АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4392/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н. Г. Доповідач - Чубуков
О.П. Категорія 30
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

Судді-головуючого:
Чубукова О.П.

Суддів колегії:
Григорченка Е.І, Тамакулової В.О.

при секретарі
Видюковій Ю.С.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» на заочне рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 липня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного
підприємства «Грандфінресурс» про
визнання недійсної угоди, стягнення
грошових коштів, моральної шкоди та
суми, передбаченої договором про
надання правової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до Приватного
підприємства «Грандфінресурс» (надалі
- ПП «Грандфінресурс») про захист прав
споживача та визнання договору
недійсним, в обгрунтування якого
вказав, що звернувся до ПП
«Грандфінресурс» з метою отримання
позики у розмірі 150000, 00 грн. Під час
розмови з консультантом компанії його
запевнили про можливість отримання
позики у вказаній сумі за умови
попереднього внеску в розмірі 10500,00 грн.

Після оплати вказаного внеску на
рахунок відповідача між ними 29.10.2011
року був укладений договір № 205190 та
йому повідомили, що протягом 10 днів він
отримає обіцяну суму коштів. Після
того, як в обіцяний термін позивач не
отримав кошти, він знову звернувся до
працівників ПП «Грандфінресурс», де
йому повідомили що для отримання
коштів необхідно сплачувати
відповідачеві щомісяця грошові внески
в розмірі 833,33 грн. чистого внеску та 375.00
грн адміністративних витрат впродовж
180 місяців. Що він робив два місяці
поспіль.

Позивач вважає, що вказаний договір
укладений під впливом обману, з
застосуванням нечесної
підприємницької практики, оскільки він
отримав нечітку, неправдиву інформацію
стосовно оспорюваної угоди.
Відповідач, використовуючи нечесну
підприємницьку практику, що заводить в
оману, спонукав його до підписання
угоди на невигідних умовах, мав намір
не надавати обіцяний кредит, а
скористатися для власних потреб
залученим від нього початковим
внеском.

Заочним рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 липня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено
частково.

Визнано недійсним договір №205190, з
додатками №1 та №2, укладений 29.10.2011
року; стягнуто з ПП «Грандфінресурс» на
користь ОСОБА_6 кошти, перераховані
ОСОБА_6 за цим договором в сумі 12961.66 грн.
та 1 000,00 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач ПП "Грандфінресурс" подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, саме
рішення є незаконним, ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню.

Посилається на те, що позивач
консультувався щодо умов договору у
представників ПП «Грандфінресурс»,
йому були досконало надані роз'яснення
щодо всіх умов договору, з якими він
погодився. Крім того вважає, що
оскаржуваний правочин відповідає
зальним засадам законодавства, а також
моральним засадам суспільства. А
волевиявлення позивача під час
укладення правочину було вільним і
відповідало його внутрішній волі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
29.10.2011 року між ОСОБА_6 та ПП
«Грандфінресурс» було укладено
договір № 205190.

Виходячи зі змісту зазначеного
договору виконання послуг з
адміністрування системи полягає в
тому, що: клієнт сплачує передбачені
договором кошти, а ПП «Грандфінресурс»
формує групу клієнтів, за рахунок
чистих внесків яких здійснюється
придбання товарів. Також договір не
містить строків та (або) термінів
отримання клієнтом товару та не
передбачає будь-яких гарантій
отримання клієнтом товару навіть у
разі повної оплати його вартості.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
договір про надання фінансових послуг
(яким відповідно до ст. 4 цього Закону є
договір про надання споживчого
кредиту) повинен містити розмір
фінансового активу, зазначений у
грошовому виразі, строки його внесення
та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
до договорів із споживачами про
надання споживчого кредиту
застосовуються положення цього Закону
про несправедливі умови в договорах,
зокрема положення, згідно з якими
передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки. Продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що несправедливими є
положення договору про споживчий
кредит, які містять умови про зміни у
витратах, зокрема щодо плати за
обслуговування кредиту та плати за
дострокове його погашення, і це є
підставою для визнання таких положень
недійсними.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» нечесна підприємницька
практика забороняється. Нечесна
підприємницька практика включає
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача
в оману або є агресивною. Забороняються
як такі, що вводять в оману: утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, указаний Закон установив
недійсність правочинів, здійснених з
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Відповідно до ст. 1 зазначеного
договору, ПП «Грандфінресурс»
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок позивача певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару, в тому
числі сформувати Реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь учасника або
надати учаснику відповідну суму у
позику та надавати інші послуги.

Згідно вказаного договору та Додатку №
1 до нього передбачені обов'язки
учасника, а саме: сплатити одноразовий
комісійний внесок, що становить 10500,00
грн.; щомісячно сплачувати загальний
платіж на суму 1208.33 грн., який включає
чистий внесок у сумі 833,33 грн., за
рахунок якого здійснює оплату вартості
товару чи надає відповідні суми у
позику та адміністративні витрати в
сумі 375,00 грн. - плата за послуги з
організації діяльності програми;
дотримання умов договору.

Відповідно до термінів, викладених в
Додатку № 2 зазначеного Договору,
програма «Альянс Україна» базується на
створенні груп учасників з метою:
придбання бажаних товарів з
розстроченням платежу на досить
тривалий час, у порядку та на умовах,
передбачених договором та додатками до
нього. З додатку № 2 до договору
вбачається, що рішення про передачу
товару позивачу залежить лише від волі
відповідача, який сам на власний розсуд
приймає таке рішення.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За змістом ст. 19 Закону України „ Про
захист прав споживачів" нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає будь-яку діяльність,
що вводить споживача в оману або є
агресивною. Забороняються як такі, що
вводять в оману утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не рахунок продажу або
споживання продукції. Правочин,
здійснений з використанням нечесної
підприємницької практики, є недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.10.2011 року між ОСОБА_6 та ПП
"Грандфінресурс", як Адміністратором
програми „ Альянс України", був
укладений договір про надання послуг.

Додатком № 2 до договору про надання
послуг від 29.10.2011 року передбачено, що
Програма „ Альянс України" є програмою,
що базується на створенні реєстрів
Учасників, метою яких є придбання
бажаних товарів або відповідної позики
з розстроченням платежу на досить
тривалий час, у порядку та на умовах,
передбачених Договором та Додатками до
нього.

Згідно з статею 1 договору
про надання послуг від 29.10.2011 року
відповідач зобов'язався вчинити від
імені та за рахунок позивача, як
учасника програми, певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару, в тому
числі: сформувати Реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду.

Відповідно до статті 1 вищевказаного
договору позивач доручив відповідачу
використовувати суми Чистих внесків
для формування Фонду Реєстру та його
розподілу, а також здійснювати оплату
Товару на користь Учасників Реєстру.

Згідно зі статтею 2 вказаного договору
та додатком № 2 до договору позивач
зобов"язаний не пізніше 15 числа кожного
місяця сплачувати Загальний платіж,
який включає Чистий платіж, за рахунок
якого відповідач здійснює оплату
вартості Товару, та Адміністративні
витрати, що є платою за послуги
відповідача з організації діяльності
Програми.

На виконання договору про надання
послуг ОСОБА_6 29.10.2011 року сплатив
одноразовий комісійний внесок в сумі
10500,00 грн.

Статтею 4 додатку № 2 до договору про
надання послуг від 29.10.2011 року,
укладеного між сторонами, передбачено,
що при проведенні Заходу по розподілу
грошового фонду перевагу на отримання
Товару має той учасник, який сплатив
найбільше Загальних платежів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що позивач
сплачує кошти не за сам товар, а за
можливість одержання права на купівлю
товару, ПП „Грандфінресурс" без
залучення власних коштів формувало
групи клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалась передача права на
купівлю товару одному із учасників
групи, залучених до умов діяльності
програми, тобто розподіл коштів між
учасниками програми являє собою
реалізацію діяльності пірамідальної
схеми, а тому, з урахувнням приписів ст.
19 Закону України " Про захист прав
споживачів", укладений між сторонами
договір від 19 квітня 2012 року про
надання послуг є нікчемним і визнання
його недійсним не вимагається; з
урахуванням положень ст. 216 ЦК України
такий правочин не створює юридичних
наслідків, а тому з відповідача на
користь позивача слід стягнути
сплачені кошти в сумі 12916,66 грн.

Аналогічне положення висвітлено в
постанові Верховного Суду України від
23 травня 2012 року про перегляд Ухвали
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 грудня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_7 до ПАТ
„Філдес Україна" про визнання договору
недійсним, повернення коштів та
відшкодування моральної шкоди з
підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК
України, яка згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК
України є обов'язковою для
застосування судом при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що
кінцевим результатом укладеної угоди з
учасником програми є отримання права
на кошти, учасник сплачує ПП
„Грандфінресурс" послуги , пов'язані з
отримання грошової позики, тобто
програма отримання грошових коштів
«Альянс Україна» є накопичувальною
системою та не має ознак пірамідальної
схеми апеляційний суд до уваги не
приймає, оскільки такі доводи є
довільним тлумаченням правових норм.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладенні даного правочину були
дотримані приписи законодавства,
апеляційний суд до уваги не приймає,
оскільки такі доводи теж є довільним
тлумаченням правових норм.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці. Проте відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є
виключною компетенцією суду,
переоцінка доказів діючим
законодавством не передбачена. Судом
першої інстанції повно та всебічно
досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Таким чином, установивши дійсні
обставини справи, суд першої інстанції
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, та дійшов
обґрунтованого висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду ухваленим з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, яке зміні чи
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
відповідача Приватного підприємства
«Грандфінресурс» відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: