АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5082/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Озерянська Ж. М. Доповідач - Куценко
Т.Р. Категорія 50
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

04 червня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 04 квітня 2014 року, по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на утримання
малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у січні 2014 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання малолітньої
дитини /а.с.2-3/.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 04
квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3,
на користь ОСОБА_2 на утримання
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх
видів його заробітку (доходу)
щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи з 21 січня
2014 року до його повноліття, вирішено
питання про судові витрати /а.с.84-85/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
змінити рішення суду в частині розміру
стягнутих з відповідача, ОСОБА_3,
аліментів на користь апелянта, ОСОБА_2
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_4, збільшивши розмір стягнутих
аліментів з ? частини зі всіх видів
заробітку (доходу) відповідача
щомісячно, віку до 1/3 частини зі всіх
видів заробітку (доходу) відповідача
щомісячно, посилаючись на те, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, що рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
/а.с.88-92/.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.11/, який проживає разом
з позивачкою. Сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 1996
року /а.с.10/, який на підставі рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 31 травня
2013 року був розірваний /а.с.12/.

ОСОБА_3 проживає окремо від дитини, але
добровільно надає матеріальну
допомогу, підтвердженням чого суду
було надано квитанції, що
підтверджують факт оплати комунальних
послуг за квартиру, оплати за телефон,
інтернет, супутникове телебачення,
оплати за електроенергію та газ,
квитанції за оплату медичних
препаратів та за відвідування дитиною
дитячого садка та дитячого центру
/а.с.28-64/.

В своїй апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що суд не прийняв до
уваги те, що зазначені витрати
відповідача на спільну з позивачкою
дитину ОСОБА_4 жодним чином не
стосуються та не є в складі роз'яснень
терміну «аліменти» та вони можуть бути
визначені лише добровільною допомогою,
оскільки вони не є першочерговими та
необхідними для забезпечення
життєдіяльності та нормального
розвитку дитини. Крім того з січня 2014
року ОСОБА_3 припинив надавати будь-яку
допомогу їх спільній малолітній
дитині.

Відповідно ст.ст.180, 181 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними. За домовленістю
між батьками дитини той із них, хто
проживає окремо від дитини, може брати
участь у її утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі, при укладенні
домовленості батьки дитини вправі
визначити розмір, порядок та форму
(способи виконання обов'язку утримання
дитини), а також інші умови надання
утримання своїм неповнолітнім дітям.
Розмір аліментів, встановлений
домовленістю, визначається батьками
самостійно. Аліменти за домовленістю
батьків спосіб та строки їх сплати
можуть бути встановленими сторонами у
договорі. При відсутності домовленості
між батьками про сплату аліментів на
неповнолітню дитину та ненадання
дитині утримання, аліменти стягуються
у судовому порядку. Відповідно до ч. 3
ст.181 СК України за рішенням суду кошти
на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази домовленості між сторонами,
щодо сплати аліментів на
неповнолітнього ОСОБА_4, тому колегія
суддів не може прийняти до уваги
особисту оцінку апелянта, щодо витрат
на утримання дитини з боку відповідача.

Крім того, в матеріалах справи
містяться квитанції сплати аліментів
ОСОБА_3 відповідно до рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 04 квітня
2014 року, що спростовує посилання
апелянта щодо припинення надання
допомоги з боку відповідача.

Як вважає ОСОБА_2, під час розгляду
справи по суті відповідачем були
надані письмові докази всупереч
вимогам ч.1 ст.131 ЦПК України, однак з
такою думкою позивачку погодитися не
можливо, оскільки ОСОБА_3 в судовому
засіданні було доведено поважність
причин пропуску строку та надано
лікарняні довідки /а.с.71-77/.

Відповідно ч.2 ст.131 ЦПК України докази,
подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин. Крім того, згідно з ч.2
ст.308 ЦПК України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Також не можна прийняти до уваги
посилання апелянта на обставини, що
після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, у одноособовому користуванні
відповідача залишились автомобіль
марки Хюндай Елантра, 2008 р.в., гараж та
земельна ділянка з садовим будинком в
садовому товаристві «Колос», оскільки
судом вирішуються спір стосовно
стягнення аліментів, а не поділу майна
подружжя.

Згідно п.17 постанови Пленуму
Верховного суду України N 3від 15 травня
2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182
СК, а саме мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 312 ЦПК України,
колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетрвоської області від 04
квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :