АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1655/2014
Головуючий в І інстанції: Іванцова Н.К.
Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 03 дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Борка А.Л.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Комсомольського
районного суду м.Херсона від 03 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, та за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 (третя особа - Херсонська міська
рада) про визнання права користування
жилим приміщенням та усунення перешкод
в користуванні жилим приміщенням
шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 січня 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому
просив визнати відповідачку такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Позов обґрунтований тим, що
вказану квартиру, в якій проживає з 1992
року і наймачем якої він є, він отримав
від підприємства, в якому працював. У 2004
році він прописав у вказаній квартирі
свою дружину ОСОБА_4 та її дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З березня 2010 року
відповідачка не проживає без поважних
причин у вказаній квартирі. Оскільки
комунальні послуги нараховуються на
трьох, то він просив ОСОБА_3 виписатися
з квартири, однак вона відмовляється.

24 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2 (третя особа
- Херсонська міська рада), в якому
просила визнати її право на
користування вказаною квартирою,
вселити її в зазначену квартиру та
зобов'язати відповідача не чинити їй
перешкоди в користуванні квартирою.

Вказаний позов обґрунтований тим,
що багато років вона (ще з неповноліття)
зі своєю матір'ю проживають у вказаній
квартирі, мати одружилася з ОСОБА_2 До
вказаного часу вони жили в кімнаті
гуртожитку, наданій її матері. З 2008 року
ОСОБА_2 почав вимагати від неї зійти з
квартири, потім відібрав ключі від
квартири. Відтоді вона вимушена була,
повертаючись з навчання, чекати матір
на вулиці. Іншого житла в неї немає,
адже кімнату матері в гуртожитку
віддали іншим особам. З квітня 2008 року
ОСОБА_2, вимагаючи її виселення з
квартири і десь загубитися, почав
вимагати від неї гроші "за прописку",
вчиняв сварки, лаявся, принижував
гідність. Не витримавши щоденного
морального тиску, вона вимушена була
20.10.2009 року тимчасово переїхати до
належного суднобудівному заводу
гуртожитку. За цей час вона
неодноразово намагалась повернутися
до квартири, зрідка вдавалося
залишитися на ніч, однак ОСОБА_2 кожного
разу вчиняє сварку та виганяє, не
зважаючи на те, що в квартирі
залишаються її речі (одежа, книжки,
особисті речі тощо). Черговий раз 14.01.2013
року, приїхавши в квартиру, ОСОБА_2
знову почав кричати та виганяти з
квартири, вона, розгубившись, сказала,
що прийшла провідати матір. Але він не
заспокоювався, тоді вона вимушена була
викликати міліцію.

Ухвалою суду від 17 березня 2014 року
вказані позови були об'єднані в одне
провадження.

Рішенням суду від 03 квітня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено, а позов ОСОБА_3 було
задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
вказане рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
його позову та відмову в задоволенні
позову ОСОБА_3, посилаючись на неповне
з'ясування обставин справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Зокрема, вказав,
що суд не дав належної оцінки тому, що
він ніколи не перешкоджав ОСОБА_3 в
користуванні спірною квартирою і що
остання самовільно виселилася з неї.
Також зазначив, що суд не з'ясував
причин виселення ОСОБА_3 з квартири, не
врахував пропуск ОСОБА_3 позовної
давності та не врахував, що свідок
ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_3, а тому до її
показань необхідно ставитись критично.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
наступне.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Спірна 2-кімнатна квартира АДРЕСА_1 є
неприватизованою, знаходиться на
балансі ТОВ "Україна", 02.02.2001 року між
ОСОБА_2 та балансоутримувачем укладено
договір найму житла (а.с.8).

Відповідно до довідки ТОВ "Україна" від
17.01.2014 року у вказаній квартирі
проживають ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2 та члени
сім'ї дружина ОСОБА_4, 1964р.н. та дочка
дружини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.7).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3
зазначає, що позивач ОСОБА_2, як і
раніше, продовжує чинити їй перешкоди в
користуванні квартирою, для цього
вчиняє сварки, лається, принижує її
гідність.

Згідно довідки житлово-комунального
відділу госпрозрахункового
відособленого структурного підрозділу
ПАТ "Херсонський суднобудівний завод"
від 28.03.2014 року ОСОБА_3 за клопотанням з
її місця роботи проживає з 20.10.2009 року у
гуртожитку за адресою АДРЕСА_2, без
реєстрації, займає койко-місто (а.с.78).

В матеріалах справи наявні два
висновки органу міліції за
результатами звернення ОСОБА_3 26.11.2013
року та 14.01.2014 року, за якими
встановлено, що ОСОБА_2 не пускає додому
ОСОБА_3 до вказаної спірної квартири
(а.с.33, 34).

При розгляді справи представником
ОСОБА_2 подана заява про застосування
позовної давності за вимогою ОСОБА_3
(а.с.72).

Свідок ОСОБА_4 (дружина ОСОБА_2 та мати
ОСОБА_3) повністю підтвердила пояснення
ОСОБА_3

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законодавством.

Відповідно до ст.71 вказаного
Кодексу при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається житлове приміщення
протягом шести місяців.

Також, відповідно ст.41 Конституції
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

В силу ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Суд першої інстанції, враховуючи вище
зазначене, дослідивши належним чином
докази по справі, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
непроживання ОСОБА_3 у спірній квартирі
зумовлено поведінкою позивача, який
створив перешкоди для ОСОБА_3 в
користуванні житлом. Зокрема, суд
встановив, що ОСОБА_2 вчиняв постійні
сварки, вимагав її виселення з
квартири, що є вимушеними обставинами
для її виселення та відсутності за
зареєстрованим місцем проживання
понад встановлені строки з поважних
причин. ОСОБА_2 же вказане належними
доказами не спростовано.

Крім того, суд вірно встановив, що
ОСОБА_3, яка вселилась у спірну квартиру
у встановленому порядку та
зареєстрована в ній, не має можливості
користуватись належним їй житловим
приміщенням через те, що ОСОБА_2 у цьому
їй перешкоджає. Звернення ОСОБА_3 до
міліції свідчать про її намагання
проживати за місцем реєстрації у
спірній квартирі.

Встановивши зазначене, суд прийшов до
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2 та
задоволення позову ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги не
підтверджені належними доказами і
висновків суду не спростовують.
Посилання заявника на те, що він ніколи
не перешкоджав ОСОБА_3 в користуванні
спірною квартирою і що остання
самовільно виселилася з неї,
спростовуються матеріалами справи,
поясненнями ОСОБА_3, свідка ОСОБА_4, а
також частково поясненнями самого
ОСОБА_2 в судовому засіданні. Посилання
на те, що свідок ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_3
не є підставою для скасування чи зміни
судового рішення, оскільки суд оцінює
всі докази в їх сукупності. Що ж
стосується посилань на те, що суд не
врахував пропуск ОСОБА_3 позовної
давності, то, як вірно зазначив суд
першої інстанції, перебіг позовної
давності за позовом останньої почався
з дня звернення ОСОБА_2 зі своїм позовом
до суду.

Оскільки порушень норм матеріального і
процесуального права, що могли б
слугувати підставою для скасування чи
зміни рішення суду, колегією суддів не
встановлено, а перевірені доводи
заявника висновків суду не
спростовують, то відповідно до ст.308 ЦПК
України підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Комсомольського
районного суду м.Херсона від 03 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, на неї може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:

судді: