Справа № 740/810/14 Провадження №
22-ц/795/1155/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Діденко О.П. Доповідач - Губар В. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар
В.С.,суддів:Мамонової О.Є., Позігуна
М.І.при секретарі:Остапенко Г.С. за
участю:представника позивача Губи І.В.,
відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» на
заочне рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 10 квітня 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний банк України» просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права та
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи.

Оскаржуваним заочним рішенням
Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 10 квітня 2014
року відмовлено у задоволенні позовних
вимог ПАТ «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№504/1728 від 22 листопада 2004 року у розмірі
70583 грн. 92 коп.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що банк надав позичальнику кредит
в розмірі 150 000,00 грн. строком на 60
місяців під 20% річних з остаточни
терміном погашення не пізніше 21.11.2009 р.
Позичальник не виконує умови
кредитного договору, внаслідок чого
утворилась заборгованість, яку позивач
просить стягнути в примусовому
порядку.

Апелянт не погоджується з висновками
суду першої інстанції про зміну умов
кредитування, оскільки відповідна
процедура здійснюється згідно розділу
4 тимчасового регламенту роботи із
позичальниками - фізичними особами
щодо перегляду умов погашення
заборгованості за кредитами,
отриманими у АТ «Ощадбанк»,
затвердженими постановою правління
№630 від 03.02.2009 року, позичальник не
звертався до банку з клопотанням про
зміну умов кредитування, а заяву
ОСОБА_6 від 16 липня 2012 року не можна
розглядати як зміну умов кредитування
та використання ним права
передбаченого п.3.4.2 кредитного
договору.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_6 не визнає вимоги банку та
просить змінити заочне рішення суду
першої інстанції, об'єднавши в одне
провадження дану справу та цивільну
справу №740/5432/13-ц про визнання
недійсними результатів прилюдних
торгів, та визнати недійсним
виконавчий напис приватного нотаріуса
ОСОБА_7 №10608 від 23.12.2008 року та прилюдні
торги, що відбулися 02.09.2013 року по
реалізації арештованого майна.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового процесу, дослідивши
матеріали даної справи та цивільну
справу № 740/5432/13-ц за позовом ОСОБА_6 до
ПП «Нива В.Ш.» в особі відокремленого
підрозділу - філії 22 ПП «Нива В.Ш.»,
відділу державної виконавчої служби
Ніжинського міського управління
юстиції Чернігівської області, ОСОБА_9
про визнання недійсними результатів
прилюдних торгів, дослідивши в
оригіналі кредитну справу ОСОБА_6, та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до наступних
висновків.

Перевіряючи згідно до ст.303 ЦПК України
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, апеляційним
судом встановлені наступні обставини
справи.

22 листопада 2004 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» (зміна
найменування на ПАТ «Державний ощадний
банк України») та ОСОБА_6 укладений
кредитний договір №504/1728 за умовами
якого банк надав позичальнику кредит
в сумі 150 000,00 грн. на споживчі потреби, а
позичальник зобов»язався повернути
кредит в сумі 150 000,00 грн. та сплатити
відсотки за користування кредитом в
розмірі 20% річних з остаточним
погашенням кредиту не пізніше 21
листопада 2009 року (а.с.4).

В той же день, згідно заяви про видачу
готівки № 01, ОСОБА_6 отримав в
Чернігівському облуправлінні ВАТ
«Державний ощадний банк України»
кредит в розмірі 150 000,00 грн. (а.с.64).

Із метою повного виконання зобов'язань
за кредитним договором, 22 листопада 2004
року ВАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_6, ОСОБА_10 уклали
договір іпотеки, за умовами якого
передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 та
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною
площею 107,1 кв.м. по АДРЕСА_2.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 11
квітня 2006 року, яке набрало законної
сили, стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_10
солідарно на користь Чернігівського
облуправління ВАТ «Державний ощадний
банк України» 83212 грн. 45 коп.
заборгованості по кредитному договору,
вирішено питання про розподіл
державного мита (а.с.37).

Згодом, заочним рішенням Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 17 квітня 2007 року, яке
набрало законної сили, стягнуто
солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на
користь Чернігівського облуправління
ВАТ «Державний ощадний банк України»
66000 грн. 23 коп. заборгованості за
кредитним договором, в іншій частині
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про розподіл між сторонами
судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи (а.с.42-44).

З витребуваної та оглянутої в судовому
засіданні апеляційного суду цивільної
справи №740/5432/13-ц вбачається, що 02
вересня 2013 року приватним
підприємством «Нива-В.Ш.» в особі
відокремленого підрозділу - філії 25
приватного підприємства «Нива-В.Ш.»
були проведені прилюдні торги з
реалізації нерухомого майна - квартири
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з проведеними
прилюдними торгами, ОСОБА_6 звернувся
до суду з позовом про визнання
недійсними результатів прилюдних
торгів з реалізації предмета іпотеки -
квартири АДРЕСА_1, визнання недійсним
протоколу №2513157/1 від 02.09.2013 року
проведення прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна, акту
державного виконавця про реалізацію
предмета іпотеки. Рішенням
Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 02 квітня 2014
року відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні
позовних вимог (а.с.71-74).

На момент розгляду даної справи,
рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 02
квітня 2014 року не набрало законної
сили, оскільки ОСОБА_6 оскаржує вказане
рішення суду в апеляційному порядку.
Викладені у запереченні на апеляційну
скаргу вимоги ОСОБА_6 про об'єднання в
одне провадження даної цивільної
справи з цивільною справою №740/5432/13-ц
не відповідають нормам ст.126 ЦПК
України і відмова апеляційного суду у
такому об»єднанні не є перешкодою для
ухвалення рішення по суті цього спору.

В лютому 2014 року ПАТ «Державний ощадний
банк України» звернувся до суду з
позовом, та, уточнивши позовні вимоги,
просив стягнути з ОСОБА_6 на користь
банку заборгованість за кредитним
договором № 504/1728 від 22 листопада 2004
року в розмірі 70 583 грн. 92 коп.

Свої вимоги банк обґрунтовує тим, що на
підставі виконавчого напису №3810
відкрито виконавче провадження та
реалізовано заставне майно з прилюдних
торгів і виручені за продане майно
кошти у сумі 132 493, 34 грн. були
спрямовані згідно п.1.7 кредитного
договору на погашення прострочених
відсотків за користування кредитними
коштами в розмірі 54 677,26 грн. та 77 816,08
грн. - на погашення простроченого
основного боргу, однак коштів від
реалізації заставного майна виявилося
недостатньо для повного погашення
заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Державний ощадний банк
України», суд першої інстанції виходив
з того, що сторони досягли згоди щодо
зміни умов кредитного договору шляхом
сплати позичальником щомісяця 800 грн.
замість зазначених у договорі 2 500,00 грн.
і такий порядок відповідач просив
застосувати на період погашення всієї
заборгованості, з чим погодився
позивач. Проте, такий висновок суду
першої інстанції є помилковим,
зважаючи на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року (із
наступними змінами) наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносини сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК
України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до ст.ст. 529, 599 ЦК
України.

Наявність виконавчого напису
нотаріуса, вчиненого за невиконання
кредитного договору, за відсутності
реального виконання боржником свого
зобов'язання, не свідчить про
припинення договірних правовідносин
сторін й не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання процентів
за користування кредитом і пені,
передбачених договором за несвоєчасну
сплату кредиту.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_6 отримав кредит в сумі 150 000,00
грн., погашено основного боргу, в тому
числі на підставі виконавчого напису в
наступних сумах: 18.11.2013 року - 77 816,08 грн.,
03.01.2014 року - 800,00 грн., 05.02.2014 року - 800,00
грн., що загалом становить 79 416,08 грн.

Станом на 12 лютого 2014 року
заборгованість ОСОБА_6 за кредитом
становить 70 583,92 грн. (150 000,00 грн. - 79 416,08
грн.), яка складається із залишку
несплаченого основного боргу за
кредитом (а.с.155-156).

Як встановлено апеляційним судом,
ОСОБА_6 отримує пенсію по інвалідності,
розмір якої станом на 01.05.2014 року
становить 2 553,76 грн. та щомісячно з
пенсії утримуються кошти відповідно
виконавчих документів, що надійшли від
Центрального відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції в розмірі
20% від нарахованої пенсії, що
підтверджується довідкою Головного
управління Пенсійного фонду України в
Чернігівській області №1796 від 21.05.2014
року (а.с.147-148).

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі заяви ОСОБА_6 від 16.07.2012 року на
користь банка утримується з пенсії
щомісячно 800,00 грн., в зв'язку з чим 03.01.2014
року та 05.02.2014 року на погашення
кредитної заборгованості сплачено по
800,00 грн., що підтверджується
розрахунком заборгованості (а.с.33, 156).

З оглянутої в судовому засіданні
кредитної справи вбачається, що,
враховуючи добровільне погашення
боргу за заявою позичальника, який на
даний час перебуває на лікуванні за
межами м. Ніжина та звернення ОСОБА_6 з
приводу необхідності значних коштів на
лікування, кредитним комітетом за
рішенням №21 від 04.03.2014 року визначено
не проводити утримання із пенсії
боржника за березень та квітень
поточного року (а.с.163-164).

Таким чином, сукупність зібраних по
справі доказів свідчить про те, що
станом на 12.02.2014 року заборгованість
ОСОБА_6 за тілом кредиту не погашена та
становить 70 583,92 грн., в добровільному
порядку із пенсії відповідача за
січень-лютий 2014 року на користь банку
стягувалось по 800,00 грн., однак на
підставі прохання ОСОБА_6 такі
нарахування припинилися та відновлені
у травні 2014 р.

Відтак, наявність судових рішень, які
набрали законної сили про стягнення з
ОСОБА_6 заборгованості за кредитним
договором за відсутності реального
виконання ним таких рішень суду, не
свідчить про припинення договірних
відносин між позикодавцем та боржником
і не звільняє відповідача від
виконання грошового зобов'язання в
повному обсязі.

Разом з тим, заслуговують на увагу
доводи апелянта про те, що висновок
суду першої інстанції про погодження
між сторонами змін до умов кредитного
договору є хибним, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Згідно п.п. 6.1, 6.2 кредитного договору
№504/1728 від 22 листопада 2004 року, договір
може бути змінений або доповнений за
взаємною згодою сторін, всі зміни та
доповнення до цього договору
викладаються в письмовій формі та
набувають чинності з моменту їх
підписання.

Пунктом 3.4.2 кредитного договору
передбачено право позичальника
порушувати перед банком питання про
перенесення строку погашення кредиту у
разі виникнення тимчасових фінансових
ускладнень з незалежних від
позичальника причин.

Відповідно до розділу 4 тимчасового
регламенту роботи із позичальниками -
фізичними особами щодо перегляду умов
погашення заборгованості за кредитами,
отриманими у АТ «Ощадбанк»,
затвердженими постановою правління
ВАТ «Ощадбанк» №30 від 03.02.2009 року
визначено порядок зміни умов
кредитування, за яким рішення про зміну
умов кредитування приймається у строк
до 5 робочих днів з моменту звернення
позичальника до банку кредитним
комітетом, який приймав рішення про
надання кредиту з дотримання вимог
локальних нормативно-правових
документів банку та лімітів
повноважень на прийняття рішень з
питань кредитування фізичних осіб.

У п.6.9 тимчасового регламенту містяться
застереження про неможливість зміни
умов кредитування, якщо у зв'язку з
невиконанням позичальником власних
кредитних зобов'язань розпочата
процедура стягнення в позасудовому
порядку предмета застави (іпотеки), у
тому числі вчинено виконавчий напис
та/або предмет іпотеки/застави вже є
предметом судового спору.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.07.2012 року ОСОБА_6 звернувся до банку із
заявою, з якій просив в зв'язку з
наявною заборгованістю по кредитному
договору №504 від 22 листопада 2004 року
утримувати з його пенсії 800,00 грн.
щомісячно починаючи з 01 серпня 2012
(а.с.33).

За викладених обставин, процедура змін
умов погашення кредиту, яка
передбачена нормами цивільного
кодексу України, кредитним договором
та тимчасовим регламентом як така не
проводилася, а заява ОСОБА_6 від 16.07.2012
року не змінює умов кредитування, а
лише свідчить про те, що позичальник
намагався належним чином виконати
взяті на себе зобов'язання.

Відтак, обраний позивачем спосіб
захисту свого порушеного права -
стягнення залишку заборгованості за
кредитним договором, не суперечить
вимогам ст. 16 ЦК України, а позов
підлягає задоволенню, оскільки
позивачем законність і
обгрунтованість вимог доведена у суді
у повному обсязі належними і
допустимими доказами, наявними у
справі.

Таким чином, обставини, які є суттєвими
для правильного вирішення спору між
сторонами, у повній мірі не були
з'ясовані та не досліджені судом першої
інстанції, що призвело до помилкового
висновку ппро відмову у задоволенні
позову, а тому апеляційна скарга
підлягає задоволенню, оскаржуване
рішення суду - скасуванню з ухваленням
нового рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» задовольнити.

Заочне рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 10 квітня 2014 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
заборгованість за кредитним договором
№504/1728 від 22.11.2004 р. у розмірі 70583
(сімдесят тисяч п'ятсот вісімдесят три)
грн. 92 коп.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:Судді: