Справа №468/269/14-ц 29.05.2014 29.05.2014 29.05.2014
Справа № 22-ц/784/1511/14
Суддя першої інстанції Янчук
Суддя - доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Козаченка
В.І.,

суддів:
Колосовського С.Ю., Царюк Л.М.,

при секретарі
Богатирьової В.А.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Баштанського районного суду м.
Миколаєва від 13 березня 2014 року за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» (надалі - Банк) до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором про надання банківських
послуг, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 лютого 2014 року Банк звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
про надання банківських послуг.

Свій позов обґрунтовував тим, що 17
березня 2008 року між Банком та ОСОБА_2
був укладений договір про надання
банківських послуг, відповідно до
якого остання отримала кредитні кошти
у розмірі 3000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24
% річних на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Оскільки позичальник не виконувала
своїх зобов'язань щодо погашення
кредиту і станом на 12 січня 2014 року
утворилася заборгованість на суму 25615.84
грн., яку ОСОБА_2 добровільно
відмовилася погасити, то Банк просив
стягнути з неї цю заборгованість.

Відповідачка заперечуючи проти
задоволення позовних вимог, просила
застосувати до спірних правовідносин
позовну давність.

Рішенням Баштанського районного суду
Миколаївської області від 13 березня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено з підстав пропуску позовної
давності.

В апеляційній скарзі Банк просив
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушенням норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у місцевому суді, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Так, за загальними правилами
цивільного законодавства положення
про правові наслідки спливу позовної
давності можуть застосовуватися лише
у тих випадках, коли буде доведено
існування самого суб'єктивного права і
факт його порушення. Якщо ж при
розгляді справи буде встановлено, що у
позивача немає суб'єктивного права або
законного інтересу, про захист якого
він просить, або ж вони не порушувалися,
суд повинен був відмовити в позові не
через пропущення позовної давності, а
за безпідставністю
матеріально-правової вимоги.

Суд першої інстанції не визначив, що
позивачем доведено факт порушення
його суб'єктивного права у спірних
правовідносинах, але дійшов висновку,
що позивач звернувся до суду з вимогами
після спливу позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду з огляду на
таке.

За положеннями ст.ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'являти вимогу про
виконання зобов'язання.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦПК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом 17 березня 2008 року
між Банком та ОСОБА_2 був укладений
договір про надання банківських
послуг, відповідно до якого остання
отримала кредитні кошти у розмірі 3000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом
строком на 12 міс.

Вона погодилася, що ця заява разом з
Умовами про надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою та Тарифами
складають між нею та банком договір про
надання банківських послуг. (а.с.7).

Позичальник не виконувала своїх
зобов'язань щодо погашення кредиту, не
сплативши жодного платежу.

Згідно з Законом України «Про банки та
банківську діяльність» комерційні
банки самостійно встановлюють умови
надання кредиту.

Відповідно до Умов та правил надання
банківських послуг, що діяли на час
укладання договору та затверджені
наказом Банку № СП-2007-299 від 13 вересня
2007 року (надалі - Умови), встановлено, що
для надання послуг банк відкриває
клієнту картрахунок, видає клієнту
платіжну карту, її вид та строк дії
визначено в заяві і в пам'ятці клієнта,
внаслідок підписання якого клієнт і
банк укладає договір про надання
банківських послуг. Датою укладення
договору є дата відкриття рахунку, що
вказана в розділі «Відмітки банку» в
заяві (п.п. 3.1).

Таким чином, встановлено, що Банк надав
відповідачці грошову банківську
споживчу позику, тобто грошовий
банківський споживчий кредит шляхом
кредитування за допомогою кредитної
картки.

Правилами користування платіжною
карткою (надалі - Правил), передбачено,
що погашення кредиту здійснюється
шляхом внесення коштів та зарахування
їх банком на картрахунок держателя
картки (п.п. 5.2 Правил).

Підпунктом 5.4 визначено строк
погашення по кредиту по платіжним
карткам без установленого
мінімального обов'язкового платежу,
зокрема;

- строк погашення процентів по
кредиту - щомісячно за попередній
місяць;

- строк погашення кредиту - в
повному обсязі, не пізніше останнього
дня місяця, зазначеного на платіжній
карті (в поле МОNТН ).

Договір діє до моменту належного
виконання сторонами зобов'язань (п. 9.12
Умов).

Отже, між сторонами виникли
правовідносини з приводу надання
кредитних коштів згідно з письмовим
договором, та обов'язок відповідачки
повернути отримані кредитні кошти на
умовах договору.

17 грудня 2008 року Банк звернувся до
Баштанського районного суду
Миколаївської області про видачу
судового наказу за вказаним договором
на суму заборгованості, яка утворилася
станом на 6 листопада 2008 року, зокрема
3000 - сума кредиту, 891.54 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом.

Наказом цього ж суду від 18 грудня 2008
року з ОСОБА_2 на користь
Банку стягнуто заборгованість за
договором на загальну суму 3891 грн. 54
коп. Цей наказ набрав чинності 5
січня 2009 року.

Постановою начальника відділу
державної виконавчої служби
Баштанскього районного управління
юстиції від 16 червня 2009 року за цим
судовим наказом відкрито виконавче
провадження.

Проте до цього часу судовий наказ
не виконано, а виконавчий лист
повернуто стягувану у зв'язку з
неможливістю виконання судового
наказу за відсутністю у боржника майна
і коштів.

З розрахунків наданих Банком
станом на 12 січня 2014 року
заборгованість за вказаним договором
складає: 3000 грн. - заборгованість за
кредитом; 13864.85 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом; 7055
грн. - заборгованість по комісії, з
зазначених сум відрахована сума
заборгованості, що була стягнута за
судовим наказом і різниця становить
23919.85 грн., а також 500 штрафу (фіксована
частина) та 1195.99 грн. штрафу (процентна
складова), а всього на суму - 25615.84
грн.(а.с. 9-12).

Проте, колегія суддів не
погоджується з таким розміром боргу з
огляду на таке.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст.
1048 ЦК України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюється договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки національного
банку України.

У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Судовим наказом від 18 грудня 2008
року, який набрав законної сили 5 січня
2009 року з відповідачки станом на 6
грудня 2008 року стягнута на користь
Банку заборгованість за кредитним
договором та процентами, однак цей
судовий наказ не виконано, у зв'язку з
чим у банківської установи виникло
право з 17 грудня 2008 року на звернення
до суду з вимогами про стягнення
процентів за користування кредитними
коштами, комісії за обслуговування
рахунку та неустойки за несвоєчасне
виконання кредитного зобов'язання.

З огляду на зазначені правові
норми, Умови та Правила, а також ті
обставини, що позика не повернута,
колегія суддів вважає, що Банк має
право на пред'явлення вимоги про
сплату процентів за користування
кредитними коштами, комісії за
обслуговування кредитного рахунку, в
межах трирічного строку з часу
звернення до суду, тобто з лютого 2011
року по лютий 2014 року.

При цьому, колегія суддів вважає,
що при обрахування заборгованості по
процентам за користування кредитними
коштами слід виходити з розміру
погодженої сторонами процентної
ставки, яка зазначена в заяві
позичальника, а саме 2% в місяць на
залишок заборгованості.

Посилання Банку на розрахунок
заборгованості, виходячи з ставки
прострочки у розмірі 180% на рік, не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
докази на підтвердження такої
домовленості між сторонами про розмір
саме такої процентної ставки Банком не
надано.

В обґрунтування такого розміру
ставки прострочки Банк посилається на
наказ ПриватБанку № СП-2007-354 від 8
жовтня 2007 року, за яким умовами
оформлення споживчого кредиту за
технологією «САSН-кредит» передбачено
ставка прострочки 180% річних.

Проте, Банк не надав доказів
того, що цей наказ є складовою
зазначеного вище договору, укладеного
між сторонами, та з умовами цього був
наказу була ознайомлена позичальник
на час підписання договору.

Будь яких інших доказів, які б
свідчили про домовленість сторін щодо
такого розміру ставки прострочки,
позивачем не надано, а тому ця
процентна ставка не підлягає до
застосування при обчисленні суми
процентів за користування кредитними
коштами.

Позовні вимоги щодо стягнення
штрафу підлягають частковому
задоволенню, оскільки, виходячи з
правового визначення штрафу згідно до
ст. 549 ЦК України, є незрозумілим який
позов та 5% від якої суми зазначає Банк
в Умовах, визначаючи процентну
складову штрафу.

Отже, колегія суддів вважає, що
інформація щодо процентної складової
штрафу за умовами договору є неповною,
не конкретною, а тому така складова
штрафу є не визначеною, у зв'язку з чим
це зобов'язання не підлягає виконанню.

З огляду на викладене, з
відповідачки підлягає стягненню
2225.42 грн. заборгованості за процентами
за користування кредитними коштами, 3675
грн. комісії за обслуговування рахунку
з лютого 2011 року по лютий 2014 року та
500 грн. штрафу (фіксована частина).

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висноку, що рішення суду
першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача
підлягає стягненню судові витрати у
вигляді виплат по сплаті судового
збору, а саме: 121.80 грн. судовий збір за
подання позовної заяви до суду першої
інстанції та 121.80 грн. судовий збір за
подання апеляційної скарги, а всього
243.60 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Баштанського районного суду м.
Миколаєва від 13 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за договором про
надання банківських послуг, укладеним
між нею та ПАТ КБ «ПриватБанком» 17
березня 2008 року, у загальному розмірі
6400 грн. (шість тисяч чотириста) 42 коп., що
складає: 2225.42 грн. заборгованості за
процентами за користування кредитними
коштами, 3675 грн. комісії за
обслуговування рахунку з лютого 2011
року по лютий 2014 року та 500 грн.
штрафу, а також 243 грн. 60 коп. судових
витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: