Справа №485/354/14-ц 14.05.2014 14.05.2014 14.05.2014
Провадження №22-ц/784/1249/14
Провадження №22-ц/784/1249/14
Суддя суду 1-ї інстанції -
Доповідач апеляційного
суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року
м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Яворської
Ж.М.,

із секретарем судового засідання -
Богуславською О.М.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Снігурівського районного
суду Миколаївської області від
06 березня 2014 року, ухвалене за позовом
ОСОБА_4 до сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світла дача" про
визнання права власності на гараж,

В С Т А Н О В И Л А:

25 лютого 2014 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою про визнання за
ним права власності в порядку ст.344 ЦК
України на гараж по АДРЕСА_1, мотивуючи
свої вимоги тим, що з моменту його
придбання 30 квітня 2003 року у
відповідача 10 років відкрито,
безперервно володіє ним.

Нотаріально посвідчити укладений
договір купівлі-продажу не має
можливості, оскільки відповідач не
бажає цього робити.

Рішенням Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 06
березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Суд повно, всебічно дослідив обставини
спору, дав належну оцінку доказам у
справі та прийшов до вірного висновку
про відсутність підстав для визнання
за позивачем права власності на гараж
за набувальною давністю. Такі висновки
суду узгоджуються з матеріалами справи
та відповідають вимогам закону.

За змістом ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років набуває право власності
на це майно (набувальна давність), якщо
інше не встановлено цим Кодексом.

Основною ознакою, передбаченою цією
статтею, є добросовісність володіння -
якщо особа при заволодінні чужим
майном не знала і не могла знати про
відсутність у неї підстав для набуття
права власності (п.9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»).

Аналіз інших правил статті 344 ЦК
України, зокрема частини 3, дає підстави
вважати, що ці правила не
застосовуються у випадках, коли
володіння майном здійснювалося на
підставі договірних зобов'язань,
оскільки право власності у володільця
за давністю виникає поза волею і
незалежно від волі колишнього
власника. Виняток з цього правила прямо
передбачений частиною 3 цієї норми.

Матеріалами справи встановлено, що
приміщення гаражу по АДРЕСА_1
станом на 30 квітня 2003 року перебувало
на балансі СТОВ «Світла Дача» (а.с.6).

30 квітня 2003 року сторони по справі
уклали в простій письмовій формі
договір купівлі-продажу гаражу, за яким
позивач придбав гараж площею 90 кв.м за
5000 грн. (а.с.7-9).

Саме наявність зазначеного договору на
думку позивача свідчить про
добросовісність заволодіння ним
гаражем.

З письмової заяви СТОВ «Світла Дача»
вбачається, що вони визнали факт
укладання такої угоди, але
відмовляються її оформити у
нотаріальному порядку через
відсутність коштів (а.с.13).

З викладеного випливає, що позивач
володіє нерухомим майном за волею
власника і знає хто є власником майна.
Тоді як застосування набувальної
давності передбачає відсутність
титулу (підстав) для виникнення права
власності в момент заволодіння чужою
річчю (майном), тому вибраний позивачем
спосіб захисту не відповідає специфіці
правовідносин, що виникли.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
володіння позивачем гаражем не можна
вважати добросовісним в розумінні
вимог частини 1 статті 344 ЦК України.

Правила цієї норми спірні
правовідносини не регулюють.

Доводи апелянта про доведеність
домовленості між сторонами про
купівлю-продаж гаражу, виконання її
умов та відсутність взаємних претензій
лише підтверджують неможливість
застосування до цих правовідносин
правил набувальної давності.

Викладене свідчить, що рішення
районного суду ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому не вбачається підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 06 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: