВолвенко А.В., з участю:
представника ТОВ «Євросервіс-2000»
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Черкаси
апеляційну скаргу Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Євросервіс-2000» на рішення
Соснівського районного суду м.Черкаси
від 04 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ТОВ
«Євросервіс-2000», третя особа - ОСОБА_9
про визнання майна спільним майном
в с т а н о в и л а :
04 червня 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_8 про поділ
майна подружжя, мотивуючи свої вимоги
тим, що з 14 квітня 1973 року сторони
перебувають у шлюбі.
01.12.2000 року ОСОБА_10, який діяв в
інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_11, яка діяла в
інтересах ОСОБА_9 уклали договір
купівлі-продажу з ВАТ «Черкасбуд-1», за
яким придбали учбові корпуси Г-2,Г'-1пд,
гараж Д-1 з добудованим складом Е-1,
автомобільний гараж Ж-1, гараж З-1,
автополігон у складі огорож за НОМЕР_1,
частину замощення 1 та склад ПММ з
огорожами за НОМЕР_2, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є
рівноправними співвласниками вказаних
об'єктів нерухомості та фактично мають
у власності по 1/2 частині. Право
власності підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно за №1473145 від 13.09.2003 року.
Зазначені приміщення були куплені за
їх спільні з відповідачкою кошти, тому
є спільним сумісним майном подружжя.
Так як всім майном фактично
користується він, позивач, тому бажає
зареєструвати право власності на
вказане майно за собою та відшкодувати
відповідачці вартість її частини.
Відповідачка ухиляється від будь-яких
дій, спрямованих на набуття ним права
В зв'язку з цим просить суд стягнути з
нього, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8
грошову компенсацію в розмірі за
належну їй частину у зазначеному майні,
виділивши та визнавши за ним право
власності на 1/2 його частину.
25 вересня 2013 року позивач ОСОБА_12 подав
до суду заяву про збільшення розміру
позовних вимог, де просить визнати 1/2
частину учбових корпусів літ. «Г-2,Г'-1пд,
площею 420,3 кв.м; 1/2 частину гаража Д-1,
площею 253,6 кв.м; 1/2 частину добудованого
складу літ.Е-1, площею72,9 кв.м; огорожу
НОМЕР_3; замощення 2, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 спільним сумісним
майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8.
Судові витрати покласти на
Рішенням Соснівського районного
суду м.Черкаси від 04 листопада 2013 року
позов ОСОБА_7 задоволено.

Вирішено визнати спільною власністю
подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 1/2 частину :
учбових корпусів Г-2,Г'-1, гаража Д-1 з
добудованим складом Е-1, автомобільного
гаража Ж-1, гаража З-1, автополігону у
складі огорож за НОМЕР_1, частину
замощення 1 та складу ПММ з огорожами за
НОМЕР_2, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, придбані на підставі договору
купівлі-продажу від 01.12.2000 року.

В апеляційній скарзі Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Євросервіс 2000», посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить його скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав для визнання спірного майна
спільним майном подружжя.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60
СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

Аналогічне положення закону було
закріплено й у ст. 22 КпШС України,
чинного на час набуття відповідачкою
спірного майна.

Встановлено, що з 14 квітня 1973 року
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі. (а.с. 8).

01.12.2000 року ОСОБА_8, в інтересах якої
діяв ОСОБА_10, та ОСОБА_9, в інтересах
якої діяла ОСОБА_11, уклали договір
купівлі-продажу з ВАТ «Черкасбуд-1», за
яким придбали учбові корпуси Г-2,Г'-1пд,
гараж Д-1 з добудованим складом Е-1,
автомобільний гараж Ж-1, гараж З-1,
автополігон у складі огорож за НОМЕР_1,
частину замощення 1 та склад ПММ з
огорожами за НОМЕР_2, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до ст.59 СК України той із
подружжя, хто є власником майна,
визначає режим володіння та
користування ним з урахуванням
інтересів сім'ї, насамперед дітей.

Відповідно до ст.320 ЦК власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Як вбачається з Статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Євросервіс 2000», його засновниками, в
тому числі, є ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Вони ж є
і стороною в договорі купівлі-продажу,
укладеного з ВАТ «Черкасбуд-1», за яким
придбали в останнього учбові корпуси
Г-2,Г'-1пд, гараж Д-1 з добудованим складом
Е-1, автомобільний гараж Ж-1, гараж З-1,
автополігон у складі огорож за НОМЕР_1,
частину замощення 1 та склад ПММ з
огорожами за НОМЕР_2, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. Саме дане нерухоме
майно, разом з грошовими коштами їх та
інших засновників, складає статутний
капітал товариства (а.с.67,69). Тобто, з
самого початку майно придбавалося для
підприємницької діяльності.

З моменту внесення майна до статутного
фонду підприємство є єдиним власником
майна й це майно не може одночасно
перебувати у власності інших осіб.

Це стверджується і свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно від
21.02.2008 року, згідно якого ТОВ
«Євросервіс 2000» є власником нежитлових
будівель, куди входять: учбові корпуси
Г-2,Г'-1пд, гараж Д-1, склад Е-1, гараж Ж-1,
гараж З-1, огорожа за НОМЕР_2, замощення
11, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, не звернув увагу на вказані
обставини та помилково визнав майно,
придбане відповідачкою ОСОБА_8 для
підприємницької діяльності та
переданого до статутного фонду ТОВ
«Євросервіс 2000», спільним майном її та
позивача ОСОБА_7, як подружжя.

При цьому суд не врахував, що навіть і в
разі передання подружжям свого
спільного сумісного майна до
статутного фонду приватного
підприємства, заснованого одним із них,
майно переходить у приватну власність
цього підприємства, а в іншого з
подружжя право власності на майно
(тобто речове право) трансформується в
право вимоги (зобов'язальне право),
сутність якого полягає у праві вимоги
виплати половини вартості внесеного
майна в разі поділу майна подружжя (а не
право власності на саме майно) або
право вимоги половини отриманого
доходу від діяльності підприємства,
або половини майна, що залишилось після
ліквідації підприємства.

Така позиція апеляційного суду
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України від 2 жовтня 2013
року, де зазначено, що майно фізичної
особи - підприємця, яке придбане та
використовується в його
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, слід розглядати як
його особисту приватну власність,
відповідно до ст. 57 СК України, а не як
об'єкт спільної сумісної власності
подружжя, який підпадає під
регулювання ст. ст. 60, 61 СК України.

Таким чином, купуючи під час шлюбу
нерухоме майно як фізична особа -
підприємець для здійснення
підприємницької діяльності не за
спільні кошти подружжя та вирішуючи
питання про його передачу до
статутного фонду іншого суб'єкта
господарювання - приватного
підприємства, засновником якого він є,
ОСОБА_8 діяла виключно як власник цього
майна й суб'єкт господарювання в
процесі здійснення нею господарської
діяльності.

Посилання позивача на рішення
Конституційного суду України від 19
вересня 2012 року у справі N 1-8/2012 за
конституційним зверненням приватного
підприємства "ІКІО" щодо офіційного
тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК
України при вирішенні питання відносно
правового режиму майна фізичної особи -
підприємця не спростовує зазначених
висновків, оскільки в цьому рішенні
мова йде виключно про статутний
капітал та майно приватного
підприємства, сформовані за рахунок
спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на викладені вище фактичні
обставини справи та норми
законодавства, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції при розгляді
справи невірно з'ясував і перевірив всі
фактичні обставини справи, не
правильно визначив норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняв незаконне судове рішення, не
вирішивши при цьому спір між сторонами.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судові витрати суд вирішує відповідно
до вимог ст.88 ЦПК.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариство з
обмеженою відповідальністю «Євро
сервіс-2000» задовольнити.

Рішення Соснівського районного
суду м.Черкаси від 04 листопада 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
ТОВ «Євросервіс-2000», третя особа -
ОСОБА_9 про визнання майна спільним
майном подружжя скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
ТОВ «Євросервіс-2000», третя особа -
ОСОБА_9 про визнання майна спільним
майном подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :