Справа №488/4563/13-ц 05.06.2014 05.06.2014 05.06.2014
Провадження №22-ц/784/1467/14
Головуючий у 1 інстанції Селіщева Л.І.
Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Колосовського С.Ю., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Орельській Н.М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2
та представника, відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_4 і ОСОБА_5
на рішення Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 26 листопада 2013 року
за позовом публічного акціонерного
товариства ,,Державний Ощадний Банк
України (далі - ОщадБанк) до ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

2 вересня 2013 року ОщадБанк поштою
направив у суд позовну заяву до ОСОБА_4
і ОСОБА_5 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Позивач вказував, що 5 травня 2008 року
він уклав з відповідачкою кредитний
договір, за яким позичальниця отримала
146 000 грн. кредиту строком на 84 місяці
під 10,5% річних.

Поручителем по вказаному договору
виступив ОСОБА_5, уклавши в той же день з
банком договір поруки та
зобов'язавшись відповідати солідарно з
боржником за повне виконання останнім
зобов'язань позичальника.

Оскільки відповідачка своєчасно
кредит не погасила, то рішенням
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 22 грудня 2010 року з
відповідачів у солідарному порядку
стягнуто на користь ОщадБанку 115 465
грн. 51 коп. заборгованості по вказаному
кредитному договору станом на 22 грудня
2010 року, в тому числі: 111 443 грн. 49 коп. - по
тілу кредиту; 673 грн.24 коп. - по
процентах і 3348 грн. 78 коп. пені. Цим же
судовим рішенням установлено новий
строк повернення кредиту - набрання
рішенням законної сили (3 січня 2011 року).

Посилаючись на те, що відповідачі
вказане судове рішення не виконали,
позивач просив суд стягнути з них пеню
за невиконання умов кредитного
договору (неповернення кредиту і
несплату процентів) за період з 1 січня
2012 року по 3 січня 2013 року в розмірі 6295
грн. 36 коп.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 26 листопада 2013 року
позов повністю задоволено та
розподілено судові витрати.

В апеляційних скаргах відповідачі,
посилаючись на припинення спірного
кредитного договору, неправильне
застосування місцевим судом норм
матеріального права та порушення вимог
процесуального права, просили рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог щодо
неустойки.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду, в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 Кодексу за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник - повернути кредит та
сплатити відсотки.

До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу та
умовами кредитного договору
передбачено, що в разі порушення
позичальником строків виконання
зобов'язань банк має право вимагати
дострокового повернення всієї суми
кредиту та погашення позичальником
заборгованості за кредитом.

Крім того, ст. ст. 553, 554 ЦК України
визначено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку і відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні боржники
в однаковому обсязі, включаючи сплату
основного боргу, процентів і неустойки.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю в
три роки. За зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261
цього ж Кодексу). Для вимог про
стягнення неустойки п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України встановлено спеціальну
позовну давність строком в один рік.

Статтею 259 ЦК України імперативно
встановлено, що договір про збільшення
позовної давності повинен бути
укладений у письмовій формі.

Відповідно до ч. З ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що 5
травня 2008 року ОщадБанк і відповідачка
ОСОБА_4 уклали кредитний договір, за
яким позичальниця отримала 146 000 грн.
кредиту строком на 84 місяці під 10,5%
річних.

Поручителем по вказаному договору
виступив ОСОБА_5, уклавши в той же день з
банком договір поруки та
зобов'язавшись відповідати солідарно з
боржником за повне виконання останнім
зобов'язань позичальника.

Пунктом 5.2 вказаного кредитного
договору встановлена відповідальність
позичальника у вигляді сплати пені в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення за
неповернення кредитних коштів і
несплату процентів та комісії. Пунктом
7.7 цього ж договору сторони збільшили
строк позовної давності, в тому числі
щодо пені, до трьох років.

Припинення названого кредитного
договору без згоди на те іншої сторони
не допускається (п. 8.1). А погашення
позичальником кредитної
заборгованості, у випадках
передбачених пунктами 1,5, 1.8, 3.2.6, 3.3.6
цього договору, не є його розірванням.
Цей договір діє до повного виконання
позичальником своїх зобов'язань (п. 9.1).

Оскільки відповідачка своєчасно
кредит не погасила, то рішенням
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 22 грудня 2010 року з
відповідачів у солідарному порядку
стягнуто на користь ОщадБанку 115 465
грн. 51 коп. заборгованості по вказаному
кредитному договору станом на 22 грудня
2010 року, в тому числі: 111 443 грн. 49 коп. - по
тілу кредиту; 673 грн.24 коп. - по
процентах і 3348 грн. 78 коп. пені. Цим же
судовим рішенням установлено новий
строк повернення кредиту - набрання
рішенням законної сили, тобто 3 січня 2011
року.

Проте зазначене судове рішення
відповідачі повністю виконали лише
4 січня 2013 року, тому банк, відповідно до
умов кредитного договору, нарахував
пеню за неповернення кредитних коштів
у вказаному розмірі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки, яка в даному випадку є
відповідальністю боржника, яка
спрямована на компенсацію негативних
для кредитора наслідків порушення
зобов'язань позичальника.

Оскільки заходи відповідальності за
порушення грошового зобов'язання (ст. 625
ЦК) і неустойка (ст. 549 ЦК) є різними
правовими інститутами, то обмеження
можливості їх одночасного
застосування законом не встановлена
(правова позиція виражена в Постановах
Верховного Суду України від 6 червня 2012
року у справі № 6-49цс12 і 30 жовтня 2013 року
у справі № 6-59цс13).

Правильно встановивши обов'язок
солідарних відповідачів сплачувати
банку пеню за неповернення кредитних
ресурсів, місцевий суд обґрунтовано
ухвалив рішення про задоволення
позову.

Посилання апелянтів на припинення
судовим рішенням від 22 грудня 2012 року
дії спірного кредитного договору та
договору поруки безпідставні, оскільки
цим судовим рішення лише змінено
термін остаточного погашення кредиту з
4 травня 2015 року на 3 січня 2013 року, що не
вплинуло на обов'язок позичальника та
його поручителя повернути кредитні
кошти та сплатити проценти і пеню.

Інші доводи апеляційних скарг, які
зводяться до переоцінки доказів щодо
відповідальності позичальника і його
поручителя, висновків місцевого суду
не спростовують, а тому не можуть бути
підставою для скасування правильного
по суті судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 і ОСОБА_5
відхилити, а рішення Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 26
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: