У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О.,
Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Прокуратури Одеської області,
Територіального управління державної
судової адміністрації в Одеській
області, Державної казначейської
служби України про відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
незаконного взяття і тримання під
вартою, за касаційною скаргою
Прокуратури Одеської області на
рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 18 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
05 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок незаконного взяття
і тримання під вартою, в якому просив
зобов'язати Державну казначейську
службу України виплатити йому моральну
шкоду у розмірі 500 тис. грн за незаконні
дії досудового слідства прокуратури
Білгород-Дністровського району та
Білгород-Дністровського міського суду.

Обґрунтовуючи свої
позовні вимоги, позивач посилався на
те, що 19 червня 2006 року
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області постановив вирок,
яким позивача було визнано винним у
скоєні злочину, передбаченого ст. 15. ч. 1
ст. 115 КК України та призначено
покарання у вигляді позбавлення волі
строком на 4 роки, змінено запобіжний
захід з підписки про невиїзд на
затримання під варту із зала суду.
Вказаний вирок 05 грудня 2006 року був
скасований ухвалою апеляційного суду
Одеської області, позивача було
звільнено з-під варти негайно, а справу
повернуто на новий судовий розгляд до
Овідіопольського районного суду
Одеської області. У ході нового
розгляду старший помічник прокурора
Овідіопольського району виніс
постанову про заміну обвинувачення та
дії ОСОБА_4 було перекваліфіковано на ч.
1 ст. 125 КК України, санкція якої не
передбачає міру покарання у вигляді
позбавлення волі. Таким чином, на думку
позивача, він незаконно знаходився під
вартою з 19 червня 2006 року по 05 грудня 2006
року з вини Білгород-Дністровської
прокуратури Одеської області та
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду.

Завдану моральну шкоду
позивач обґрунтовує тим, що при
винесені незаконного вироку його було
взято під варту з зали суду, де
знаходилося багато людей, що негативно
вплинуло на його психічний стан так як
він на момент розгляду справи був
депутатом Сергієвської сільської ради,
в залі судового засідання знаходилися
його виборці, які за нього голосували.
Також взяття під варту відбулося у
присутності його дружини та двох синів.
Після оголошення вироку позивач
втратив свідомість, йому установили
діагноз астено-неврологічний синдром,
гіпертонічна хвороба першого-другого
ступеню. Після звільнення з під варти
він потрапив до лікарні з
захворюванням - ішемічна хвороба серця,
стенокардія, астеневрологічний
синдром та гіпертонічна хвороба
першого-другого ступеню. За таких
обставин просив суд позов
задовольнити.

Рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 17 лютого 2009
року позов частково задоволено,
стягнуто з Державного бюджету в особі
Державного казначейства України на
користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану
посадовими особами прокуратури
Білгород-Дністровського району
Одеської області та
Білгород-Дністровського міського
районного суду Одеської області
внаслідок незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності за ст. 15,
ч. 1 ст. 115 КК України у розмірі 200 тис.
грн.

Ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 21 жовтня 2009
року зазначене рішення районного суду
скасовано, справа направлена на новий
розгляд.

Рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 18.12.2013 року
позов задоволено частково, стягнуто з
Державного бюджету України в особі
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_4 моральну
шкоду, завдану внаслідок незаконного
взяття і тримання під вартою у розмірі
135 200 грн.

Рішенням апеляційного
суду Одеської області від 05 березня 2014
року, рішення суду першої інстанції
змінено, викладено резолютивну частину
в частині задоволення позову в
наступній редакції.

Стягнуто з Державного
казначейства України за рахунок коштів
Державного бюджету України, шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку, на користь
ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 135 200
грн. В решті рішення суду залишено без
змін.

У касаційній скарзі прокуратура
Одеської області просить скасувати
рішення суду першої та апеляційної
інстанції, ухвалити у справі нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого в цій
частині погодився і суд апеляційної
інстанції, обґрунтовано виходив із
положень Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду». Встановивши, що
позивач незаконно утримувався під
вартою протягом 169 днів, у зв'язку з чим
йому було завдано моральної втрати, що
призвело до порушення його нормальних
життєвих зв'язків, дійшов правильного
висновку про наявність підстав для
відшкодування моральної шкоди.

Із матеріалів справи та змісту
ухвалених судами рішень не вбачається,
що апеляційним судом при вирішенні
спору допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України
як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а рішення
апеляційного суду у справі - залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Прокуратури Одеської
області відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 05 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук Т.О.
Писана