Справа № 370/156/14-ц Головуючий у І
інстанції Устимчук М.Ю.Провадження №
22-ц/780/2871/14 Доповідач у 2
інстанції Сушко Л.П.Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

28 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Кулішенка Ю.М.

при секретарі:
Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 14 березня 2014
року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року позивачка звернулася до
суду з позовом до відповідача про поділ
майна подружжя, який обґрунтувала тим,
що 09.03.2001 року вона з відповідачем по
справі уклали шлюб. 02.10.2001 року під час
шлюбу було придбано на ім'я відповідача
будинок в АДРЕСА_1. 25.08.2003 року на ім'я
відповідача видано державний акт на
право приватної власності на землю
площею 0,228 га, цільове призначення для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, що розташована в АДРЕСА_1. 05.07.2012
року їх шлюб було розірвано. У зв'язку з
цим просила визнати за нею право
власності на ? частину будинку та ?
частину земельної ділянки, що
розташовані в АДРЕСА_1.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 14 березня 2014
року позов задоволено виділено ОСОБА_3
та визнано за нею право власності на ?
частину житлового будинку з надвірними
спорудами та ? частину земельної
ділянки площею 0,228 га, що розташовані в
АДРЕСА_1. та виділено ОСОБА_2 та визнано
за ним право власності на ? частину
житлового будинку з надвірними
спорудами та ? частину земельної
ділянки площею 0,228 га, що розташовані в
АДРЕСА_1. та стягнуто на користь
позивача судові витрати в розмірі 1056,90
грн..

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволені позову або змінити розмір
часток майна подружжя залишивши за ним
? частини житлового будинку з
відповідною частиною земельної
ділянки, а за позивачкою ? частини
житлового будинку з відповідною
частиною земельної ділянки,
посилаючись на його незаконність,
необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зазначив, що будинок та земельну
ділянку він придбав виключно за гроші,
які отримав від продажу своєї квартири
в м. Києві.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що позов заявлений правомірно,
оскільки спірний житловий будинок та
земельна ділянка, яка надана для його
обслуговування є спільною сумісною
власністю подружжя - сторін, так як дане
майно було придбано за час перебування
сторін у зареєстрованому шлюбі,
позивач має право на виділ та визнання
за нею права власності на ? частини
спірного майна, позовні вимоги
ґрунтуються на чинному законодавстві,
доведенні матеріалами справи і
підлягають задоволенню. Відповідачем
дані обставини не спростовані
належними та допустимими доказами.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

За загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми
Сімейного кодексу України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року.

Відповідно до 22 КпШС Української РСР
майно, що нажите подружжям за час шлюбу,
є його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Відповідно до ч.1 28 КпШС Української РСР
в разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Отже, даними нормами права передбачено
презумпцію віднесення придбаного під
час шлюбу майна до спільної сумісної
власності подружжя. У такому разі
позивач звільняється від доведення
цієї обставини, яка має значення для
правильного вирішення справи, а
відповідач, якщо заперечує проти цього,
відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має
довести протилежне (спростувати
матеріально-правову презумпцію).

Судом встановлено, що з 09 березня 2001
року по 05 липня 2012 року позивач з
відповідачем перебували у
зареєстрованому шлюбі.

02 жовтня 2001 року сторонами було
придбано житловий будинок з надвірними
будівлями в АДРЕСА_1 відповідно до
договору купівлі -продажу, який був
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та
посвідчений приватним нотаріусом
Макарівського районного округу ОСОБА_5

28 серпня 2003 року на підставі рішення 8
сесії 24 скликання Бишівської сільської
ради від 22.08.2003 року №63 ОСОБА_2 було
видано державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,228 га, що розташована у
АДРЕСА_1.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
вірного висновку, що позов заявлений
правомірно, домоволодіння та земельна
ділянка, що розташовані в АДРЕСА_1 є
спільним сумісним майном подружжя і
підлягає поділу, позовні вимоги
ґрунтуються на чинному законодавстві,
доведені матеріалами справи і
підлягають задоволенню. Відповідачем
дані обставини не спростовані
належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що
житловий будинок відповідач придбав
виключно за власні кошти, не
заслуговують на увагу, оскільки
останім не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
цього, у зв'язку з чим суд прийшов до
правильного висновку про належність
будинку сторонам на праві спільної
сумісної власності.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт у апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, рішення
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.. ст. 209, 218, 303, 307-308, 313-315, 317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 14 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: