Провадження № 22-ц/779/895/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючої: Шалаути Г.І.

суддів: Шишка А.І., Матківського
Р.Й.,

секретаря: Бойчука Л.М.,

з участю сторін: представника ДМП
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
Бажан О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Державного
міського підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
(далі ДМП
"Івано-Франківськтеплокомуненерго") до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за послуги
теплопостачання, за апеляційною
скаргою ДМП
"Івано-Франківськтеплокомуненерго" на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 05 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

09.09.2013 року ДМП
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
звернулось до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що надавало
послуги з теплопостачання квартири
АДРЕСА_1 споживачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5. У відповідності
до законодавства, відповідачі
зобов'язані щомісячно проводити оплату
послуг по тарифах, встановлених чинним
законодавством. При відсутності у
квартирі засобів обліку води і
теплової енергії плата за надані
послуги справляється згідно з
установленими нормативами (нормами)
споживання. В даний час відповідачам
послуги не надаються, однак, вони не
виконали належним чином зобов'язання
по оплаті за послуги, які надавалися їм
раніше, внаслідок чого виникла
заборгованість, яка станом на 01.08.2013
року становить 9853 грн. 30 коп. У жовтні 2011
року позивач звертався до суду із
заявою про видачу судового наказу про
стягнення з відповідачів
заборгованості сумі 6370 грн. 40 коп.
Судовий наказ було видано 18.11.2011 року.
По заяві ОСОБА_3 судовий наказ був
скасований ухвалою
Івано-Франківського міського суду суду
від 12.07.2012 року.

Позивач просив задовольнити позов та
стягнути в солідарному порядку з
відповідачів на його користь 9853 грн. 30
коп. боргу за надані послуги з
теплопостачання за період з 2001
року по 2012 роки.

27.01.2014 року ДМП
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
звернулося до суду із заявою про
зменшення позовних вимог та просило
стягнути з відповідачів 8101 грн. 99 коп.з
урахуванням частково проплачених сум
заборгованості відповідачами та
судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 05.03.2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ДМП
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
заборгованість за послуги
теплопостачання в розмірі
1 774 грн. 80 коп.(абон.плату) та судові
витрати. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено за недоведеністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник ДМП
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
подав апеляційну скаргу, в якій
зіслався на те, що рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Порушення норм
процесуального права проявилося у
тому, що висновки суду не відповідають
обставинам справи та зібраним доказам.
Так, апелянт зазначає, що відповідачі
самовільно від'єднали свою квартиру
від мережі централізованого опалення,
чим порушили визначений «Правилами
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення»
порядок, затверджений постановою
Кабінету МіністрівУкраїни №630 від
21.07.2005 року, п.п. 25, 26 яких передбачено, що
таке відключення проводиться за
наявності рішення - дозволу
міжвідомчої комісії органу місцевого
самоврядуваня, вироблення відповідних
технічних умов, тощо. Однак, такого
порядку відповідачі не дотрималися,
самовільно відключилися від
централізованої системи опалення, про
що складено акт у 2011 році
представниками позивача, послуги їм
надавалися та ними споживалися, а тому,
на думку апелянта, підлягає стягненню
вся сума заборгованості.

Апелянт зазначив, що порушення судом
норм матеріального права проявилися в
тому, що суд не застосував ті норми
права, які підлягали застосуванню -
«Правила надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення», затверджених
постановою Кабінету МіністрівУкраїни
№630 від 21.07.2005 року та роз'яснення
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 17.06.2008 року, згідно яких
самовільне відключення споживачами
радіаторів у квартирі від
централізованоїситеми опалення не
може бути підставою для зменшення
оплати за надані послуги з
теплопостачання. Апелянт зазначив, що
суд дав неправильну оцінку доказам, а
саме акту за 2001 рік, копію якого надали
відповідачі, зі змісту якого ніби-то
вбачається, що демонтування приладів
опалення здійснювалось не ними, а
представниками позивача через
наявність значної заборгованості у них
за надані послуги в сумі 1123 грн. 60 коп.,
однак, такий акт не має доказового
значення, не скріплений печаткою
позивача і суперечить акту за 20.06.2011
року, складеного представниками
позивача та підписаного відповідачкою,
яким встановлено, що відключення
приладів опалення у квартирі №41
відбулося самовільно.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції
неправильно встановив обставини
справи, застосував не ту норму
матеріальног права, яка підлягала
застосуванню, а тому постановив
рішення, яке не відповідає вимогам
закону.

Представник апелянта просив скасувати
рішення суду першої інстанції,
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_6 заборгованість за
послуги теплопостачання у розмірі 8101
грн. 99 коп. та судовий збір в сумі 229 грн.
40 коп.

В судовому засіданні представник
апелянта доводи апеляційної скарги
підтримав, просив апеляційну скаргу
задовольнити та врахувати той факт, що
відповідачка ОСОБА_3 фактично
визнавала позов, однак, суд не взяв цієї
обставини до уваги.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про день і час розгляду
апеляційної скарги, а тому колегія
вважає, що розгляд апеляційної скарги
можливо провести у відсутності
відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, дослідивши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, колегія знаходить доводи
апелянта необгрунтованими та не
знаходить підстав для їх задоволення, а
рішення суду першої інстанції
знаходить таким, що постановлене з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що відповідачі
проживають у квартирі АДРЕСА_1. Даний
будинок до 2012 року обслуговувався ДМП
"Івано-Франківськтеплокомуненерго",
зокрема, ним надавалися послуги
теплопостачання споживачам - мешканцям
даного будинку згідно затверджених
тарифів, в тому числі, і відповідачам.
За період з 2001 року по 01.08.2013 року,
згідно наданого позивачем розрахунку,
вбачається, що позивачем надавалися
послуги відповідачам з
теплопостачання, заборгованість по
неоплаті за які становить
8101 грн. 99 коп. (а.с. - 4). Проте, з копії
акту, наданого відповідачами за 2001 рік
(а.с. - 22) вбачається, що представники
позивача - майстер ОСОБА_7 та слюсар
ОСОБА_8 провели відключення гарячої
води у квартирі відповідачів та
демонтували прилади опалення до
погашення ними заборгованості, яка на
час складення акту становила 1126 грн. 60
коп. В акті зазначено, що монтаж
приладів опалення буде проводитися
після погашення заборгованості за
рахунок коштів споживача.

З акту-обстеження квартири
представниками ТОВ СТЕК від 31.05.2013 року
(а.с. - 23) вбачається, що у квартирі
відповідачів відсутні батареї
опалення, на стояках встановлені
заглушки. Таким чином, судом
встановлено, що після демонтажу
радіаторів у 2001 році, монтаж приладів
опалення позивачем не проводився, про
що підтверджує акт ТОВ СТЕК та
фотознімки кімнат квартири
відповідачів (а.с. - 26).

З ксерокопії договору про
реструктуризацію боргу №14966/6 від 23.10.2003
року вбачається, що позивач розстрочив
заборгованість за надані раніше та
неоплачені послуги відповідачці
ОСОБА_3 до 2008 року. З повідомлення
позивача без номера і дати
(а.с. - 27) вбачається, що позивач
попередив відповідачів про те, що у
випадку непогашення ними
реструктуризованого боргу з 21.08. по
31.08.2006 року їм буде відключено послуги з
каналізації та холодного
водопостачання за допомогою
полтавської системи «Спрут». З
квитанції №359.045.1/370 від 22.08.2006 року (а.с. -
27) вбачається, що
ОСОБА_3 сплатила 2000 грн. боргу. З
відповіді ДМП «ІФТКЕ» від 01.07.2008 року
№3-2/648 (а.с. - 38) вбачається, що після
проведеного обстеження квартири
ОСОБА_3 17.01.2008 року позивачем (акт
відсутній) він визнав, що температура у
кімнатах квартири має суттєві
відхилення від нормативної та
зобов'язався провести перерахунок
послуг за опалення, однак, не провів
такого перерахунку.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
позивач не довів факту надання ним
послуг з теплопостачання та гарячого
водопостачання після припинення
надання ним таких послуг відповідачам
зі своєї ініціативи у 2001 році, не надав
доказів того, що ним було проведено
монтаж батарей у квартирі відповідачів
протягом періоду з 2001 по 2012 роки, визнав
факт суттєвого відхилення
температурного режиму у квартирі
відповідачів від нормального в січні
2008 року та не провів перерахунку таких
послуг, а нарахування проводив в
повному обсязі, отже, не здійснював
належного контролю як за наданням
таких послуг, так і за належним
веденням їх нарахування.
Підтвердженням зазначеного слугує той
факт, що оригінал акту від 2001 року, який
повинен зберігатися у позивача, не
зберігся, або ж такого позивач умисно
не надає, оскільки відомості,
відображені у ньому спростовують
обставини, викладені в позові. Акт,
наданий позивачем, датований 20.06.2011
року про самовільне відключення
відповідачів від системи
централізованого теплопостачання
будинку та акт про скоєння ОСОБА_3
адміністративного правопорушення від
20.06.2011 року не можуть сприйматися як
належні докази, так як, спростовуються
іншими дослідженими доказами позивача,
наданими відповідачам, датованими до
2011 року.

Таким чином, колегія розцінює доводи
апелянта про порушення судом норм
процесуального права як надумані, та
погоджується з тим, що суд правильно
встановив обставини справи, дослідив у
сукупності зібрані у справі докази та
надав їм правильну оцінку.

Не заслуговують на увагу доводи
апелянта про порушення судом норм
матеріального права, оскільки суд
правомірно не застосував до спірних
правовідносин, які виникли до 2005
року, умови та порядок відключення
споживачів від загальних мереж
теплопостачання, визначені постановою
Кабінету МіністрівУкраїни №630 від
21.07.2005 року, оскільки закон немає
зворотньої дії та поширюється лиші на
ті правовідносини, які виникли після
його прийняття.

Також не заслуговують на увагу та не
спростовують правильності рішення
суду першої інстанції і інші доводи
апелянта. Посилання представника
апелянта на визнання позову
відповідачами є теж надуманим і
спростовується заявою ОСОБА_3. про
скасування судового наказу №2н-2670/2011
від 18.11.2011 року, виданого по заяві
позивача про стягнення заборгованості
з відповідачів за послуги
теплопостачання в сумі 6370,40 грн., як
нараховані безпідставно, ухвалою
Івано-Франківського міського суду від
12.06.2012 року про скасування судового
наказу, відзивом ОСОБА_3 на позовну
заяву від 01.11.2003 року (а.с. - 20),
доповненням до відзиву на позовну
заяву (а.с. - 35), якими підтверджується,
що вона не визнає заборгованості за
ненадані їй послуги, але згідна
сплатити не більше як 30% від
нарахованої суми, щоб припинити судові
тяжби, оскільки є недостатньо
обізнаною у правових питаннях людиною
та, після скасування ухвалою суду
судового наказу, продовжує на вимогу
державного виконавця сплачувати по 198
грн. щомісячно, розцінює дії позивача,
як знущання над простим народом.

З огляду на викладене, колегія
погоджується, що стягненю з позивачки
підлягає сума нарахованої абонплати за
оспорюваний період, а тому підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції не знаходить .

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 323, 324 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного міського
підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 05 березня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Г.І. Шалаута

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко