Справа № 495/3030/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

10 червня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області

в складі: головуючої одноособово судді
Чебан Н.В.

при секретарі - Ткаченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Білгород-Дністровський
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту окремого
проживання та факту окремого ведення
господарства, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, про встановлення
факту окремого проживання та факту
окремого ведення господарства,
посилаючись на те, що з січня 1990 року по
2008 рік перебувала у фактичних шлюбних
відносинах із ОСОБА_2 На теперішній час
проживає із відповідачем за
адресою:АДРЕСА_1, однак окремо один від
одного, спільного господарства не
ведеться, сімейно-побутові проблеми
задовольняються роздільно. У зв'язку із
вищевикладеним просить суд: встановити
факт окремого проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по факту роздільного ведення
ними господарства, починаючи з 2008 року
по теперішній час, встановити режим
роздільного проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на майбутнє, т.я. вона не може та
не бажає в подальшому проживати разом
із відповідачем.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог
заперечував .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з`явилася, надавши до суду заяву з
проханням перенести розгляд
справи(а.с.22).

У відповідності до ст.169 ЦПК
України,підстав для відкладення
розгляду справи не встановлено, суд
визнав неявку позивача не поважною та
можливість розгляду справи у
відсутність не зявившехся осіб.

Суд, заслухавши пояснення відповідача,
дослідивши подану позовну заяву,
надавши оцінку зібраним доказам,
вважає, що в задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1
зареєстрована та проживає за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.5,10).

До складу сімї ОСОБА_1 входять: син -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та співмешканець -
ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3

Позивач у своєму позові зазначає, що з
січня 1990 року по 2008 рік перебувала у
фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2
На теперішній час проживає із
відповідачем за адресою:АДРЕСА_1, однак
окремо один від одного, спільного
господарства не ведеться,
сімейно-побутові проблеми
задовольняються роздільно.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач
посилається на заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_3.(а.с.7-9)

Згідно із ст.119 СК України, за заявою
подружжя або позовом одного з них суд
може постановити рішення про
встановлення для подружжя режиму
окремого проживання у разі
неможливості чи небажання дружини і
(або) чоловіка проживати спільно.

У зазначеної статті закріплено
можливість подружжя клопотати про
встановлення режиму окремого
проживання. Режим окремого проживання
подружжя є окремим інститутом
сімейного права. Встановлення такого
режиму можливо тільки у чітко
зазначених випадках. Так, режим
окремого проживання подружжя або
сепарація може бути встановлено
рішенням суду як за письмовою заявою
подружжя, (мається на увазі спільне
волевиявлення подружжя на
встановлення сепарації) так і за
рішенням суду за позовом одного із
подружжя. Якщо подружжя дійшло
спільної згоди щодо встановлення
режиму окремого проживання через
неможливість спільного проживання (що
досить часто трапляється в сучасним
економічних умовах) або через
небажання спільно проживати, суд своїм
рішенням встановлює сепарацію.

Тож, ст.119 СК України чітко передбачено,
що з позовом до суду для встановлення
режиму окремого проживання має право
звернутися один із подружжя або
подружжя у цілому, тобто союз жінки і
чоловіка має бути зареєстрований у
органі державної реєстрації актів
цивільного стану.

У відповідності до ч.2 ст. 21 СК України,
проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка без шлюбу не є підставою для
виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Крім того, як вбачається зі змісту
заявленого позову, позовними вимогами
заявника є встановлення факту окремого
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по факту
роздільного ведення ними господарства,
починаючи з 2008 року по теперішній час, а
також встановлення режиму роздільного
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
майбутнє.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог .
Частина 2 даної статті ЦПК України
передбачає, що особа, яка бере участь у
справі, розпоряджається своїми правами
щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, позивачка просила
встановити факт окремого проживання з
2008 року, а це означає за минулий час та
встановити режим роздільного
проживання на майбутнє, однак чинним
законодавством не передбачено такого
способу захисту цивільних прав та
інтересів як встановлення факту
окремого проживання за минулий або
майбутній час, до того ж із заявленими
вимогами до суду звернулась особа, яка
не перебуває у шлюбі, тож встановлення
режиму окремого проживання подружжя не
є можливим.

Враховуючи вищевикладене суд
приходить до висновку, про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 60, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про встановлення факту окремого
проживання та факту окремого ведення
господарства - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
через десять днів з моменту його
проголошення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Н.В.Чебан