справа № 619/864/14-ц
провадження 2/619/658/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
Дергачівський районний суд

Харківської
області

у складі: головуючого судді
Жорняк О.М.

за участі секретаря
судового засідання
Іванової Ю.О.

адвокатів
ОСОБА_1

ОСОБА_2

третьої особи
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Дергачі цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи :
ОСОБА_3,приватний нотаріус
Дергачівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 про
стягнення суми боргу за договором
позики та звернення стягнення на
предмет іпотеки , суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_5, треті особи : ОСОБА_3
приватний нотаріус Дергачівського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
про стягнення суми боргу за договором
позики та звернення стягнення на
предмет іпотеки.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_4
посилається на те, що 01.10.2012 року між нею
та відповідачем у справі ОСОБА_5 було
укладено договір позики, який
посвідчений нашими особистими
підписами.

Згідно вищевказаного договору
вона передала відповідачу грошові
кошти в сумі сорок тисяч доларів США,
які передані відповідачу до підписання
договору.

Відповідач зобов'язувався, згідно
умов договору, повернути їй таку саму
суму грошей у строк до 01.10.2013 року.

Обидві сторони були згодні з
умовами.

У встановлений строк відповідач
не повернув їй зазначену суму.

Вмовив її укласти новий договір
позики, але посвідчений нотаріально та
з укладенням додатково іпотечного
договору.

Вона погодилась, так як до цього у
них були довірительні, партнерські
відносини.

14 жовтня 2013 року між нею- позивачем у
справі ОСОБА_4 та відповідачем у справі
ОСОБА_5 було укладено договір позики,
який посвідчений приватним нотаріусом
Дергачівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 1780.

За цим договором вона- позивач у
справі ОСОБА_4 ( Позикодавець) передала
відповідачу ОСОБА_5 (Позичальник) на
умовах укладеного договору 326000 (триста
двадцять шість тисяч) гривень, що є
еквівалентом 40000,00 доларів США за
середнім курсом комерційних банків м.
Харкова станом на 14.10.2013 року.

Передачу грошей здійснено до
підписання договору.

Позика нею була надана до 14 січня
2014 року.

Виконання зобов'язання повинно
було виконатись шляхом повернення їй
готівки за її місцем проживання всією
сумою разом наприкінці строку.

З метою забезпечення укладеного
між ними договору 14.10.2013 року між нею
та відповідачем було укладено
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Дергачівського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим № 1782, який мав на меті
забезпечити вимоги ыпотекодержателя,
які випливають з договору позики.

Відповідач у справі порушив умови
договору позики від 14.10.2013 року,
оскільки навіть не приступив до сплати
боргу, що надає їй-позивачу у справі -
право стягнути заборгованість за
договором позики за рахунок майна,
заставленого по договору іпотеки між
нею та відповідачем ( п.1.1. абзац 2
іпотечного договору), а також шляхом
стягнення суми боргу, яка не
покривається заставленим в іпотеку
нерухомим майном.

В даному випадку предметом
іпотеки є нерухоме майно: 12 частина
нежитлової будівлі: сараю-бойні літ. «
А-1» загальною площею 55,80 кв.м. по
АДРЕСА_1 .

Відповідач у справі порушив свої
зобов'язання за договором позики,
відмовляється у добровільному порядку
повернути отримані від неї грошові
кошти.

Відповідно до п.7 Договору позики від
14.10.2013 року : «При неповерненні суми
позики своєчасно,тобто до 14.01.2014
року,позикодавець вправі буде
пред'явити цей договір до стягнення та
вимагати при цьому повернення частини
позики, що залишилась несплаченою, з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також сплати трьох
відсотків від простроченої суми».

Між нею та відповідачем ОСОБА_5
існувала домовленість про, те що він
поверне гроші у вказаний вище строк,
тобто до 14.01.2014 року. Не повернувши
гроші відповідач тим самим порушив
ст.1049 ЦК України та умови Договору
позики та умови іпотечного договору.

Відповідно до п.5.5 та п.5.5.1 договору
Іпотекодержатель у випадку
невиконання Іпотекодавцем письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання у встановлений строк,
вимоги задовольняються за рахунок
предмета іпотеки.

На підставі цього договору
Іпотекодержатель на власний розсуд
може в тому числі згідно з статтею 37
Закону України «Про іпотеку» набути
право власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання зобов'язань
Іпотекодавця за договором позики.

У зв'язку з викладеним, нею як
Іпотекодержателем, на підставі ст.16 ЦК
України та ст.3 ЦПК України обрано такий
спосіб захисту як: визнання права
власності на предмет договору іпотеки,
а саме - на 12 частину нежитлової будівлі
сараю-бойні АДРЕСА_1, літ. А-1, цегляний,
загальною площею 55,80 кв.м.

Між нею та відповідачем узгоджена
вартість предмету іпотеки, яка згідно з
п.1.3 Іпотечного договору становить 150 000
гривен 00 копійок, в той час як загальна
сума боргу складає 326 000 гривен 00
копійок.

Відповідач зобов'язання щодо
своєчасного погашення суми за
договором позики не виконує, розмір
загального боргу перевищує суму
іпотеки, вимоги про визнання права
власності на забезпечене договором
іпотеки нерухоме майно є
обґрунтованими.

Однак, сума боргу, яка не забезпечена
нерухомим майном та повинна бути також
стягнути внаслідок невиконання
зобов'язання Відповідачем понад
стягнення на предмет іпотеки складає
176 000 гривен 00 копійок.

Також в силу п.7 Договору позики від
14.10.2013 року: «При неповерненні суми
позики своєчасно,тобто до 14.01.2014 року,
Позикодавець вправі буде пред'явити
цей договір до стягнення та вимагати, в
тому числі сплати трьох відсотків від
простроченої суми».

Вказаний у Договорі позики припис про 3%
від простроченої суми являє собою вид
забезпечення грошового зобов'язання у
вигляді неустойки, який передбачено ст.
ст. 549-552 ЦК України.

Прострочена сума складає 326 000 гривен 00
копійок., три відсотки від котрої
складають 9 780 гривен 00 копійок. (
Розрахунок: 1% від 326 000 грн. = 3260 грн.;
3 х 3260 грн. = 9780 грн.)

Представник позивача адвокат ОСОБА_1
позов ОСОБА_4 підтримала повністю,
просила позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково,
в частині суми боргу по договору
визнав, а стосовно звернення стягнення
на предмет іпотеки проти позову
заперечував.

Третя особа у справі ОСОБА_3 позовні
вимоги в судовому засіданні не визнала,
після чого надала суду заяву, згідно
якої просила справу розглядати в її
відсутність, що суд вважає за можливе.

Третя особа по справі приватний
нотаріус Дергачівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилася, в поданій до
суду заяві просила справу розглядати в
її відсутність, що суд вважає за
можливе.

Суд, заслухавши представників
сторін,вивчивши надані суду докази,
приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що 14
жовтня 2013 року між позивачем у справі
ОСОБА_4 та відповідачем у справі ОСОБА_5
було укладено договір позики, який
посвідчений приватним нотаріусом
Дергачівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 1780.

За цим договором позивач у справі
ОСОБА_4 ( Позикодавець) передала
відповідачу ОСОБА_5 (Позичальник) на
умовах укладеного договору 326000 (триста
двадцять шість тисяч) гривень, що є
еквівалентом 40000,00 доларів США за
середнім курсом комерційних банків м.
Харкова станом на 14.10.2013 року.

Передачу грошей здійснено до
підписання договору.

Позика була надана до 14 січня 2014
року.

Виконання зобов'язання повинно
було виконатись шляхом повернення
позивачу готівки за її місцем
проживання всією сумою разом
наприкінці строку.

З метою забезпечення укладеного
між сторонами договору 14.10.2013 року між
позивачем та відповідачем було
укладено іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Дергачівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 1782, який мав на меті
забезпечити вимоги Іпотекодержателя,
які випливають з договору позики.

Відповідач у справі порушив умови
договору позики від 14.10.2013 року,
оскільки навіть не приступив до сплати
боргу, що надало позивачу у справі
право звернутися до суду з вимогою про
стягнення заборговані за договором
позики за рахунок майна, заставленого
по договору іпотеки між позивачем та
відповідачем ( п.1.1. абзац 2 іпотечного
договору), а також шляхом стягнення
суми боргу, яка не покривається
заставленим в іпотеку нерухомим
майном.

В даному випадку предметом
іпотеки є нерухоме майно: 12 частина
нежитлової будівлі: сараю-бойні літ. «
А-1» загальною площею 55,80 кв.м. по
АДРЕСА_1 .

Відповідач у справі порушив свої
зобов'язання за договором позики,
відмовляється у добровільному порядку
повернути отримані від позивача
грошові кошти.

Відповідно до п.7 Договору позики від
14.10.201 року: «При неповерненні суми
позики своєчасно,тобто до
14.01.2014року,позикодавець вправі буде
пред'явити цей договір до стягнення та
вимагати при цьому повернення частини
позики, що залишилась несплаченою, з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також сплати трьох
відсотків від простроченої суми».

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_5
існувала домовленість про, те що він
поверне гроші у вказаний вище строк,
тобто до 14.01.2014 року. Не повернувши
гроші відповідач тим самим порушив
ст.1049 ЦК України та умови Договору
позики та умови іпотечного договору.

Між позивачем та відповідачем
узгоджена вартість предмету іпотеки,
яка згідно з п.1.3 Іпотечного договору
становить 150 000 гривен 00 копійок, в той
час як загальна сума боргу складає 326
000 гривен 00 копійок.

Відповідач зобов'язання щодо
своєчасного погашення суми за
договором позики не виконує, розмір
загального боргу перевищує суму
іпотеки, вимоги про визнання права
власності на забезпечене договором
іпотеки нерухоме майно є
обґрунтованими.

Сума боргу, яка не забезпечена
нерухомим майном та повинна бути також
стягнути внаслідок невиконання
зобов'язання Відповідачем понад
стягнення на предмет іпотеки складає
176 000 гривен 00 копійок.

В силу п.7 Договору позики від 14.10.2013
року : «При неповерненні суми позики
своєчасно,тобто до 14.01.2014
року,позикодавець вправі буде
пред'явити цей договір до стягнення та
вимагати, в тому числі сплати трьох
відсотків від простроченої суми».

Вказаний у Договорі позики припис про 3%
від простроченої суми являє собою вид
забезпечення грошового зобов'язання у
вигляді неустойки, який передбачено ст.
ст. 549-552 ЦК України.

Прострочена сума складає 326 000 гривен 00
копійок., три відсотки від котрої
складають 9 780 гривен 00 копійок. (
Розрахунок: 1% від 326 000 грн. = 3260 грн.;
3 х 3260 грн. = 9780 грн.)

Згідно ч.1 ст. 13 ЦК України, цивільні
права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів може бути: 1) визнання права. А
також: суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання
особисто, якщо інше не встановлено
договором або законом, не випливає із
суті зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України: Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передачі грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1049 ЦК України: позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до п.5.5 та п.5.5.1 договору
Іпотекодержатель у випадку
невиконання Іпотекодавцем письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання у встановлений строк,
вимоги задовольняються за рахунок
предмета іпотеки.

На підставі цього договору
Іпотекодержатель на власний розсуд
може в тому числі згідно з статтею 37
Закону України «Про іпотеку» набути
право власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання зобов'язань
Іпотекодавця за договором позики.

Позивачем, як Іпотекодержателем, на
підставі ст.16 ЦК України та ст.3 ЦПК
України обрано такий спосіб захисту як:
визнання права власності на предмет
договору іпотеки, а саме - на 12 частину
нежитлової будівлі сараю-бойні
АДРЕСА_1, літ. А-1, цегляний, загальною
площею 55,80 кв.м.

Зазначений спосіб захисту цивільного
права узгоджується з Правовими
висновками Верховного суду України,
які ухвалені за наслідком розгляду
заяв про перегляд рішень касаційного
суду внаслідок неоднакового
застосування норм матеріального права.

Згідно з правовим висновком Верховного
суду України від 26.12.2011 року у справі №
3-139гс11 визначено наступне: «Відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частинами 1 та 3 ст. 36 Закону України
«Про іпотеку» передбачено, що сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачати передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання у порядку, встановленому
ст. 37 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Передбачений вищевказаною нормою
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору,
повинні відповідати загальним
положенням про договір, установленим
розділом II книги п'ятої ЦК України. При
дотриманні цих умов іпотекодержатель
може задовольнити забезпечену
іпотекою вимогу шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки з
дотриманням умов звернення стягнення
та порядку реалізації, передбачених
Законом України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрації
обтяжень».

Таким чином, у разі встановлення такого
способу звернення стягнення у договорі
іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16
ЦК України має право вимагати
застосування його судом. Господарські
суди, з висновками яких погодився
касаційний суд, обґрунтовано
зазначили, що звернення стягнення і
набуття іпотекодержателем права
власності на предмет іпотеки за
рішенням суду може застосовуватися,
якщо це передбачено договором».

Частиною другою статті 16 ЦК України
передбачено, що одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
судом може бути визнання права, в тому
числі права власності на майно. Суд
також може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33
Закону України "Про іпотеку" звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36
Закону України "Про іпотеку" договір
про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору,
за своїми правовими наслідками, може
передбачати передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання в порядку, встановленому
статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Пунктами 4.5.3 договорів іпотеки від 15
серпня 2007 року № 02-10/2874 та від 20 серпня
2008 року № 013/708960-ІО визначено, що
іпотекодержатель за своїм вибором
звертає стягнення на предмет іпотеки в
один із перерахованих у цьому пункті
способів, у тому числі шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
забезпечених іпотекою зобов'язань у
порядку, установленому статтею 37
Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до частини першої статті
37 Закону України "Про іпотеку"
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Виходячи з положень частини другої
статті 16 ЦК України, частини третьої
статті 33, статті 36, частини першої
статті 37 Закону України "Про іпотеку"
не виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
передачі іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання забезпечених іпотекою
зобов'язань за рішенням суду, оскільки
цими нормами передбачено задоволення
вимог іпотекодержателя шляхом набуття
права власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо такий спосіб
передбачено іпотечним договором».

Окрім цього, згідно роз'яснень, що
містяться в пунктах 39, 41 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» з урахуванням положень
частини третьої статті 33, статті 36,
частини першої статті 37 Закону України
«Про іпотеку» зазначено, що
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержтеля на нерухоме майно, яке
є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що з урахуванням цих
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підстав частини
другої статті 16 ЦК України має право
вимагати застосування його судом.

Аналізуючи пояснення представника
відповідача ОСОБА_5-адвоката ОСОБА_2 в
тій частині,що ОСОБА_5 угоду про продаж
1/2 частини спірної нежитлової будівлі з
ОСОБА_4 не укладав і про данну угоду ні
йому ні його дружині ОСОБА_3 нічого
відомо не було,суд находить
безпідставними,оскільки вони
спростовуються наявними в матеріалах
справи,нотаріально посвідченними :
договіром купівлі продажу від 25.12.2012
року,а також заявою-згодою ОСОБА_3 на
його укладення. Крім того ,не зважаючи
на те,що вищевказаний договір
міститься в матеріалах справи і був
вручений відповідачу разом з позовом і
іншими матеріалами, він ніким за час
розгляду справи оскаржений не був, а
тому на даний час є чинним.

При таких обставинах, з урахуванням
доказів, наданих по справі, а також
спірних правовідносин між сторонами,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_4 підлягають задоволенню у
повному обсязі.

На підставі ст.ст. ст.ст. 3, 6, 13, 16, 526, 527,
530, 610, 612, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 1, 33, 36, 37
ЗУ «Про іпотеку» , керуючись ст.ст. 10,11,
57,60 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш
И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_4 суму боргу за договором
позики у розмірі 176 000 гривен 00 копійок

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 3% від простроченої суми боргу за
договором позики у розмірі 9780 гривен.

Звернути стягнення з ОСОБА_5 на
предмет іпотеки, 1/2 частину нежитлової
будівлі: сараю-бойні літ. « А-1»
загальною площею 55,80 кв.м. по АДРЕСА_1,
визнавши за ОСОБА_4 права власності на
1/2 частину нежитлової будівлі:
сараю-бойні літ. « А-1» загальною площею
55,80 кв.м. по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржена в
апеляційному порядку в судову палату
по цивільних справах апеляційного суду
Харківської області через
Дергачівський районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя О.М.Жорняк