Справа №576/678/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Васянович Номер
провадження 22-ц/788/1033/14 Суддя-доповідач -
Собина Ольга. Іванівна. Категорія - 42
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Собини О. І.,

суддів - Хвостика С. Г., Таран С. А.,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 24 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про виселення з житлового будинку, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 24 квітня 2014
року було відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про виселення
ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення за їх
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на незаконність,
необґрунтованість судового рішення, на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
зазначене рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі та виселити відповідача
з належного йому на праві власності
будинку.

Вважає, що суд не врахував ту обставину,
що відповідач порушує правила
співжиття та застосовує до нього
фізичну силу, що змушує його звертатись
зі скаргами до органів внутрішніх
справ, а також до лікарів за наданням
медичної допомоги і, на його думку, він
надав достатньо доказів на
підтвердження своїх позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апелянта, заперечення
відповідача, вивчивши матеріали
справи і перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не було
надано доказів систематичного
порушення відповідачем правил
співжиття, що робить неможливим їх
проживання в одному будинку.

Колегія суддів знаходить висновок
місцевого суду таким, що відповідає
зібраним у справі доказам та
ґрунтується на законі.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом будинок АДРЕСА_1
належить на праві власності позивачу
по справі, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житловий будинок від 16.08.1996 року (а.с.15).

Відповідач є сином позивача і
зареєстрований та мешкає в будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою
про склад сім'ї (а.с.14).

Між сторонами, починаючи з 2010 року
почали виникати сварки в ході яких
позивач обвинувачував відповідача у
навмисному пошкодженні його майна,
крадіжках продуктів харчування,
зникненні грошей та золотих виробів та
спричиненні йому тілесних ушкоджень,
що підтверджується постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 13.02.2012 року, висновком про
результати розгляду звернення ОСОБА_2
від 29 листопада 2013 року, постановою про
закриття кримінального провадження
від 26 грудня 2013 року, висновком про
результати розгляду заяви ОСОБА_2 від 9
лютого 2012 року (а.с.10,12,16,17).

Відповідно до ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Згідно зі ст.157 ЖК України членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Статтею 116 ЖК України передбачається
наступне: якщо наймач, члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом з
ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Згідно з ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Колегія суддів погоджується з
висновками місцевого суду про
відсутність підстав для виселення
ОСОБА_3 відповідно до вимог
передбачених ст.116 ЖК України, оскільки
надані позивачем суду довідки
Шосткинського ЦРЛ від 17.12.2013 року та
виписка з медичної картки
стаціонарного хворого ОСОБА_2 про стан
здоров'я останнього не свідчать про те,
що діагноз встановлений позивачу, а
саме: носова кровотеча та викривлення
перегородки носа стало наслідком
застосування відповідачем фізичної
сили до позивача, а неодноразові
звернення позивача зі скаргами до
органів внутрішніх справ та
прокуратури свідчить лише про існуючи
неприязні відносини між сторонами і не
є належними та допустимими доказами
неправомірних дій відповідача у
справі.

Крім того, виходячи з офіційного
характеру заходів запобігання та
громадського впливу, які мають
передувати виселенню члена сім'ї
власника жилого будинку (квартири) на
підставі ст. 116 ЖК України без надання
іншого жилого приміщення і відповідно
до правил ст. 59 ЦПК України про
допустимість засобів доказування факт
застосування заходів запобігання
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, виконавчими
комітетами, іншими уповноваженими
органами, а заходів громадського
впливу - органами самоорганізації
населення (будинкові, вуличні,
квартальні комітети тощо) повинен
підтверджуватися письмовими доказами.

В той же час, в порушення вимог
передбачених ст.ст.10, 60 ЦПК України
будь-яких доказів на підтвердження
того, що до відповідача
застосовувались заходи запобігання і
громадського впливу позивачем суду
надано не було.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, яким у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені та їм дана
належна оцінка, порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення не
встановлено, справа розглянута в межах
позовних вимог і на підставі наданих
сторонами доказів, тому апеляційний
суд приходить до висновку, що рішення
суду є законним і обґрунтованим, і його
слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 24 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -