Ухвала

02 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О.,
Юровської Г.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням;
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про поділ спільно нажитого майна та
визнання права власності на майно; за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням.

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що на
праві власності ОСОБА_3
на підставі договору купівлі-продажу
від 12
вересня 2005 року належить домоволодіння
АДРЕСА_1. В 2004 році ОСОБА_3 зареєструвала
шлюб з ОСОБА_4, а в 2005 році прописала
його в своєму будинку. Рішенням
Бахчисарайського районного суду АР
Крим від
16 листопада 2010 року шлюб між
позивачкою та відповідачем розірвано.
З початку 2010 року ОСОБА_4 у вказаному
будинку не проживає, його особистих
речей в будинку не має, він не сплачує
комунальні послуги. Однак, той факт, що
відповідач зареєстрований в будинку
змушує позивачку сплачувати за нього
комунальні послуги та позбавляє
можливості розпорядитися своїм майном.
З огляду на викладене, позивачка
просить позов задовольнити.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна та визнання
права власності на майно.

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна.

Рішенням Бахчисарайського районного
суду Автономної Республіки Крим від 29
квітня 2013 року позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням у
будинку АДРЕСА_1. У іншій частині
позову відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна та визнання
права власності на майно задоволено
частково.

Визнано право спільної сумісної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спальний
гарнітур вартістю 1 100 грн, електродриль
вартістю 340 грн, електроболгарку
вартістю 380 грн, електролобзік вартістю
320 грн, холодильник
двокамерний «Норд» вартістю 3 тис. грн,
холодильник «Днепр» вартістю 200 грн,
електроміксер вартістю 400 грн,
м'ясорубку вартістю 600 грн, а всього на
суму 6 340 грн.

У рахунок поділу майна між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, яке було сторонами придбано під
час зареєстрованого шлюбу, визнати за
ОСОБА_4 право власності на автомобіль
«Ford Sierra», 1998 року випуску,
дн НОМЕР_1, вартістю 12 625 грн, припинивши
право спільної сумісної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на цей автомобіль.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію 1/2 частки вартості
автомобіля «Ford Sierra», 1998 року випуску, дн
НОМЕР_1 у сумі 6312 грн 50 коп.

У рахунок поділу майна між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, яке було сторонами придбано
під час зареєстрованого шлюбу,
виділено ОСОБА_4 наступне майно:
електродриль, вартістю 340 грн,
електроболгарку, вартістю 380 грн,
електролобзік, вартістю 320 грн, всього
на суму 1 040 грн. У іншій частині позову
відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ спільно нажитого майна
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої
приватної власності на 12 ідеальної
частки жилого будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої
приватної власності на 12 ідеальної
частки земельної ділянки, площею 0,1505
га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
спальний гарнітур вартістю 1 100 грн,
холодильник двокамерний «Норд»,
вартістю 3 тис. грн, холодильник
«Днепр», вартістю 200 грн, електроміксер,
вартістю 400 грн, м'ясорубку,
вартістю 600 грн, а всього на суму 5 300 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
різницю вартості рухомого майна у сумі
2 130 грн. У іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 25
грудня 2013 року рішення суду першої
інстанції в частині визнання права
особистої власності на жилий будинок
та земельну ділянку, поділу жилого
будинку та земельної ділянки, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
скасовано.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права особистої власності на 1/2 частини
жилого будинку та земельної ділянки, та
про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням
відмовлено.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задоволено
частково.

Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_4
та ОСОБА_3 - жилий будинок з
господарсько-побутовими будівлями, та
земельну ділянку, кадастровий номер
-01-001-0112, надану для будівництва і
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, площею 0,1501 га, що
знаходяться по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частини жилого будинку з
господарсько-побутовими будівлями - по
АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частку
земельної ділянки, кадастровий номер
-01-001-0112, надану для
будівництва і обслуговування жилого
будинку і господарських споруд, площею
0,501 га, що знаходяться по
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частини жилого будинку з
господарсько-побутовими будівлями - по
АДРЕСА_1 та
право власності на 1/2 частини земельної
ділянки, кадастровий номер
-01-001-0112, надану для будівництва і
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, площею 0,1501 га, що
знаходяться по АДРЕСА_1. У
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 лютого 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 25
грудня 2013 року.

24 березня 2014 року ОСОБА_3 направила
поштою до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ заяву про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 лютого 2014 року
з підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема, ст. 57 Сімейного Кодексу
України.

На підтвердження викладених в заяві
доводів заявник долучив до заяви копію
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013
року, ухвалену за результатом розгляду
аналогічної справи.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту наведених заявником доводів
в обґрунтування заяви та поданої ним як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права копії
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від
23 жовтня 2013 року не
вбачається наявних ознак, які згідно з
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є
підставами для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 лютого 2014 року у зв'язку з
неоднаковим застосуванням судами
касаційної інстанції ст. 57 Сімейного
Кодексу України.

Оскільки зі змісту заяви та долученої
до заяви копії ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2013 року не
вбачається неоднакове застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
зокрема, правовідносини є подібними,
але різні фактичні обставини справи, у
допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням; за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільно
нажитого майна та визнання права
власності на майно; за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про поділ спільно нажитого
майна, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 лютого 2014 року
до провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська