У х в а л а

іменем україни

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С.,
Умнової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Калінінського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 6
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 22 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_4,
посилаючись на те, що 14 березня 2005 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачкою було укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
остання отримала кредит у розмірі 5 000
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 %
річних за користування кредитними
коштами на суму залишку заборгованості
за кредитом. У зв'язку з неналежним
виконанням умов кредитного договору
станом на 20 вересня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 25 784 грн 80 коп.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на
свою користь заборгованість за
кредитним договором у розмірі 25 784 грн 80
коп.

Рішенням Калінінського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 6
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 22 січня 2014 року, в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить суд касаційної
інстанції скасувати оскаржувані
судові рішення та передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку,
що позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суди обґрунтовано
виходили із того, що позивачем
пропущено строк позовної давності,
оскільки зі змісту кредитного договору
вбачається, що строк дії кредитної
картки встановлено тривалістю в 2 роки,
строк дії кредитного ліміту
встановлено по січень 2007 року, останній
платіж відповідачкою здійснено 28
березня 2007 року, доказів на
підтвердження пролонгації дії
кредитної картки або кредитного
договору позивачем не було надано та
судами не встановлено. Також
правильними є висновки судів, що пункт
9.3 кредитного договору не відповідає
вимогам ст. ст. 251, 252 ЦК України, тому
посилання позивача на те, що кредитний
договір припиняє свою дію в момент
виконання ОСОБА_4 усіх зобов'язань за
договором, є безпідставними.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Калінінського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 6
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 22
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
О.В.
Кафідова

В.С. Висоцька

О.В. Умнова