У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк», третя особа -
ОСОБА_4, про визнання договору поруки
припиненим, за касаційною скаргою
ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 28 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом. Зазначала, що 10
грудня 2007 року між нею та акціонерним
комерційний інноваційним банком
«УкрСиббанк» укладено договір поруки,
за умовами якого вона зобов'язувалася
відповідати перед кредитором за
невиконання ОСОБА_4 взятих за кредитним
договором зобов'язань. Оскільки вважає,
що відповідачем без її відома
збільшено обсяг відповідальності, не
встановлено строк після якого договір
поруки припиняється та пропущено строк
пред'явлення вимоги до неї, просила
задовольнити позов.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 16 квітня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Визнано припиненим
договір поруки від 10 грудня 2007 року,
укладений між ОСОБА_3 та публічним
акціонерним товариством «УкрСиббанк»,
з часу виникнення у ОСОБА_4
заборгованості за кредитним договором
та додатковою угодою до нього від 10
грудня 2007 року. Вирішено питання про
стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 28 листопада 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє
від імені ОСОБА_4, просить скасувати
рішення апеляційного суду, посилаючись
на порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що укладаючи договір поруки позивач
надала згоду на збільшення процентної
ставки, додатковою угодою було
визначено тільки межі такого
збільшення. При цьому, вказав, що
позивач не довела, що фактично
процентна ставка банком збільшувалася,
і розрахунок заборгованості
проводився виходячи із збільшеної
процентної ставки, а не зі ставки,
вказаної в кредитному договорі.

Такі висновки відповідають обставинам
справи та ґрунтуються на нормах
матеріального права.

Судами встановлено, що відповідно до
кредитного договору № 0 від 10
грудня 2007 року, укладеного між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4, останній
отримав кредит у розмірі 80 000 дол. США.

На забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором між банком та
ОСОБА_3 був укладений договір поруки №
164156, згідно п. 1.1. якого вона взяла на
себе зобов'язання відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_4 у випадку їх
невиконання останнім.

Відповідно до п. 1.3.1. кредитного
договору за користування кредитними
коштами протягом перших 30 календарних
днів встановлено відсоткову ставку у
розмірі 13,90 % річних. Згідно умов
договору банк може змінити розмір
процентної ставки в сторону збільшення
( п. 5.2 кредитного договору) і визначено
порядок її збільшення та права
позичальника у разі незгоди з таким
збільшенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Із змісту вказаної норми вбачається,
що припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання. Якщо в договорі поруки
такі умови сторонами не узгоджені, а з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень частини першої статті 559 ЦК
України порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки
кредитор не вправі без згоди
поручителя змінювати умови основного
договору з боржником внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителів.

10 грудня 2007 року сторонами кредитного
договору було укладено додаткову
угоду, відповідно до якої п. 5.2
кредитного договору доповнений новим
абзацом наступного змісту: у випадках
настання обставин:

З наведеного вбачається, що
визначення додатковою угодою
конкретних розмірів процентних ставок
при настанні певних обставин не
свідчить про збільшення обсягу
відповідальності за кредитним
договором, за виконання якого
поручився позивач.

При цьому, виходячи із умов кредитного
договору, порядок збільшення розміру
процентної ставки не змінився.

Оскільки межі можливого збільшення
банком процентної ставки встановлені
не були, то відсутні підстави вважати,
що їх встановлення сторонами
кредитного договору при настанні
певних обставин у конкретних розмірах
призвело до збільшення обсягу
відповідальності поручителя, що є
підставою для припинення поруки.

ОСОБА_3 погодилася нести
відповідальність за позичальника за
кредитним договором, за умовами якого
банк мав право збільшувати розмір
кредитної ставки, вона була обізнана
про ці умови.

Доказів, які б вказували на те, що банк
збільшив процентну ставку і таке
збільшення відбулося з порушенням
встановленого кредитним договором
порядку, не подано.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
передбачених цивільним процесуальним
законодавством підстав для
задоволення касаційної скарги і
скасування рішення апеляційного суду,
яке є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від
імені ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.
Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І.
Мартинюк М.І.
Наумчук Д.О.
Остапчук