________________________________________________________________________
________________________________________________ Справа
№ 520/1162/14-ц
Провадження № 2/520/3119/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 року

Київський районний суд міста Одеси у
складі:

головуючого - судді Літвінової І.А.

секретарі судового засідання -
Непомнющий М.М., Хіхлуха О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
Київський районний відділ Головного
управління державної міграційної
служби України в Одеській області,
Київська районна адміністрація
Одеської міської ради, як орган опіки
та піклування про визнання осіб такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 пред'явили позов до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа -
Київський РВ ГУ ДМС України в Одеській
області з вимогами визнати
відповідачів таким, що втратили право
користування жилою площею в квартирі
АДРЕСА_1, зобов'язати Київський РВ ГУ
ДМС України в Одеській області зняти з
реєстраційного обліку відповідачів з
квартири АДРЕСА_1, а також стягнути з
відповідачів на користь ОСОБА_2 судові
витрати.

Свої позовні вимоги позивачі
обґрунтовують тим, що відповідачі по
справі понад шість місяців не
проживають за вказаною адресою,
добровільно з реєстраційного обліку не
знімаються, чим змушують нести
позивачів додаткові витрати по оплаті
комунальних платежів, які
нараховуються, виходячи із кількості
зареєстрованих осіб у квартирі.

Ухвалою суду від 16.04.2014 року до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог було
залучено Київську районну
адміністрацію Одеської міської ради,
як орган опіки та піклування.

У судовому засіданні представник
позивачів, позивачі позовні вимоги
підтримали та просили суд їх
задовольнити. Основним мотивом
заявлених вимог зазначили тягар оплати
за комунальні послуги, які
нараховуються на всіх зареєстрованих
осіб.

Представник відповідачів та
відповідачі проти задоволення позову
заперечували посилаючись на те, що
перешкодою в користуванні квартирою
послугували не тільки складні
стосунки між членами родини, а й
фактичні дії позивачів, спрямовані на
обмеження доступу до житла.
Відповідачі зазначили, що приймають
участь в утриманні квартири, іншого
особистого житла не мають. Повідомили
суду, що в разі звільнення квартири
позивачами, вони б проживали у цій
квартирі та користувалися нею. Однак,
враховуючи складність стосунків це є
несприятливим, оскільки взагалі
погіршить відношення між рідними
людьми.

Треті особи - Київський РВ ГУ ДМС
України в Одеській області та Київська
районна адміністрація Одеської
міської ради, як орган опіки та
піклування до судового засідання не
з'явились, повідомлялись належним
чином, просили суд розглядати справу
без їх участі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та
допитавши свідків, суд встановив
наступне.

19 жовтня 1974 року у Лиманській селищній
раді Роздільнянського району Одеської
області, було зареєстровано шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, про що зроблений
актовий запис № 95.

Під час перебування у шлюбі у сторін
народились дві доньки: ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

25 квітня 1988 року ОСОБА_4, як
військовослужбовцю, КЕЧ Одеського
району ОдВО було видано ордер № 229 на
право зайняття з сім'єю трьох кімнат в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (далі -
квартира АДРЕСА_1).

З 25 травня 1988 року по теперішній час
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані за
вказаною адресою. Також
зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_1
значаться ОСОБА_3 - з 09.06.1995 р. та ОСОБА_5 -
з 21.02.1997 р. Зазначене підтверджено
відмітками в паспортах сторін по
справі.

02 грудня 1997 року, шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 було розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, виданим відділом
реєстрації актів громадянського стану
Київської районної адміністрації
виконкому Одеської міської ради,
актовий запис № 955.

Відповідно до довідки про склад сім'ї,
виданої КП «ЖКС «Вузівський» в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано п'ять
осіб: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 основний
квартиронаймач, донька ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2, донька ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, онук ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6,
колишня дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7

Також в цій довідці зазначено, що
відповідальний квартиронаймач ОСОБА_4
постійно проживає за адресою
реєстрації. На ім'я цієї особи відкрито
особистий рахунок. Довідка датована 18
червня 2012 роком. До матеріалі справи
додана позивачами.

Позивачі стверджують, що відповідачами
було залишено квартиру АДРЕСА_1 за
наступних обставин.

У 1995 році ОСОБА_4 добровільно забрав
своє майно з квартири, віддав ОСОБА_2
ключі та переїхав на постійне
проживання до іншої жінки ОСОБА_8.

У 2004 році ОСОБА_5 добровільно забрала
своє майно з квартири, віддала ОСОБА_2
ключі та переїхала на постійне
проживання до ОСОБА_19.

В підтвердження своїх доводів позивачі
послалися на показання свідків та акти
від 27.01.2014 року.

Так, допитані у судовому засіданні
свідки ОСОБА_10 - близький друг ОСОБА_3 та
ОСОБА_11 - близький друг ОСОБА_2 пояснили
суду, що відповідачів не знають і в
квартирі їх ніколи не бачили.

Подруга ОСОБА_3 - свідок ОСОБА_12
повідомила суду, що зі слів своєї
подруги, їй відомо, що через реєстрацію
відповідачів у вказаній квартирі
позивачі вимушені витрачати додаткові
кошти на утримання квартири, що суттєво
впливає на їх матеріальне становище.
При цьому зауважила, що відповідачів не
бачила в квартирі близько десяти років,
речей їх не має, але як речі вивозились
вона не бачила.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що
відповідачів у квартирі також не бачив
близько десяти років. Про стосунки у
сім'ї позивачів знає від своєї дружини,
більш детально про виниклий спір
повідомити нічого не зміг, оскільки їх
життям не цікавиться.

Аналізуючи показання вказаних свідків
суд приходить до висновку, що фактично
в них йшла мова про відсутність
відповідачів у спірній квартирі понад
шість місяців, що останніми і не
заперечувалось.

Стосовно ж відсутності речей
відповідачів, тяжкого матеріального
становища позивачів, то такі показання
здебільшого ґрунтуються на інформації,
яку свідкам повідомляли самі позивачі
або яку вони чули від інших осіб.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4
пояснив, що дійсно з 1995 року постійно не
проживає у квартирі АДРЕСА_1, через
укладений шлюб з ОСОБА_8, але не
зважаючи на це увесь час приймає участь
в утриманні квартири, сплачує
комунальні платежі, допомагає колишній
родині продуктами та грошима. На даний
час проживає зі свою новою дружиною
ОСОБА_15 у її будинку в с. Велика Долина,
який було набуто нею до реєстрації
шлюбу з відповідачем, іншого житла
окрім квартири АДРЕСА_1 не має.

Зазначене знайшло своє підтвердження у
показаннях свідків.

Так, свідки з боку відповідачів ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_15 пояснили, що ОСОБА_4
постійно допомагає своїй колишній
родині в тому числі продуктами
харчування, грошима, оплачує
комунальні послуги за квартиру. Діти
ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 постійно
приїжджають до нього влітку на
відпочинок.

Свідок ОСОБА_16 також зазначив, що до 2012
року включно неодноразово допомагав
ОСОБА_4 відвозити продукти харчування
його колишній родині у квартиру
АДРЕСА_1. Але згодом перестав з ним
їздити, оскільки з'явилась своя родина
і на поїздки бракувало часу, але
достеменно знає, що відповідач
продовжував їздити до Одеси та
допомагати родині до тих пір поки
минулого року відповідачі не стали
чинити перешкоди, змінивши вхідні
двері після чого, ОСОБА_4 вже не міг
вільно потрапити у квартиру.

Як стверджує відповідач - ОСОБА_5 після
того як її батько ОСОБА_4 у 1995 році пішов
з сім'ї, для неї життя стало нестерпним,
її почали принижувати, звинувачувати у
крадіжках, що було наслідком постійних
нервових стресів. У 2004 році, після
чергової сварки, ОСОБА_5 пішла з дому та
була вимушена знімати кімнату, інколи,
через брак грошей, проживати у друзів.

Такий спосіб життя особа веде і на
теперішній час. Іншого житла, окрім
квартири АДРЕСА_1 у особи не має.

Стосовно витрат на утримання квартири,
ОСОБА_5 зазначила, що через батька
передавала гроші на оплату комунальних
послуг за квартиру, що останній також
підтвердив.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно виписки з особового рахунку на
квартиру АДРЕСА_1, який відкрито на ім'я
ОСОБА_4 станом на 01.05.2014 року існував
борг у розмірі 3488,23 грн., з яких
відповідачем оплачено 2183,22 грн., що
підтверджено квитанцією від 19.11.2013
року.

Отже, на підставі наведеного судом
встановлено, що відповідачі не
проживають у квартирі АДРЕСА_1 понад
шість місяців через поважні причини, у
зв'язку з тим, що позивачі створюють
несприятливі умови для цього, сторони
перебувають у неприязних відносинах та
конфлікт між ними носить стійкий
характер. Проте не дивлячись на це,
відповідачі цікавляться цим житлом та
продовжують нести витрати по його
утриманню.

Стосовно відсутності факту звернення
відповідачів до правоохоронних
органів та суду з вимогами усунути
перешкоди у користуванні квартирою,
останні пояснили це тим, що спір виник з
рідними людьми, а тому звертатись з
відповідними заявами у зазначені
інстанції вважали зайвим.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони
є рівними учасниками судового розгляду
та згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу, а згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Питання визнання особи такою, що
втратила право на користування жилим
приміщення, врегульовано ст.ст. 71, 72, 107
ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України.

При чому, відповідно до ст. 72 ЖК може
бути визнано такими, що втратили право
на користування жилим приміщенням
наймача або членів його сім'ї у разі їх
відсутності понад встановлені ч.1 та
пунктами 1-7 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР строки, а
згідно ст. 107 ЖК УРСР наймача або члена
його сім'ї може бути визнано таким, що
втратив право на користування жилим
приміщенням у разі вибуття на постійне
проживання до іншого населеного пункту
або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

В даному випадку квартира у власності
сторін не перебуває. Як пояснив
відповідач ОСОБА_4 він, як оснований
наймач житла не ставив питання про
приватизацію та поділ квартири,
оскільки вважав, що таким чином легше
буде оформити квартиру дочкам -
позивачу ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_5
як спадщину за ним та його бувшою
дружиною матір'ю дітей ОСОБА_2

В свою чергу позивач ОСОБА_3 на
запитання суду повідомила, що вони з
матір'ю збиралися приватизувати
квартиру після одержання рішення суду
про визнання її батька ОСОБА_4 та рідної
сестри ОСОБА_5 втратившими право
користування цією квартирою та зняття
їх з реєстраційного обліку.

Частиною 4 абз. 11 постанови пленуму
Верховного суду України від 12.04.1985 № 2
«Про деякі питання, що виникли у
практиці застосування судами
Житлового кодексу України»
встановлено, що суд може визнати особу
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, лише з однієї
вказаної позивачем підстави,
передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК УРСР.
Змінити підставу позову суд вправі
тільки за згодою позивача.

Згідно ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору судом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року № 2
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» також
роз'яснено, що у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (стаття 71 ЖК України),
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Згідно до ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР, на підставі
рішення про надання жилого приміщення
в будинку державного або громадського
житлового фонду виконавчий комітет
районної, міської, районної в місті,
селищної, сільської Ради народних
депутатів видає громадянинові ордер,
який є єдиною підставою для вселення в
надане жиле приміщення.

У відповідності до ст. 64 ЖК УРСР, члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської
конвенції про захист прав людини та
основних свобод, яка гарантує кожній
особі окрім інших прав, право на повагу
до її житла. Воно охоплює насамперед
право займати житло, не бути виселеною
чи позбавленою свого житла.

Конституція України у ст. 47 проголошує,
що кожен має право на житло. Держава
гарантує не тільки свободу його
придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Згідно ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і порядку, передбачених
законом. Житлові права охороняються
законом, за винятком випадків, коли
вони здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Окремо суд звертає на наступне.

Згідно відповіді ЖКС «Вузівський» від
23.05.2014 р. за № 311/01-14 будинок за адресою:
АДРЕСА_1 перебуває в комунальній
власності (житловий фонд
територіальної громади м. Одеса).
Відомості стосовно приватизації
квартири АДРЕСА_1 відсутні.

Крім того, Реєстраційною службою
Одеського міського управління юстиції
не здійснювалася державна реєстрація
права власності на квартиру АДРЕСА_1,
про що повідомлено у відповіді в.о.
начальника служби О.В. Шабловського від
22.05.2014 року.

З урахуванням того, що квартира АДРЕСА_1
на даний час знаходиться у комунальній
власності, зняття відповідачів з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою позбавить їх законного права
приймати участь у приватизації
нерухомого майна.

Крім того, позовні вимоги щодо
зобов'язання Київського РВ ГУ ДМС
України в Одеській області зняти
відповідачів з реєстраційного обліку
задоволенню не підлягають і з тих
підстав, що позивачі визначили статус
Київського РВ ГУ ДМС України в Одеській
області в даній цивільній справі в
якості третьої особи. Під час розгляду
справи судом взагалі не встановлена
наявність спору між позивачами та цією
третьою особою.

Положення третьої особи у цивільному
процесі врегульовані ст. ст. 34, 35 ЦПК
України і суттєво відрізається від
правового положення сторін у процесі,
зокрема відповідача. Зобов'язання у
цивільному процесі за позовними
вимогами не може бути покладено на
третю особу, оскільки за загальними
нормами процесуального закону, за
позовом відповідає відповідач.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, повно і всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених доказами, що
були досліджені в судовому засіданні,
вирішив справу згідно із законом.

Керуючись, ст.ст. 15, 16, ч. 1 ст. 316, ч. 2 ст. 321,
ст. 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст.ст. 10, 22, 11, 27, 31, 60, 157, 209, 212-215,
217 Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
Київський районний відділ Головного
управління державної міграційної
служби України в Одеській області,
Київська районна адміністрація
Одеської міської ради, як орган опіки
та піклування про визнання осіб такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через Київський
районний суд м. Одеси шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Літвінова І. А.