АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3137/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновськой Г. В. Доповідач -
Калиновський А.Б. Категорія 20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року
по справі за позовом прокурора
Жовтневого району міста
Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
позики, -

встановила:

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 12 лютого 2014
року в задоволені позовних вимог
прокурора Жовтневого району
м.Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про стягнення грошових
коштів та зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору позики відмовлено.

В апеляцiйній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду змінити в частині
обгрунтування та відмовити в
задоволенні позовних вимог за
первісним та зустрічним позовом на
підставі спливу строків позовної
давності.

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення
залишенню без змін з наступних пiдстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо договором
не встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором чи
законом.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Згідно ст. 257 ЦК України строк загальної
позовної давності становить 3 роки.

Судом встановлено, що 17 травня 2002
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений
договір позики, за умовами якого
остання надала, а ОСОБА_2 отримала
грошові кошти у сумі 2000,00 доларів США та
200,00 доларів США за договором позики,
укладеним між цими ж сторонами у
простій письмовій формі у вигляді
розписки від 17 травня 2002 року (а.с. 7-8,
16-17, 25, 56, 57).

За умовами вказаного договору позики
ОСОБА_2 зобов'язалась повернути ОСОБА_3
позичені грошові кошти до 10 вересня 2002
року, у разі прострочення виконання
зобов'язання - зобов'язалась також
сплатити 1% від суми задатку за кожний
день прострочення.

22 листопада 2011 року ОСОБА_3 прийняла від
ОСОБА_2 2200,00 доларів США, що
підтверджується відповідною
розпискою, копія якої наявна в
матеріалах справи (а.с. 19, 26) та було
визнано сторонами у судовому
засіданні.

Судом також встановлено, що у 2006 році
ОСОБА_3 вже зверталась до суду з позовом
аналогічним даним позовним вимогами,
проте її позов ухвалою суду від 14
квітня 2008 року був залишений без
розгляду (а.с. 52, 53).

Відмовляючи у задоволенні вимог
прокурора Жовтневого району
м.Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про стягнення грошових
коштів, суд правильно виходив з того, що
ОСОБА_3 було пропущено без поважних
причин строк звернення до суду з даними
вимогами та відсутні підстави для його
поновлення.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
зустрічного позову, суд дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
відповідач за первісним позовом 22
листопада 2011 року виконала умови
(зобов'язання) за договором, повернувши
всю суму боргу повністю, що є підставою
вважати правовідносини позики між
сторонами припиненими.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що дійшовши висновку про пропуск
ОСОБА_3 строку позовної давності
звернення до суду з позовом, суд не
застосував наслідків спливу строку
позовної давності - не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки такі
наслідки передбачені ст. 267 ЦК України.
Наслідком спливу строку позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі - є,
відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України,
відмова у позові, що і було зроблено
судом.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
виконала зобов'язання за договором
після спливу позовної давності і,
відповідно до ч.1 ст.267 ЦК України, не має
права вимагати повернення виконаного,
навіть якщо вона у момент виконання не
знала про сплив позовної давності, на
що суд звернув увагу і з цих підстав
відмовив їй у задоволенні зустрічного
позову.

Рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Підстав для його зміни чи скасування
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: