22-ц/772/1888/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Антонюк В. В.Категорія:
27Доповідач: Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого : Чорного В.І.

Суддів : Медяного В.М., Чуприни В.О.

при секретарі : Богацькій О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 22
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» в особі філії
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» в м. Вінниці, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», про визнання договору поруки
припиненим, -

в с т а н
о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» в
особі філії ПАТ «ОТП Банк» в м. Вінниці
про визнання договору поруки
припиненим, мотивуючи свої вимоги тим,
що 04 квітня 2008 року в якості
забезпечення своєчасності виконання
зобов'язань за кредитним договором
ОСОБА_4, між нею та ЗАТ «ОТП Банк»
(правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк») було укладено договір поруки, за
яким ОСОБА_2 зобов'язалася відповідати
за повне та своєчасне виконання
боржником його боргових зобов'язань
перед кредитором за кредитним
договором в повному обсязі таких
зобов'язань. 08 квітня 2009 року між ОСОБА_4
та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено
додаткову угоду до кредитного договору
згідно з п. 3.3

якої, в період з 08 липня 2009 року по 03
квітня 2023 року за користування
кредитом встановлюється відсоткова
ставка в розмірі 5,23 % + FIDR. Посилаючись
на те, що жодних додаткових договорів
до договору поруки вона не підписувала
та вважаючи, що банк в односторонньому
порядку без погодження з поручителем
збільшив відсоткову ставку за
кредитом, позивач просила визнати
припиненим договір поруки з 08.04.2009 року,
тобто з часу збільшення обсягу
відповідальності поручителя без його
згоди.

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 22.04.2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначене рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 04 квітня 2008
року між ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» (надалі Банк) та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір, згідно з умовами
якого останній отримав кредит в сумі 200
000 доларів США на строк до 03 квітня 2023
року зі сплатою плаваючої процентної
ставки, що складається з фіксованого
відсотку 5 % річних + FIDR.

В забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_4 за цим договором між
Банком та ОСОБА_2 укладено договір
поруки, за яким остання зобов'язалася
відповідати за повне та своєчасне
виконання боржником його боргових
зобов'язань перед кредитором за
кредитним договором в повному обсязі
таких зобов'язань.

Статтею 553 ЦК України встановлено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554
ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом
майнового характеру, спрямованим на
забезпечення виконання основного
зобов'язання. Підставою для поруки є
договір, що встановлює зобов'язальні
правовідносини між особою, яка
забезпечує виконання зобов'язання
боржника та кредитором боржника.
Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено,
що порукою може забезпечуватися
виконання зобов'язання частково або у
повному обсязі. Таким чином, обсяг
зобов'язань поручителя визначається як
умовами договору поруки, так і умовами
основного договору, яким визначено
обсяг зобов'язання боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель.

Відповідно до п.1.1; 1.2. договору поруки
поручитель зобов'язується відповідати
за повне та своєчасне виконання
боржником його боргових зобов'язань
перед кредитором за кредитним
договором в повному обсязі таких
зобов'язань. Поручитель та боржник
відповідають як солідарні боржники.

Згідно п. 2.2 договору поруки порукою
забезпечені боргові зобов'язання в
разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1
цього договору.

Як вбачається з п. 2.3.1 договору поруки
поручитель ознайомлений з положеннями
кредитного договору, цілком розуміє
його зміст та згоден виступати
поручителем за борговими
зобов'язаннями.

Чинне законодавство пов'язує
припинення договору поруки із зміною
основного зобов'язання за відсутності
згоди поручителя на таку зміну та за
умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя, а не із
зміною будь-яких умов основного
зобов'язання забезпеченого порукою.
Також те, що передбачена кредитним
договором можливість збільшення
банком процентної ставки не є
односторонньою зміною умов
зобов'язання, відповідно і відсутні
підстави вважати зобов'язання поруки
припиненим.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, суд першої
інстанції обгрунтовано виходив з того,
що позивачем пропущено строк позовної
давності, оскільки 20.07.2009 року на адресу
позивача банком подано позов про
дострокове стягнення заборгованості з
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, тобто про зміну
відсоткової ставки по кредитному
договору позивачу стало відомо ще в 2009
році, тоді як з даним позовом ОСОБА_2
звернулася до суду 22.10.2013 року.

Враховуючи викладене, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи. Тому, ухвалене у
справі судове рішення є законним та
обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 307, 308,314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 22 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:
В.І.Чорний

Судді:
В.М.Медяний

В.О.Чуприна

З оригіналом вірно: