Справа № 437/1001/14ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року Ленінський районний
суд міста Луганська у складі:

головуючого судді: Антоненко М.В.

при секретарі: Єсауленко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Автогаражного кооперативу «Заря» про
визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в
якому зазначив, що ОСОБА_1, є членом
Автогаражного кооперативу «Заря», який
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.
Рішенням виконавчого комітету
Ворошиловградської міської ради
народних депутатів № 284/8 від 17.10.1989 року
затверджено прирізку земельної
ділянки для розширення авто гаражного
кооперативу «Заря». На вказаній
земельній ділянці розташовані гаражі
кооперативу, в тому числі і той гараж,
який закріплений за ним. Згідно довідки
від 21.10.2013р. у вказаному кооперативі за
позивачем закріплено гаражний бокс
НОМЕР_1 площею 28,6 м2, 1991 року забудови.
Вказаний гаражний бокс позивачем було
збудовано за власні кошти та власними
зусиллями. Користується він зазначеним
вище гаражним боксом з моменту його
забудови. Право встановлювальні
документи на гараж, які б посвідчували
право власності у ОСОБА_1 відсутні у
зв'язку з чим він не має можливості в
повному обсязі використати своє право
власності (в повному обсязі володіти,
управляти, розпоряджатися власністю).
На підставі викладеного позивач
просить суд визнати за ОСОБА_1, право
власності на гараж АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, наполягав на їх задоволенні.
Надав суду пояснення аналогічні
викладеним у позові.

В судовому засіданні представник
автогаражного кооперативу «Заря»
проти задоволення позовних вимог не
заперечував.

Дослідивши надані сторонами докази
суд вважає, що позовні вимоги позивачів
підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є членом
Автогаражного кооперативу «Заря», який
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Ворошиловградської міської ради
народних депутатів № 284/8 від 17.10.1989 року
затверджено прирізку земельної
ділянки для розширення авто гаражного
кооперативу «Заря». На вказаній
земельній ділянці розташовані гаражі
кооперативу, в тому числі і той гараж,
який закріплений за ОСОБА_1

Згідно довідки від 21.10.2013р. у вказаному
кооперативі за ОСОБА_1 закріплено
гаражний бокс НОМЕР_1 площею 28,6 м2, 1991
року забудови. Вказаний гаражний бокс
позивачем було збудовано за власні
кошти та власними зусиллями.
Користується він зазначеним вище
гаражним боксом з моменту його
забудови.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
обставини визнані сторонами та іншими
особами не підлягають доказуванню. За
таких обставин оскільки відповідачем
визнаний факт того, що ОСОБА_1, належить
право власності на гараж АДРЕСА_1, він
доказуванню не підлягає, крім того цей
факт підтверджується зазначеними вище
договорами.

Згідно ст. 19-1 Закону України «Про
кооперацію» член гаражного
кооперативу, який повністю вніс свій
пайовий внесок за гараж наданий йому в
користування, набуває права власності
на це майно.

На підставі ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується
та розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Згідно ст. 331 ЦК України, право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інще не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила
(створила) річ зі своїх матеріалів на
підставі договору, є власником цієї
речі.

Гаражем НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 володіє
та користується відкрито та на власний
розсуд з 1991 року.

Набуття права власності на земельну
ділянку за набувальною давністю
регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Позивач ОСОБА_1 збудував гараж НОМЕР_1 в
1991р. з цього часу він відкрито та
безперешкодно користуюсь ним
безперервно більше 20 років.

В роз'ясненні Міністерства Юстиції
України від 13.10.2011р. про «Деякі аспекти
набуття права власності на об'єкти
безхазяйного нерухомого майна»
зазначено: статтею 344 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
набувається за рішенням суду.

Інститут набувальної давності є одним
із первинних способів виникнення права
власності, тобто такий спосіб,
відповідно до якого право власності на
річ виникає вперше або незалежно від
права попереднього власника на цю річ -
не базується на попередній власності
та відносинах правонаступництва, а
базується на сукупності обставин,
зазначених у частині першій статті 344
Цивільного кодексу України, а саме:
тривалого, добросвісного, відкритого
та безперервного володіння майном як
своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що
має закінчиться визначений у Кодексі
строк, що розрізняється залежно від
речі (рухомої чи нерухомої), яка
перебуває у володінні певної особи, і
для нерухомого майна складає десять
років.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Таким чином, з огляду на викладене,
оцінивши всі докази в їх сукупності
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 59, 60, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК
України, ст.ст. 317, 321, 328, 331, 344, 392 ЦК
України, ст. 19-1 Закону України «Про
кооперацію»,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на
гараж АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Луганської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Ленінський районний суд м.
Луганська протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а в разі
оскарження рішення особами, які не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення рішення - протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя
М.В.
Антоненко