Справа № 127/1436/14-ц Провадження №
22-ц/772/1556/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Борисюк І. Е.Категорія:
27Доповідач: Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Колоса
С.С., Якименко М.М.,при
секретаріПантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
(далі-ПАТ) «Ощадбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7
про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 3 квітня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ПАТ «Ощадбанк»
звернувся в суд 27 січня 2014 року.

Зазначав, що між ВАТ «Державний
ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України», та
ОСОБА_6 8 лютого 2008 року було укладено
договір іпотечного кредиту №1346,
відповідно до якого позивач надав
ОСОБА_6 кредит в сумі 505 000,00 гривень зі
сплатою 15 % річних за користування
кредитом з терміном остаточного
погашення до 8 лютого 2036 року на
придбання двохкімнаткої квартири. Для
забезпечення виконання зобов'язання за
цим договором між банком та ОСОБА_7
тоді ж було укладено договір поруки
№646.

Крім того, з метою забезпечення
виконання цього ж зобов'язання за
договором між банком та ОСОБА_6 8 лютого
2008 року було укладено іпотечний
договір за яким ОСОБА_6 передав в
іпотеку банку нерухоме майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на
праві приватної власності.

Вказав на те, що ОСОБА_6
систематично порушував свої
зобов'язання щодо строків повернення
кредиту, процентів за його
користування, пені, що призвело до
виникнення простроченої
заборгованості, у зв'язку із чим
прокурор Ленінського району м. Вінниці
звернувся в інтересах держави в особі
банку до Ленінського районного суду м.
Вінниці з позовом про солідарне
стягнення простроченої заборгованості
за кредитним договором з відповідачів.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці від 26 квітня 2010 року
було задоволено частково позов
прокурора в інтересах держави в особі
банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 605 881,91 грн., з яких: основний
борг - 503 416,00 грн., проценти - 91 981,26 грн.,
пеня - 10 484,65 грн.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці від 9 червня 2011 року було
задоволено частково позов прокурора в
інтересах держави в особі банку про
солідарне стягнення з відповідачів
кредитної заборгованості та штрафу в
розмірі 89 842, 23 грн., з яких: 21 477, 33 грн. -
проценти, 68 364, 90 грн. - штраф.

20 серпня 2012 року на прилюдних
торгах було реалізовано предмет
іпотеки, від реалізації якого
позивачем було отримано кошти в сумі 228
536,15 грн., які 13 вересня 2012 року
зараховані банком в рахунок погашення
кредитної заборгованості ОСОБА_6, з
яких - 136 554,89 грн. - на погашення
основного боргу, 91 981,26 грн. - на
погашення процентів.

На адресу ОСОБА_6 23 вересня 2013
року банком направлено вимогу про
повернення простроченої
заборгованості станом на 29 вересня 2013
року, а на адресу ОСОБА_7 - вимогу про
усунення порушень та виконання
зобов'язань по договору поруки. Дані
вимоги залишились без належного
реагування.

Посилаючись на викладені
обставини ПАТ "Ощадбанк", з урахуванням
зменшених позовних вимог (а.с.105), просив
солідарно стягнути з відповідачів на
користь позивача заборгованість за
договором про іпотечний кредит №1346 від
8 лютого 2008 року та договором поруки №
646 від 8 лютого 2008 року в сумі 179 511,73 грн.,
з які є простроченими процентами за
користування кредитними коштами за
період з 26 квітня 2011 року. Стягнути з
ОСОБА_7 на користь позивача за цей же
період штраф за порушення договору
поруки № 646 від 8 лютого 2008 року в сумі 17
951,17 грн.

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 3 квітня 2014
року позов задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь
ПАТ "Державний ощадний банк України" в
особі філії - Вінницьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» прострочену
заборгованість по процентах за
користування кредитом за договором про
іпотечний кредит №1346 від 8 лютого 2008
року в розмірі 179 511 грн. 73 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ
"Державний ощадний банк України" в
особі філії - Вінницьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» штраф за
порушення умов договору поруки №646 від
8 лютого 2008 року у розмірі 17 951 грн. 17
коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на користь ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Вінницьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» судовий збір 1 795 грн. 12 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Вінницьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» судовий збір
у сумі 179 грн. 51 коп.

Судовий збір у сумі 251 грн. 86 коп.
визнано таким, що підлягає поверненню
банку в порядку визначеному ст. 7
Закону України «Про судовий збір».

У апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким у задоволенні позову
відмовити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційну скаргу слід відхилити
виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду
вбачається, що таке рішення є по суті
правильним і справедливим, а тому
скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і
не заперечується сторонами, що між ВАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_6 8 лютого 2008 року було укладено
договір про іпотечний кредит № 1346,
відповідно до якого банк зобов'язався
надати ОСОБА_6 кредит в сумі 505 000,00 грн.
зі сплатою 15 % річних на придбання
двохкімнатної квартири, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, строком на 28 років
з остаточним погашенням не пізніше 8
лютого 2036 року (а.с.7-9).

Сума кредиту, графік платежів, вид і
предмет кожної супутньої послуги та їх
обґрунтування визначені 8 лютого 2008
року в додатку №1 та в додатку №2 до
договору про іпотечний кредит №1346 від 8
лютого 2008 року (а.с.10-13).

У забезпечення виконання зобов'язань
за договором про іпотечний кредит № 1346
між ВАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_6 8 лютого 2008 року було
укладено іпотечний договір, згідно з
яким ОСОБА_6 передав банку в іпотеку
нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1
(а.с.15-16).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором про іпотечний
кредит № 1346 між ВАТ «Державний ощадний
банк України», ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який
виступив майновим поручителем, був
укладений 8 лютого 2008 року договір
поруки № 646. За вказаним договором
ОСОБА_7 зобов'язується перед кредитором
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне та повне виконання ОСОБА_6
зобов'язання за договором про
іпотечний кредит №1346 від 8 лютого 2008
року, а також додатковими угодами до
нього, що укладені та можуть бути
укладені у майбутньому (а.с.17-18).

Рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці від 26 квітня 2010 року
було задоволено частково позов
прокурора в інтересах держави в особі
банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 605 881,91 грн., з яких: основний
борг - 503 416,00 грн., проценти - 91 981,26 грн.,
пеня - 10 484,65 грн.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці від 9 червня 2011 року було
задоволено частково позов прокурора в
інтересах держави в особі банку про
солідарне стягнення з відповідачів
кредитної заборгованості та штрафу в
розмірі 89 842, 23 грн., з яких: 21 477, 33 грн. -
проценти, 68 364, 90 грн. - штраф.

20 серпня 2012 року на прилюдних
торгах було реалізовано предмет
іпотеки, від реалізації якого
позивачем було отримано кошти в сумі 228
536,15 грн., які 13 вересня 2012 року
зараховані банком в рахунок погашення
кредитної заборгованості ОСОБА_6, з
яких - 136 554,89 грн. - на погашення
основного боргу, 91 981,26 грн. - на
погашення процентів.

На адресу ОСОБА_6 банком 23 вересня
2013 року направлено вимогу про
повернення простроченої
заборгованості станом на 29 вересня 2013
року, а на адресу ОСОБА_7 - вимогу про
усунення порушень та виконання
зобов'язань по договору поруки. Ці
вимоги банку не були виконані
добровільно.

Встановлено, що по кредитному договору
№1346 від 8 лютого 2008 року сума боргу
ОСОБА_6 по процентах за користування
кредитом за період з 26 квітня 2011 року
по 16 січня 2014 року становить 179 511 грн.
73 коп. (а.с.106).

Згідно довідки-розрахунку сума
нарахованого ОСОБА_7 штрафу на підставі
п. 3.3. договору поруки № 646 від 8 лютого
2008 року становить 17 951 грн.17 коп. (а.с. 107).

Згідно з пунктом 3.1. договору поруки №
646 від 8 лютого 2008 року поручитель
відповідає по зобов'язаннях по
кредитному договору перед кредитором в
тому ж обсязі, що і боржник, а саме: всім
належним йому майновими коштами та
всіма активами, що належать йому на
праві власності, незважаючи на термін,
коли і як вони були придбані і на які
може бути звернено стягнення в порядку,
встановленому законодавством України.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов
суд першої інстанції правильно виходив
із встановлених обставин про порушення
прав позивача неналежним виконанням
зобов'язань відповідачем ОСОБА_6 за
укладеним договором про іпотечний
кредит з позивачем у строки визначені
цим договором, що підтверджується
належними та допустимими доказами у
справі, а також правильно виходив із
невиконання взятих на себе зобов'язань
по договору поруки ОСОБА_7, згідно
якого він солідарно з боржником ОСОБА_6
відповідають за невиконання умов
договору про іпотечний кредит.

Оскільки відповідачами добровільно не
виконані вимоги про сплату відсотків
за користування кредитними коштами, то
відповідно позивач обґрунтовано
звернувся до суду з цими позовними
вимогами, а суд обґрунтовано, в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів, задовольнив їх в
силу вимог статті 526, частин 1 та 2
статті 554 та статті 629 ЦК України.

Доводів про порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
які дають підстави для скасування чи
зміни судового рішення, апеляційна
скарга не містить.

Відповідач ОСОБА_7 не оскаржує судове
рішення в частині щодо вирішених вимог
до нього, а тому, в силу принципу
диспозитивності цивільного
судочинства визначеного статтею 11 ЦПК
України та положень частини 1 статті
303 цього Кодексу, колегія суддів
переглядає справу в межах доводів
поданої апеляційної скарги і в межах
тих правовідносин, які склались з
особою яка подала апеляційну скаргу.

Не можна погодитись із доводами
апеляційної скарги про те, що після
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення простроченої
заборгованості позивач протиправно
звернувся до суду з позовом про
стягнення процентів за користування
кредитом.

Із матеріалів справи вбачається, що
зобов'язання по укладеному кредитному
договору повністю не виконані, зокрема
не виконані зобов'язання щодо оплати
процентів за користування кредитними
коштами за період з 26 квітня 2011 року по
16 січня 2014 року. Факт несплати вказаної
суми процентів за цей період ОСОБА_6 не
заперечується.

Відповідно положень статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до положення статті 599 ЦК
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Отже, зверненням стягнення на предмет
іпотеки в рахунок погашення
простроченої заборгованості не
припиняються зобов'язання, якщо ці
зобов'язання повністю не виконані.

Відтак, оскільки доведено, що
відповідачі не виконали своїх
зобов'язань по сплаті процентів за
вказаний період, то кредитор
правомірно вимагає сплати цієї суми
процентів.

Не можна також погодитись із доводами
апеляційної скарги про те, що суду не
надано достатніх та допустимих
доказів наявності такого боргу,
оскільки суду не надано виписок по
відповідних рахунках з обліку
прострочених нарахованих доходів
класів 1,2,3.

За правилами статті 57 ЦПК України
доказами є буд-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Надані суду докази про наявність
вказаного боргу є достатніми для
відповідного висновку суду за
заявленими вимогами, а за наявності
допущених помилок у бухгалтерському
обліку, зокрема помилок про
обліковування заборгованості на
належних рахунках не є підставою для
звільнення від виконання зобов'язань
боржників по оплаті процентів за
користування кредитом.

Щодо доводів ОСОБА_6 про незаконність
рішення суду в частині задоволення
позову до ОСОБА_7, то останній не
позбавлений можливості оскаржити
рішення суду в апеляційному порядку,
якщо вважає, що рішення в частині щодо
задоволення позовних вимог до нього є
незаконним.

Отже, рішення суду є по суті правильним
і справедливим та ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому зміні чи
скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 3 квітня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: /підпис/
В.А. Іващук

/підпис/
С.С. Колос

/підпис/
М.М. Якименко

Згідно з оригіналом

Суддя
В.А. Іващук