У х в а л а

іменем україни

29 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
відшкодування майнової та моральної
шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
житловим будинком, відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 5 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 6 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2008 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що їй на праві приватної
власності належить житловий будинок
АДРЕСА_1, успадкований нею після смерті
її батька ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач, який є
власником сусіднього будинку АДРЕСА_2,
зніс належний їй гараж, відображений в
технічному паспорті під літ. «О», який
знаходився на її земельній ділянці, та
встановив огорожу, що не відповідає
порядку користування суміжними
земельними ділянками. Неправомірними
діями відповідача їй було завдано
також моральної шкоди.

У зв'язку з цим позивачка, уточнивши
позовні вимоги, просила суд зобов'язати
ОСОБА_5 усунути їй перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
шляхом перенесення огорожі відповідно
до меж земельних ділянок, які
розташовані за адресами: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1, відповідно до технічного
паспорту від 4 вересня 2007 року; стягнути
з ОСОБА_5 на її користь 50 тис. грн на
відшкодування майнової шкоди,
інфляційні втрати в сумі 27 700 грн; 3%
річних в сумі 4 508 грн 22 коп., 10 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди, а також
понесені нею судові витрати.

У квітні 2008 року ОСОБА_5 пред'явив
зустрічний позов, у якому просив
зобов'язати ОСОБА_4 встановити межі
своєї земельної ділянки, розташованої
по АДРЕСА_1 у розмірі 600 кв.м; зобов'язати
ОСОБА_4 не перешкоджати йому у
здійсненні реконструкції житлового
будинку з господарськими спорудами та
приватизації земельної ділянки,
розташованих за адресою: АДРЕСА_2;
стягнути з відповідачки на його
користь 10 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди. Вимоги мотивував тим,
що знесений гараж був переданий у
тимчасове користування колишньому
власнику будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_7 На
даний час власником зазначеного
будинку є позивачка, яка чинить йому
перешкоди у переміщенні та
встановленні спільних меж між
земельними ділянками та не надає згоди
на реконструкцію житлового будинку та
приватизацію земельної ділянки.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 5 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
6 лютого 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено частково. Зобов'язано
ОСОБА_5 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
шляхом перенесення огорожі відповідно
до меж ділянок по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 відповідно до технічного
паспорту від 4 вересня 2007 року. Стягнуто
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 27 700 грн на
відшкодування майнової шкоди та 5 тис.
грн на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У решті позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4 і
відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_5, суди на підставі доказів,
поданих сторонами, що належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що ОСОБА_5
умисно, самовільно знесено гараж літ.
«О», який на праві приватної власності
(свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 24 грудня 2003 року (т. 1 а.с.33)
належав ОСОБА_6, чим завдав їй майнової
та моральної шкоди. Також ОСОБА_5
зобов'язано усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою,
оскільки доведено незаконність
встановлення ним огорожі з
перенесенням меж суміжних земельних
ділянок у порушення визначеного
порядку користування земельними
ділянками. Судами також вірно взято до
уваги преюдиційність обставин щодо
розміру земельної ділянки та
належність ОСОБА_6 гаражу, що
встановлено постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2011 року (том 3 а.с. 202-204),
залишеною без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 30
травня 2013 року (том 3 а.с.
228-230). Крім того, доводи касаційної
скарги фактичного зводяться до
переоцінки доказів, що знаходиться
поза межами повноважень суду
касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК
України).

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 5 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 6 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта