Справа
пр. №2/756/1157/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року Оболонський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого
судді - Андрейчука Т.В.

при
секретарі - Ліщенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом приватного акціонерного
товариства "Український Страховий Дім"
до ОСОБА_1 про стягнення витрат,
пов'язаних із сплатою страхового
відшкодування, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року позивач
приватне акціонерне товариство
"Український Страховий Дім"
(далі - ПрАТ "Український Страховий Дім")
звернулося до суду в порядку
цивільного судочинства з позовом до
відповідача ОСОБА_1 про стягнення
витрат, пов'язаних із сплатою
страхового відшкодування.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що 25 липня 2007 року
між відкритим акціонерним товариством
"Державний ощадний банк України" (далі -
ВАТ "Державний ощадний банк України"),
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Державний
ощадний банк України" (далі - ПАТ
"Державний ощадний банк України"), та
ОСОБА_2 було укладено договір про
відкриття фізичній особі карткового
рахунку для платіжної картки та
здійснення його розрахунково-касового
обслуговування за дебетовою схемою
№6276, згідно з яким банк відкрив клієнту
картковий рахунок та надав йому кредит
у вигляді овердрафту.

01 червня 2009 року між закритим
акціонерним товариством "Український
Страховий Дім" (далі - ЗАТ
"Український Страховий Дім"),
правонаступником якого є ПрАТ
"Український Страховий Дім", та ВАТ
"Державний ощадний банк України"
укладено договір добровільного
страхування кредитного портфелю №113,
предметом якого є майнові інтереси
банку, що не суперечать чинному
законодавству України та пов'язані з
невиконанням або неналежним
виконанням позичальниками своїх
договірних зобов'язань за договорами
про відкриття фізичній особі
карткового рахунку та здійснення його
розрахунково-касового обслуговування
за дебетово-кредитною схемою для
пенсіонерів за програмою "Арсенал", та у
рамках якого страховиком був прийнятий
на страхування в тому числі і ризик
невиконання або неналежного виконання
спадкодавцем, як позичальником,
зобов'язань, взятих на себе за
договором.

У зв'язку з настанням
страхового випадку 17 лютого 2010 року ПАТ
"Державний ощадний банк України"
звернулося до ПрАТ "Український
Страховий Дім" з заявою про виплату
страхового відшкодування. 12 березня 2010
року страховиком сплачено ПАТ
"Державний ощадний банк України"
страхове відшкодування у сумі 9424,15 грн.

Як стверджував позивач, у
строки, визначені чинним
законодавством, він звернувся до
спадкоємця ОСОБА_2 з вимогою
відшкодувати витрати, пов'язані зі
сплатою страхового відшкодування,
проте відповідач жодним чином на цю
вимогу не прореагувала.

З цих підстав ПрАТ
"Український Страховий Дім" просило суд
стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі
сплатою страхового відшкодування, у
сумі 9424,15 грн та 114,70 грн, які позивач
сплатив за подання заяви про
забезпечення доказів до пред'явлення
позову до суду.

У судовому засіданні
представник позивача підтримав
позовні вимоги свого довірителя,
просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому
засіданні проти позову заперечувала з
мотивів пропуску позивачем строку
позовної давності, просила суд
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб,
які брали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, зібрані у справі
докази, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи
вбачається, що 25 липня 2007 року ВАТ
"Державний ощадний банк України" та
ОСОБА_2 було укладено договір про
відкриття фізичній особі карткового
рахунку для платіжної картки та
здійснення його розрахунково-касового
обслуговування за дебетовою схемою
№6276, за умовами якого банк відкрив
клієнту картковий рахунок та надав
йому кредит у вигляді овердрафту (а. с.
12-14).

Відповідно до ст. 6 Закону
України "Про страхування" добровільне
страхування - це страхування, яке
здійснюється на основі договору між
страхувальником і страховиком.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

01 червня 2009 року між ЗАТ
"Український Страховий Дім" та ВАТ
"Державний ощадний банк України"
укладено договір добровільного
страхування кредитного портфелю №113,
предметом якого є майнові інтереси
банку, що не суперечать чинному
законодавству України та пов'язані з
невиконанням або неналежним
виконанням позичальниками своїх
договірних зобов'язань за договорами
про відкриття фізичній особі
карткового рахунку та здійснення його
розрахунково-касового обслуговування
за дебетово-кредитною схемою для
пенсіонерів за програмою "Арсенал", та у
рамках якого страховиком був прийнятий
на страхування в тому числі і ризик
невиконання або неналежного виконання
позичальником зобов'язань, взятих на
себе за договором щодо своєчасного
повернення кредиту та сплати процентів
за користування ним (а. с. 5-10).

Ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
страхування" визначено, що страховий
випадок - подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

У відповідності до положень
ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка
кореспондується з положеннями
ч. 1 ст. 25 Закону України "Про
страхування", страховик здійснює
страхову виплату відповідно до умов
договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката). Страховий акт
складається страховиком у формі, яка
ним встановлюється.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник
ОСОБА_2 помер. За життя він неналежним
чином виконував зобов'язання щодо
своєчасного повернення кредиту за
договором про відкриття фізичній особі
карткового рахунку для платіжної
картки та здійснення його
розрахунково-касового обслуговування
за дебетовою схемою від 25 липня 2007 року
№6276, допустив заборгованість зі сплати
кредиту (основного боргу) у сумі 9424,15
грн.

У зв'язку з невиконанням
позичальником зобов'язань за договором
про відкриття фізичній особі
карткового рахунку для платіжної
картки та здійснення його
розрахунково-касового обслуговування
за дебетовою схемою від 25 липня 2007 року
№6276 17 лютого 2010 року ПАТ
"Державний ощадний банк України"
звернулося до ПрАТ "Український
Страховий Дім" з заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування (а. с. 11).

За результатами розгляду
заяви страхувальника 19 лютого 2010 року
ПрАТ "Український Страховий Дім" було
складено страховий акт №/09/113/Б0009, яким
даний випадок визнано страховим, та
прийнято рішення про виплату
страхувальнику ПАТ "Державний ощадний
банк України" страхового відшкодування
у сумі 9424,15 грн (а. с. 18-19).

П. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3
ч. 1 ст. 20 Закону України "Про
страхування" передбачено, що страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату або виплату страхового
відшкодування у строк, встановлений
договором.

12 березня 2010 року позивачем
сплачено ПАТ "Державний ощадний банк
України" страхове відшкодування у сумі
9224,15 грн, що підтверджується платіжним
дорученням №860 (а. с. 20).

За приписами ст. 993 ЦК України
та ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно з нормами ч.1, ч. 4 ст. 1231
ЦК України до спадкоємця переходить
обов'язок відшкодувати майнову шкоду
(збитки), яка була завдана спадкодавцем.
Майнова шкода, яка була завдана
спадкодавцем, відшкодовується
спадкоємцями у межах вартості рухомого
чи нерухомого майна, яке було одержане
ними у спадщину.

Після смерті ОСОБА_2
відкрилась спадщина на все майно, що
належало йому на праві власності.

На випадок своєї смерті
ОСОБА_2 заповіту не склав, а тому
спадкування після його смерті
здійснювалось за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК
України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Спадкоємцями за законом
після смерті ОСОБА_2 є його мати ОСОБА_3
та дружина ОСОБА_1

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК
України для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Ч. 2 ст. 1274 ЦК України
передбачено, що спадкоємець за законом
має право відмовитися від прийняття
спадщини на користь будь-кого із
спадкоємців за законом незалежно від
черги.

Відмова від прийняття
спадщини на користь інших спадкоємців
допускається лише протягом строку для
прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової
справи до майна померлого ОСОБА_2
вбачається, що ОСОБА_1
прийняла спадщину шляхом подання до
Одинадцятої київської
державної нотаріальної контори заяви
про прийняття спадщини у строк,
встановлений ч. 1
ст. 1270 ЦК України (а. с. 69). У свою чергу
ОСОБА_3 подала у нотаріальну контору
заяву про відмову від прийняття
спадщини на користь дружини
спадкодавця ОСОБА_1 (а. с. 68).

Таким чином, єдиним
спадкоємцем першої черги, яка прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_2, є
відповідач у справі ОСОБА_1

За положеннями ст. 1281 ЦК
України спадкоємці зобов'язані
повідомити кредитора спадкодавця про
відкриття спадщини, якщо їм відомо про
його борги. Кредиторові спадкодавця
належить протягом шести місяців від
дня, коли він дізнався або міг
дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, незалежно від
настання строку вимоги. Якщо кредитор
спадкодавця не знав і не міг знати про
відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені ч. 2 і ч. 3
цієї статті, позбавляється права
вимоги.

П. 189 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 03
березня 2004 року №20/5 (яка була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин), нотаріус за місцем
відкриття спадщини в строк,
установлений ст. 1281 ЦК України,
приймає претензії від кредиторів
спадкодавця. Претензії мають бути
заявлені у письмовій формі і прийняті
незалежно від строку настання права
вимоги. Про претензію, що надійшла,
нотаріус доводить до відома
спадкоємців, які прийняли спадщину, або
виконавця заповіту.

Поряд з цим кредитор
спадкодавця не позбавлений права також
пред'явити вимогу безпосередньо до
спадкоємців боржника.

ПрАТ "Український Страховий
Дім" дізналося про відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_2 не пізніше 17 лютого
2010 року. Саме у цей день позивач отримав
заяву ПАТ "Державний
ощадний банк України" про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування, до якої
страхувальником було долучено копію
свідоцтва про смерть ОСОБА_2 (а. с. 11).
Крім того, у листі-вимозі від 18 травня
2010 року ПрАТ "Український Страховий
Дім" зазначає про те, що товариству
відомо про смерть спадкодавця
ОСОБА_2 (а. с. 21). Проте позивач
пред'явив вимогу до спадкоємців ОСОБА_2
лише 11 лютого 2013 року, тобто з пропуском
строку, встановленого ст. 1281 ЦК України,
надіславши лист-претензію в Одинадцяту
київську державну нотаріальну контору
(а. с. 99-100). Наданий позивачем лист від 18
травня 2010 року з вимогою до спадкоємців
ОСОБА_2 про необхідність відшкодувати
витрати, пов'язані зі сплатою
страхового відшкодування, не свідчить
про те, що він був надісланий адресатам
та отриманий ними (чи вручений їм), а,
отже, що вимога була пред'явлена до
спадкоємців ОСОБА_2 (а. с. 21).

Строк, передбачений ч. 2 ст. 1281
ЦК України, є преклюзивним і поновленню
не підлягає.

Оскільки позивачем не було
пред'явлено до відповідача, як
спадкоємця ОСОБА_2, яка прийняла
спадщину, вимогу у строк, встановлений
ч. 2 ст. 1281 ЦК України, ПрАТ "Український
Страховий Дім" позбавляється права
вимоги.

За таких обставин суд
приходить до висновку про необхідність
відмовити ПрАТ "Український Страховий
Дім" у задоволенні його позову.

З огляду на вищевикладене,
відповідно до ст. ст. 16, 610, 625, 979-985, 988-993,
1231, 1261, 1269, 1270, 1274, 1281, 1282 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 16, 22, 27 Закону
України "Про страхування", керуючись ст.
ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову
приватного акціонерного товариства
"Український Страховий Дім"
до ОСОБА_1 про стягнення витрат,
пов'язаних із сплатою страхового
відшкодування, - відмовити.

Рішення суду може бути
оскаржено в апеляційному порядку до
апеляційного суду міста Києва через
Оболонський районний суд міста Києва
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя

Т.В. Андрейчук