У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка
А.В.,Нагорняка В.А.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом правонаступника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті
особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12 про поділ майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання
особистою приватною власністю та
вилучення квартири з майна, що є
спільною сумісною власністю подружжя,
за касаційною скаргою ОСОБА_13 на ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 17
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, в якому з урахуванням
уточнених позовних вимог просив суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 15 серпня 2005 року між ОСОБА_8
та ОСОБА_9, визнати недійсним договір
купівлі-продажу вказаної квартири,
укладений 05 вересня 2005 року між ОСОБА_9
та ОСОБА_10, розподілити спільне майно
подружжя та визнати за відповідачем
право власності на чотирикімнатну
квартиру АДРЕСА_2, на легковий
автомобіль марки «MAZDA-626» д.н.з. НОМЕР_1,
1988 року випуску та гараж АДРЕСА_3, а за
правонаступником позивача визнати
право власності на двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1

У свою чергу відповідач подав
зустрічну позовну заяву, в якій просив
визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою
приватною власністю та вилучити
вказану квартиру з майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 22 вересня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 03
жовтня 2012 року, позов правонаступника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 15 серпня 2005 року між ОСОБА_8
та ОСОБА_9

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу вказаної квартири,
укладений 05 вересня 2005 року між ОСОБА_9
та ОСОБА_10

Розподілено спільне майно подружжя та
визнано за відповідачем право
власності на чотирикімнатну квартиру
АДРЕСА_2, на легковий автомобіль марки
«MAZDA-626» д.н.з. НОМЕР_1, 1988 року випуску та
гараж АДРЕСА_3, а за правонаступником
позивача визнано право власності на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1

у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_8 відмолено

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим
рішенням ОСОБА_13 подав апеляційну
скаргу.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
17 лютого 2014 року апеляційну скаргу
повернуто апелянту.

У касаційній скарзі заявник просить
оскаржуване судове рішення
апеляційного суду скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до апеляційного суду,
мотивуючи свої доводи порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Звертаючись до суду з апеляційною
скаргою, апелянт вважав, що при
ухваленні судом першої інстанції
оскаржуваного рішення було порушено
його права як власника квартири,
оскільки вона була придбана також і за
його кошти.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про
повернення апеляційної скарги
апелянту, апеляційний суд виходив із
того, що при ухваленні рішення
Святошинським районним судом м. Києва
від 22 вересня 2011 року не вирішувалися
питання про права та обов'язки
апелянта, а відтак останній не має
право на апеляційне оскарження
вказаного судового рішення .

Проте, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів
погодитися не може, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Статтею 297 ЦПК України, на яку послався
суд апеляційної інстанції в якості
правової підстави для повернення
апеляційної скарги, передбачені
виключні випадки повернення
апеляційної скарги, серед яких немає
такої, як повернення апеляційної
скарги у випадку невирішення судом
першої інстанції питання про права та
обов'язки скаржника. При цьому порушене
заявника права повинно бути досліджене
в судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» за №12 від 24 жовтня 2008 року,
право на апеляційне оскарження мають
також особи, які не брали участі у
справі, за умови, що суд вирішив питання
про їх права та обов'язки. У цьому разі
зазначені особи відповідно до частини
дев'ятої статті 6 ЦПК мають право
отримувати в суді, який ухвалив
рішення, усну або письмову інформацію
про результати розгляду відповідної
справи, знайомитися з матеріалами
справи, робити з них витяги, знімати
копії документів, долучених до справи,
одержувати копії рішень і ухвал, а при
розгляді справи в апеляційній
інстанції - набувають права осіб, які
беруть участь у справі, зокрема, брати
участь у розгляді справи, заявляти
клопотання, знайомитися з матеріалами
справи, подавати докази тощо.

Гарантуючи судовий захист з боку
держави, Конституція України одночасно
визнає право кожного будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань (ч. 5
ст. 55 Конституції України). І це
конституційне право не може бути
скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64
Конституції України).

Положення пункту 8 частини третьої
статті 129 Конституції України визначає
одну з основних засад судочинства -
забезпечення апеляційного оскарження
рішення суду, крім випадків,
встановлених законом, і таким чином
закріплює гарантії перевірки в
апеляційному порядку судових рішень.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції
України визначено, що в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права, а норми Конституції України є
нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства
права, положень статей 21, 22 Конституції
України щодо непорушності
конституційних прав особи, положень ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка гарантує
права особи на доступ до суду і
справедливий розгляд його справи
судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України,
ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи
на судовий захист цивільного права та
інтересу слід дійти висновку про
пріоритетність права особи на судовий
захист цивільних прав і інтересів, у
тому числі шляхом оскарження дій і
рішень.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 14
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» учасникам судового
процесу гарантовано право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення. Таке право
гарантовано і ст. 55 Конституції
України.

Відтак апеляційний суд, повертаючи
апеляційну скаргу апелянту, фактично
обмежив право останнього на доступ до
правосуддя, що гарантоване Основним
Законом.

Враховуючи викладені обставини, ухвала
судді апеляційного суду про повернення
апеляційної скарги підлягає
скасуванню з передачею справи до
апеляційного суду для вирішення
питання про відкриття апеляційного
провадження відповідно до ст. 342 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_13 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17
лютого 2014 року скасувати,

Справу направити до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд для
вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:А.О.
Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк