Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/8978/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Бондарчук
В'ячеслав Володимирович
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

Головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів Миніч
Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі
Камінній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання кредитного
договору недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 15 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з названим позовом. В
обґрунтування вимог зазначала, що
21.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір №
МК 355-07 зі строком погашення до 21.12.2022
року. Того ж дня на виконання вказаного
договору між сторонами було укладено
договір іпотеки, за умовами якого в
іпотеку було передано хлібний
павільон, площею 16 кв. м. за адресою
АДРЕСА_1 в м. Житомирі. Відповідно до п.
3.1.2 кредитного договору цей договір
забезпечувався договором поруки
ОСОБА_1 Оскільки рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 03.12.2010 року хлібний
павільйон визнано об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зважаючи на те, що
ОСОБА_2 , за його словами, кредит так і
не отримав, позивач просила визнати
недійсним кредитний договір № МК 355-07
від 21.12.2007 року, укладений між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 15 квітня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким кредитний договір
визнати недійсним. В обґрунтування
доводів скарги зазначає, що судом не
було взято до уваги заяву позивача про
витребування доказів та не прийнято
рішення по вказаній заяві. Вважає, що
оскільки він не з»явився в судове
засідання 15.04.2014 року, суд мав відкласти
розгляд справи для того, щоб заслухати
його пояснення для встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Також наголошує, що він дійсно не
отримав кредитні кошти в спосіб, як це
було передбачено кредитним договором
№ МК 355-07 від 21.12.2007 року..

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи 21 грудня 2007 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 укладено кредитний
договір № МК 355-07, за умовами якого банк
в межах Програми мікрокредитування,
при наявності вільних грошових коштів,
зобов"язався надати позичальнику
кредит в межах суми, визначеної п.1.2
договору /а.с.3-5/.

Відповідно до п. 1.2. договору сума
кредиту становить 140 000грн.

Строк повернення кредиту, процентів і
винагороди - не пізніше 20 грудня 2022 року
/п.1.3/.

Відповідно до п.3.1. кредитного договору
виконання зобов"язань позичальника за
вказаним договором забезпечено
договором іпотеки /п.3.1.1/ та договором
поруки ОСОБА_1 /п.3.1.2/.

Кредитний договір містить помітку про
надання згоди ОСОБА_1 на укладення
ОСОБА_2 цього кредитного договору та
надання в іпотеку банку майна,
належного їй та позичальнику на праві
спільної сумісної власності /а.с.5
зворот/.

Відповідно до договору іпотеки №МК 355-07
від 21 грудня 2007 року, укладеного між
банком та ФОП ОСОБА_2, останній в
забезпечення виконання зобов"язань за
вище названим кредитним договором
передав в іпотеку хлібний павільйон,
літ. „А", загальною площею 16 кв.м. ,
металевий, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 /а.с.6-7/.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 3 грудня 2010 року
хлібний павільйон визнано об"єктом
права спільної сумісної власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_2./а.с.8-9/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
доводи позивача про те, що ОСОБА_2 не
отримав від відповідача кошти на
умовах , з якими вона погодилась при
укладенні договору як поручитель,
нічим не доведені, а тому є лише її
припущеннями.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком.

Так, відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях /ч.4 ст.60 ЦПК України/.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання недійсним кредитного
договору, укладеного між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ФОП ОСОБА_2, позивач
посилалась на те, що зі слів ОСОБА_2 вона
дізналась, що всупереч умовам
кредитного договору, він так і не
отримав кредиту. Тобто позивач не має
жодних доказів на підтвердження своїх
позовних вимог. Окрім того, вона не була
стороною оспорюваного кредитного
договору, сам ОСОБА_2 в установленому
законом порядку кредитний договір не
оскаржував.

Суд першої інстанції правильно
застосував до спірних правовідносин
норми права і на підставі ст.ст.203,215 ЦК
України дійшов обгрунтованого
висновку про відсутність підстав для
визнання кредитного договору
недійсним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
спростовуються випискою з рахунку №
2001 ПП ОСОБА_2 за період з 21.12.2007
року по 04.06.2014 року, з якої вбачається,
що з його рахунку проводилось списання
коштів на погашення кредиту за
кредитним договором № МК 355-07 від 21.12.2007
року, що свідчить про визнання ОСОБА_2
кредитних зобов"язань /а.с.61-63/.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення на підставі наданих сторонами
та досліджених у судовому засіданні
доказів, правильно застосував норми
матеріального права, а тому підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.
209,218,303,307,308,313,314,315,317,319,324,325 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 15 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий Судді