Провадження № 22-ц/779/1591/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю
представників ОСОБА_2 та МВ УМВС в
м.
Івано-Франківську,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції про звільнення
майна з-під арешту за апеляційною
скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне
рішення Івано-Франківського міського
суду від 13 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду від 13 травня 2014 року
позов задоволено частково.

Звільнено з-під арешту, накладеного
постановою №28331997 старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції Гнатюка
В.Я. від 01.09.2011 року, автомобіль Mersedes Benz,
модель: Vito, рік випуску: 1996, тип ТЗ,:
легковий пасажирський-В, № кузова/шасі:
НОМЕР_3, реєстраційний НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2,
ідентифікаційний НОМЕР_1, місце
проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з Відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції в
Івано-Франківській області на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» судові
витрати в розмірі 114,70 грн. по оплаті
судового збору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» незгідний з
рішенням суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні решти
позовних вимог, вважає, що воно є
незаконним, винесеним з порушенням
норм процесуального та матеріального
права, за недоведеністю обставин, що
мають значення та невідповідності
висновків суду обставинам справи.

05.10.2007 року Івано-Франківським УМВС,
старшим слідчим було накладено арешт
рухомого майна.

13.03.2012 року ВДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції при
примусовому виконанні постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження накладено
арешт на автомобіль, який належить на
праві власності відповідачу.

Апелянт зазначає, що право застави
виникло 28.08.2006 року, а постанова про
відкриття виконавчого провадження
були винесені з жовтня 2007 року, тобто
пізніше ніж було укладено договір
застави. Згідно ст. 14 ЗУ «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» пріоритет
зареєстрованих обтяжень визначається
у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з
вищим пріоритетом має переважне право
на звернення стягнення на предмет
обтяження. Відповідно до витягу з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна вищий пріоритет на заставне
майно має ПриватБанк. Тому ДВС не має
правових підстав для звернення
стягнення на заставне майно на користь
стягувачів, які не є
заставодержателями.

Ухвалюючи рішення в частині відмови у
задоволенні вимоги ПАТ «ПриватБанк»
про зобов'язання Івано-Франківського
УМВС, старшого слідчого зняти арешт з
транспортного засобу марки Mersedes Benz, що
належить на праві власності ОСОБА_2,,
суд виходив з того, що дана позовна
вимога не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства. Однак, це не
відповідає дійсності, оскільки ПАТ КБ
«ПриватБанк» не є стороною у
кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_2, не дивлячись на те, що при
винесенні вироку, Івано-Франківський
міський суд вирішив питання, які
стосуються прав ПАТ КБ «ПриватБанк».
Кримінальна справа стосовно ОСОБА_2
завершена, а тому банк позбавлений
можливості захистити свої права,
звернувшись з відповідною заявою у
межах кримінального провадження.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати в частині відмови в
задоволенні решти позовних вимог ПАТ
КБ «ПриватБанк». Змінити рішення, та
задовольнити у повному обсязі позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору
застави автотранспорту від 23 серпня 2006
року, укладеного між ОСОБА_2 та закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк», в заставу банку
відповідачем було передано належний
йому автомобіль Mersedes Benz, модель: Vito, рік
випуску: 1996, тип ТЗ,: легковий
пасажирський- В, № кузова/шасі: НОМЕР_3,
реєстраційний № НОМЕР_2, для
забезпечення виконання Зобов'язань за
договором № IFU0AE00000253 від 23.08.2006 року (а.с.
6-8).

У ОСОБА_2 перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» наявна заборгованість за
договором № IFU0AE00000253 від 23.08.2006 року, що
підтверджується рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 30 березня 2012 року
у справі №2/0417/3244/2012, копія якого
міститься в матеріалах справи (а.с. 10-11).

Згідно ч.1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Відповідно до обставин справи та
поданих позивачем доказів, Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» скористався своїм
правом на звернення до суду із
позовними вимогами про звільнення
майна з-під арешту. Позивачем доведено,
що на вказаний автомобіль ним, як
заставодержателем, може бути звернуто
стягнення в забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 за договором №
IFU0AE00000253 від 23.08.2006 року.

Однак, для здійснення цього права
перешкодою є арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції. За тких обставин
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позов в
частині звільнення з-під арешту
автомобіля Mersedes Benz, модель: Vito, рік
випуску: 1996, тип ТЗ,: легковий
пасажирський-В, № кузова/шасі: НОМЕР_3,
реєстраційний № НОМЕР_2, що належить на
праві власності ОСОБА_2 підлягає до
задоволення.

Обгрунтовано суд першої
інстанції відхилив вимогу ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звільнення
майна з-під арешту, оскільки судом
встановлено, що між цими сторонами
відсутній предметний спір, тобто право
позивача на звільнення майна з-під
арешту цим відповідачем не порушене.

Доводи апелянта про те, що позовні
вимоги до ОСОБА_2 мають бути задоволені
у повному обсязі не заслуговують на
увагу і є не доведеними у суді.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування з мотивів, наведених у
апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Івано-Франківського
міського суду від 13 травня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

В.М.Вакарук

Л.В.Ясеновенко