Справа №487/7316/13-ц 28.05.2014 28.05.2014 28.05.2014
Провадження №22ц/784/1593/14 Головуючий
в першій інстанції Щербина С.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Шаманської Н.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Яценко Л.В.,

за участю представника позивачки
ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4,

апеляційну скаргу кооперативного
підприємства

«Центральний ринок»

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 09 квітня 2014 року по
справі за позовом

ОСОБА_4

до

кооперативного підприємства
«Центральний ринок»

(далі - КП «Центральний ринок»)

про визнання незаконним та скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

14 серпня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом, який в подальшому
уточнила, до КП «Центральний ринок» про
визнання незаконним та скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Позивачка зазначала, що перебувала у
трудових відносинах з відповідачем з 22
листопада 2012 року та займала посаду
комірника молочного павільйону. 22
лютого 2013 року нове керівництво ринку
відсторонило її та інших працівників
від роботи. 24 липня 2013 року вона
отримала свою трудову книжку, в якій
зазначено про звільнення з роботи з 05
липня 2013 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України, а саме за прогули без поважних
причин, допущені з 25 лютого 2013 року по 05
липня 2013 року. Між тим, починаючи з 25
лютого 2013 року по 05 липня 2013 року вона
постійно приходила на роботу, але нове
керівництво не допускало її до
робочого місця та до виконання
трудових обов'язків, про що було
складено акти.

Посилаючись на те, що невиконання нею
трудових обов'язків відбулося лише з
вини відповідача, а також на те, що її
звільнення проведено з порушенням
вимог трудового законодавства,
позивачка просила визнати незаконним
та скасувати наказ про звільнення,
поновити її на роботі з 05 липня 2013 року,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу починаючи з 25
лютого 2013 року по день ухвалення
рішення, та стягнути 5 000 грн. в
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 09 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.
Скасовано наказ № 111 від 05 липня 2013 року
про звільнення ОСОБА_4, поновлено її на
посаді комірника молочного прокату КП
«Центральний ринок» з 05 липня 2013 року,
стягнуто з відповідача на користь
позивачки 13 470 грн. 24 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, а
також 2000 грн. моральної шкоди. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.
Рішення в частині поновлення на роботі
допущено до негайного виконання. Також
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, просить його в цій частині
змінити та ухвалити нове рішення про
стягнення з відповідача на її користь 18
313 грн. 33 коп., виходячи з 27 робочих днів
та 360 днів вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі КП «Центральний
ринок» просить рішення суду в частині
задоволених вимог скасувати та в цій
частині ухвалити нове рішення. На думку
апелянта, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
рішення суду постановлено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивачки, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга КП «Центральний
ринок» не підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом та вбачається із
матеріалів справи, позивачка з 22
листопада 2012 року перебувала у
трудових відносинах з відповідачем,
працюючи комірником молочного
павільйону КП «Центральний ринок». До
дисциплінарної відповідальності вона
не притягувалась.

У зв'язку з поновленням на роботі
директора ОСОБА_5, частину працівників
адміністрації, зокрема й позивачку, не
допустили до виконання трудових
обов'язків, починаючи з 22 лютого 2013
року, без законних підстав, виставивши
спеціальну охорону та відгородивши
адміністративну частину будівлі
парканом.

Зазначене підтверджується матеріалами
справи, зокрема, поясненнями свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, актами,
складеними в період з 23 лютого 2013 року
по 25 червня 2013 за їх участю та інших
осіб, щодо недопущення, зокрема, й
позивачки до роботи невідомими особами
у формі охоронців, колективним
зверненням про порушення трудових прав
до Територіальної державної інспекції
з питань праці, Актом, складеним за
участю представників обласної
профспілки працівників споживчої
кооперації (а.с. 6-58).

Саме ці причини викладені позивачкою
та іншими працівниками в пояснювальній
записці від 25 квітня 2013 року на ім'я
директора КП «Центральний ринок» на
його вимогу (а.с. 60).

Крім того, вказані причини викладені
головою правління Миколаївської
обласної споживспілки у свої заявах,
які надсилались ним 22 лютого 2013 року та
26 березня 2013 року, відповідно, на ім'я
начальника УМВС України в
Миколаївській області і прокурора
Миколаївської області; на ім'я
прокурора м. Миколаєва (а.с. 184-185).

Проте, наказом № 111 від 05 липня 2013 року
трудові відносини з позивачкою
припинено - її звільнено з роботи з 05
липня 2013 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України
за прогули без поважних причин,
допущені з 25 лютого 2013 року по 05 липня
2013 року.

Копію наказу позивачка отримала в
кінці липня 2013 року, а 24 липня 2013 року
позивачка отримала в КП «Центральний
ринок» трудову книжку. 14 серпня 2013
року, з дотриманням процесуальних
строків для захисту порушених трудових
прав, передбачених ст. 233 КЗпП України,
звернулась до суду із зазначеним
позовом.

Так, пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що працівник може бути
звільнений з роботи за прогул (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого часу),
допущений без поважних причин.

За порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення,
як догана або звільнення (ст. 147 КЗпП
України).

Дисциплінарне стягнення
застосовується з дотриманням строків
та порядку їх накладення, передбачених
ст. ст. 148, 149 КЗпП України.

Зокрема, до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення необхідно
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі і повідомляється працівникові
під розписку ( ст. 149 КЗпП України).

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що в
період з 25 лютого 2013 року по 05 липня 2013
року позивачка не мала можливості
виконувати свої трудові обов'язки,
оскільки без законних підстав, в
порушення вимог ст. 46 КЗпП України, була
відсторонена від роботи, а тому цей час
слід вважати вимушеним прогулом.

Крім того, суд обґрунтовано вважав, що
при звільненні позивача допущені й
інші порушення вимог трудового
законодавства.

Так, вимогами ст. 43 КЗпП України
передбачено, що розірвання трудового
договору із зазначених підстав можливо
лише за попередньою згодою виборного
органу первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.
Звільнення погоджується з органом
профспілки, яка утворена і діє на
підприємстві, і членом якої є
працівник.

Обґрунтоване письмове подання
власника або уповноваженого ним органу
про розірвання трудового договору з
працівником має розглядатися у
присутності працівника на якого воно
внесено або його представника. Розгляд
заяви у відсутності працівника
допускається лише за його письмовою
заявою. У разі повторної неявки
працівника без поважних причин подання
може розглядатися за його відсутності.

Але, з матеріалів справи вбачається, що
відповідачем не надані належні докази
про повідомлення позивача про
проведення засідання профспілкового
комітету 26 червня 2013 року. Проте,
обов'язок доведення цього факту лежить
на відповідачеві, у відповідності до
вимог ст. 60 ЦПК України.

Враховуючи викладене, доводи
відповідача в апеляційній скарзі про
дотримання чинного законодавства при
звільненні позивачки є
необґрунтованими.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про часткове
задоволення позову про відшкодування
моральної шкоди, яка спричинена
позивачці порушенням її законних
трудових прав, що спричинило їй
моральні страждання. Колегія суддів не
вбачає підстав для змінення розміру
моральної шкоди, який був визначений
судом першої інстанції у
відповідності до вимог закону.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції, що звільнення позивачки з
роботи проведено з порушенням
встановленого законом порядку є
правильним, а доводи апеляційної
скарги КП «Центральний ринок»
спростовуються вищезазначеним.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду щодо
розрахунку середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Так, при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», якщо буде встановлено, що в
порушення ст. 46 КЗпП України
роботодавець із власної ініціативи без
законних підстав відсторонив
працівника від роботи із зупиненням
виплати заробітної плати, суд має
задовольнити позов останнього про
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП
України).

Ухвалюючи рішення про поновлення
ОСОБА_4 на роботі та стягуючи на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу - з 25 лютого 2013 року
по день ухвалення рішення - 09 квітня 2014
року - у сумі 13 470 грн. 24 коп. на підставі
ст. 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України
«Про оплату праці» і постанови
Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1995 року № 100 «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати», суд виходив з того, що середній
заробіток за час вимушеного прогулу
необхідно обчислювати шляхом множення
середньої заробітної плати за два
місяця на 62 робочих дня.

З таким висновком суду не можна
погодитись.

Так, середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України «Про оплату праці» за
правилами, передбаченими Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3
п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна
плата за час вимушеного прогулу
працівника обчислюється виходячи з
виплат за останні два календарні
місяці роботи, що передують події, з
якою пов'язана виплата, тобто, що
передують дню звільнення працівника з
роботи.

З довідки КП «Центральний ринок»
вбачається, що середньомісячна
заробітна плата позивачки за грудень
2012 року складала 1245 грн. 23 коп., а за
січень 2013 року - 1502 грн. (а.с. 1-6).

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_4
відбулося 25 лютого 2013 року, суд,
застосовуючи зазначені норми права,
дійшов правильного висновку про те, що
середня заробітна плата позивачки
повинна обчислюватися з виплат,
отриманих нею за попередні два місяці
роботи, а саме за грудень 2012 року та
січень 2013 року.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка згідно з п. 8 цього
Порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
цей період.

Як вбачається з табелю робочого часу,
та не заперечувалось представником
відповідача, праця позивачки
складалась з шестиденного робочого
тижня (а.с. 65-68, 111-122).

Згідно виробничого календаря при
шестиденному робочому тижні (далі -
виробничий календар), в грудні 2012 року
було 26 робочих днів, а у січні 2013 року - 25
робочих днів (51 робочий день).

Тому, середньоденна заробітна плата,
виходячи з заробітної плати за грудень
2012 року і січень 2013 року, складає 53 грн.
87 коп. (1245,23 + 1502,00 = 2747,23 : 51).

Після визначення середньоденної
заробітної плати, як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику, здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8
Порядку).

Відповідно до виробничого календаря,
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (з 25 лютого 2013
року по 09 квітня 2014 року) складає 340
днів.

Тому, середня заробітна плата за час
вимушеного прогулу (340 днів) складає 18
315 грн. 80 коп. (53,87 х 340), яка і підлягає
стягненню з відповідача на користь
ОСОБА_4

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу підлягає зміні.

В іншій частині зазначене рішення суду
є законним і обґрунтованим, а тому
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги КП «Центральний
ринок».

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу кооперативного
підприємства «Центральний ринок»
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 09 квітня 2014 року в
частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
змінити.

Стягнути з кооперативного
підприємства «Центральний ринок» на
користь ОСОБА_4 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 18 315
грн. 80 коп.( вісімнадцять тисяч триста
п'ятнадцять грн. 80 коп.) без
відрахування сум податків та
обов'язкових платежів.

В іншій частині зазначене рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді