Справа № 466/9108/13
Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/3505/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова від 13 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя
особа Третя Львівська державна
нотаріальна контора про визнання факту
прийняття спадщини та визнання права
власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в
и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа
Третя Львівська державна нотаріальна
контора, в якому просив визнати ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., таким, що
прийняв одноособово спадщину за
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р; та
визнати за ОСОБА_4 право на спадщину за
ОСОБА_5 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
після смерті його матері ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_2 р., яка на день смерті разом
із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 була співвласником
вищевказаної квартири, фактично
прийняв спадщину ОСОБА_5, оскільки лише
він з проживав померлою. Після смерті
батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. позивач
звернувся в нотаріальну контору з
заявою про прийняття спадщини в
розмірі 1/3 частки на квартиру, проте у
видачі свідоцтва йому відмовлено.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Львова від 13 березня 2014 року
позов задоволено. Визнано ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. таким, що
одноособово прийняв спадщину по смерті
ОСОБА_6, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р.,
визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування по смерті ОСОБА_5.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив відповідач ОСОБА_3, який
просить рішення скасувати та прийняти
нове про відмову в задоволенні позову.
В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що позивачем не надано суду
доказів, які свідчать про його
оспорюване право, і рішення суду
ґрунтується лише на показах двох
свідків, які не проживали у спірній
квартирі. На думку апелянта, суд не взяв
до уваги положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
а також те, що відповідач мав постійне
місце проживання у спірній квартирі,
зокрема і станом на листопад 2011 р.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що підстав для задоволення
апеляційної скарги немає з наступних
мотивів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 28.01.2007 року на підставі
свідоцтва про право власності
співвласниками квартири АДРЕСА_1 стали
ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 без виділення
їхніх часток, однак у відповідності до
ч.2 ст.372 ЦК України вважається, що
частки у праві спільної сумісної
власності є рівними і кожному з них
належало по 1/3 частці. Станом на момент
смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року, в спірній квартирі проживав лише
ОСОБА_5. Спадкоємцями за законом на
день смерті ОСОБА_6 були: ОСОБА_5, ОСОБА_3
та ОСОБА_4. Відповідач ОСОБА_3, хоч і був
прописаний за вищевказаною адресою,
однак, разом з ОСОБА_6 не проживав. Даний
факт стверджується поясненнями
свідків. Крім того, сам відповідач в
судовому засіданні ствердив, що дійсно
постійно проживає із своєю дружиною та
двома дітьми в квартирі, що належить
його дружині по АДРЕСА_2 В квартирі
батьків він мав лише свою бритву.
Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позовна вимога, щодо визнання ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, таким, що
одноособово прийняв спадщину по смерті
ОСОБА_6, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року є
підставною, оскільки встановлено, що
він єдиний з спадкоємців за законом, в
силу ч.3 ст.1268 ЦК України, фактично
прийняв спадщину по смерті ОСОБА_6

Суд першої інстанції визнав
такою, що підлягає до задоволення і
позовну вимогу про визнання за
позивачем права на спадщину, а саме на
1/ 3 частину квартири АДРЕСА_1,
враховуючи те, що станом на день смерті
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
йому належала 1/3 частина квартири на
підставі свідоцтва про право власності
від 28.01.1997 року та - 1/3 частина спірної
квартири, як спадкове майно після
смерті дружини - ОСОБА_6, яку (спадщину)
він фактично прийняв, однак не встиг
оформити спадкових прав. Враховуючи те,
що спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_5 є його
діти - сторони у справі, суд дійшов
висновку, що в силу ст.1267 ЦК України до
них переходить право на 1/2 частину
спадкового майна кожному, а отже кожен
із синів померлого має право на
успадкування 1/3 частки в квартирі.

Колегія суддів погоджується з
законністю і обґрунтованістю
висновків суду першої інстанції,
оскільки суд першої інстанції, повно і
всебічно з»ясувавши обставини, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Доводи апеляційної скарги щодо
не надання позивачем доказів про
наявність спору, спростовуються
позицією відповідача в суді, який
заперечував як проти встановлення
факту прийняття спадщини, що
відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року внаслідок
смерті ОСОБА_6 лише одним із
спадкоємців - її чоловіком ОСОБА_5, у
відповідності до положень ч. 3 ст.1268 ЦК
України, так і заперечував проти того,
що на час смерті ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його частка у праві
спільної власності на квартиру повинна
була становити 2/3 частки, в тому числі:
1/3 частка, виходячи з засад рівності
часток у праві спільної сумісної
власності і 1/3 частка, яка була фактично
успадкована лише ОСОБА_5 після смерті
ОСОБА_6

Оскільки, у відповідності до ч.3 ст.1268
ЦК України, таким, що прийняв спадщину
вважається спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, а доказами у
справі було встановлено, що відповідач
на час смерті ОСОБА_6 разом з нею у
квартирі АДРЕСА_1 не проживав, а був
лише зареєстрований, то судом першої
інстанції правомірно було зроблено
висновок, що відповідача не можна
вважати таким, що прийняв спадщину
після смерті ОСОБА_6

Твердження відповідача про те, що
рішення суду ґрунтується лише на
показах двох свідків, які не проживали
у спірній квартирі, не відповідає
дійсності, оскільки рішення суду
ґрунтується також на поясненнях
відповідача, який у суді першої
інстанції пояснив, що постійно
проживає у квартирі дружини. Факт не
проживання відповідача у спірній
квартирі станом на дату смерті його
матері ОСОБА_6, доводиться і його
письмовими поясненнями (запереченнями)
на позовну заяву, в яких він зазначав:
що був та є зареєстрований в спірній
квартирі, є її співвласником разом з
батьком та матір»ю, отже прийняв
спадщину, крім того сплачував
комунальні платежі за квартиру, мав на
руках особисті документи батьків, які
подав до нотаріальної контори, кожний
день після роботи приходив до батьків,
здійснював за ними догляд. Водночас у
цьому запереченні відповідач не
зазначав, що постійно проживав у
спірному приміщенні на час смерті
матері, чи на час смерті матері, а
тільки зазначав, що при житті батьків,
кожний день після роботи приходив до
них.

У відповідності ч.1 ст.1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов»язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно. Оскільки,
після смерті матері позивач не
звернувся у встановлені законом строки
до нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
майно, на час смерті матері не проживав
постійно разом з нею, тому не
вважається таким, що прийняв спадщину
матері.

Враховуючи вищенаведені
положення матеріального права та
обставини справи у їх об»єктивній
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку, що оскаржуване рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги
правильності оскаржуваного рішення не
спростовують, тому апеляційну скаргу
належить відхилити, оскаржуване
рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ч.ч.1, 2 ст. 315,
ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 13 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.