Справа № 2-2015/11 Головуючий у 1 інстанції:
Івасюта Л.В. Провадження № 22-ц/773/906/14
Категорія: 27 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю представника позивача Курила
Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
(далі - ПАТ) «Раффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного
підприємства (далі - ПП) «Доріс» про
стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 01 березня 2012
року,

в с т а н о в и л а:

У січня 2011 року ПАТ «Раффайзен Банк
Аваль» звернулося в суд із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 31 липня
2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за яким банк надав
їй 220000 доларів США під 16,65 % річних на
строк до 30 липня 2018 року з погашенням
відповідно до графіка.

31 липня 2008 року між ним та ПП «Доріс», а
також між ним і ОСОБА_4 були укладені
договори поруки, за якими поручителі
зобов'язалися перед банком відповідати
за зобов'язаннями боржника ОСОБА_3, що
виникають з умов кредитного договору
та додаткових угод до нього.

25 грудня 2009 року між ним та ПП «Доріс», а
також між ним і ОСОБА_4 були
переукладені договори поруки у зв'язку
із збільшенням обсягу зобов'язань
поручителів на суму несплачених
відсотків - 246855,67 доларів США.

ОСОБА_3 систематично порушувалися
умови кредитного договору, внаслідок
чого станом на 18 січня 2011 року у неї
виникла заборгованість: 244206,16 доларів
США - за кредитом, 17092,48 доларів США - за
відсотками, нарахована пеня в сумі 1055,21
доларів США, а всього 262353,85 доларів США,
що в гривневому еквіваленті по курсу
НБУ складає 2084270,16 грн.

Тому просив стягнути солідарно з усіх
відповідачів вказані кошти.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 01 березня 2012
року позов задоволено.

Постановлено стягнути солідарно з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Раффайзен Банк Аваль» 2084270,16 грн.
заборгованості за кредитним договором
№ 014/08-11/2122 від 31 липня 2008 року та
додатковими угодами до нього.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ПП
«Доріс» на користь ПАТ «Раффайзен Банк
Аваль» 2084270,16 грн. заборгованості за
кредитним договором № 014/08-11/2122 від 31
липня 2008 року та додатковими угодами до
нього.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПП «Доріс» на
користь ПАТ «Раффайзен Банк Аваль»
судові витрати у справі в сумі 1820 грн.,
по 606,67 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
просить скасувати це рішення в частині
стягнення пені в розмірі 8383,12 грн. і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити у позові, покликаючись
на допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права.

В запереченні позивач ПАТ «Раффайзен
Банк Аваль» просить відхилити
апеляційну скаргу, зазначаючи про її
безпідставність.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

Статтями 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу
(далі - ЦК) України передбачено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів від суми позики згідно з
умовами договору.

З матеріалів справи вбачається, що 31
липня 2008 року між відкритим
акціонерним товариством (далі - ВАТ)
«Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 014/08-11/2122,
за яким ОСОБА_3 надано кредит в сумі 220000
доларів США зі сплатою 16,65 % річних
строком до 30 липня 2018 року з погашенням
відповідно до графіка (а. с. 7-10).

Перерахування позичальнику вказаних
коштів підтверджується розпорядженням
банку від 04 серпня 2008 року (а. с. 11).

05 березня 2009 року сторонами було
укладено додаткову угоду до кредитного
договору, якою змінено графік
погашення кредиту та відсотків (а. с.
12-14).

25 грудня 2009 року сторонами укладено
додаткову угоду до кредитного
договору, за якою тимчасово на період з
01 грудня 2009 року до 31 травня 2010 року
зменшено щомісячний платіж з 2992,99
доларів США до 0,00 доларів США (кредитні
канікули) (а. с. 15-18).

30 червня 2010 року сторонами укладено
додаткову угоду до кредитного
договору, якою визначено, що на день її
укладення фактична заборгованість
позичальника становить 245404,18 доларів
США, та викладено в новій редакції
графік погашення кредиту (а. с. 19-20).

Відповідно до ч. 1 ст. 553, ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язань за кредитним
договором 31 липня 2008 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_4, а
також між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і
ПП «Доріс» було укладено договори
поруки, за якими ОСОБА_4 і ПП «Доріс»
зобов'язалися перед банком відповідати
за виконання зобов'язань позичальника
ОСОБА_3, що виникають з умов кредитного
договору (а. с. 23-24).

25 грудня 2009 року між банком і ОСОБА_4, а
також між банком і ПП «Доріс» було
укладено договори поруки, за якими
ОСОБА_4 і ПП «Доріс» зобов'язалися перед
ПАТ «Раффайзен Банк Аваль» відповідати
за виконання зобов'язань позичальника
ОСОБА_3, що виникають з умов кредитного
договору, щодо повернення загальної
суми кредиту 246855,67 доларів США (а. с. 25-28).

30 червня 2010 року поручителі ОСОБА_4 і ПП
«Доріс» надали банку письмову згоду на
зміну умов кредитного договору
відповідно до додаткової угоди,
укладеної між ПАТ «Раффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_3 30 червня 2010 року (а. с.
21-22).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Всупереч наведеній правовій нормі
ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконувала, у зв'язку з чим станом на 18
січня 2011 року за нею утворилася
заборгованість в розмірі 244206,16 доларів
США - за кредитом, 17092,48 доларів США - за
відсотками, нарахована пеня в сумі 1055,21
доларів США, а всього 262353,85 доларів США,
що в гривневому еквіваленті по курсу
НБУ становить 2084270,16 грн. (а. с. 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи та
наявним у ній доказам, суд обґрунтовано
задовольнив позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Той факт, що в матеріалах справи
відсутня письмова заява представника
позивача про розгляд справи за його
відсутності, а суд послався на таку
заяву в оскаржуваному рішенні, ніяким
чином не вплинув на вирішення спору, а
відтак не може бути підставою для
скасування правильного по суті і
справедливого рішення з наведених
формальних міркувань (ч. 2 ст. 308 ЦПК
України).

Розмір стягнутої судом заборгованості
позичальника за тілом кредиту та за
відсотками апелянтом не оспорюється.

Що стосується розміру стягнутої пені,
то, залишаючи без змін рішення суду
першої інстанції в цій частині,
апеляційний суд виходить з такого.

Покладення на боржника додаткових
обов'язків як заходу цивільно-правової
відповідальності має місце, зокрема, у
випадку стягнення неустойки (пені,
штрафу).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 9.1 укладеного між банком і
ОСОБА_3 кредитного договору від 31 липня
2008 року передбачено, що за порушення
строків повернення кредитної
заборгованості та відсотків за
користування кредитом позичальник
сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 %
від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення.

Згідно з приєднаним до позовної заяви
розрахунком заборгованості за
кредитним договором нарахована ОСОБА_3
пеня становить 1055,21 доларів США (а. с. 29).

На пропозицію апеляційного суду в
порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України ПАТ
«Раффайзен Банк Аваль» надав детальний
розрахунок пені, нарахованої у зв'язку
з неналежним виконанням ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором, в
тому числі за несвоєчасно сплаченими
відсотками в розмірі 736,61 доларів США та
за несвоєчасно погашеним тілом кредиту
в розмірі 318,61 доларів США із
зазначенням загальної суми
заборгованості, на яку нараховувалася
пеня протягом кожного звітного
періоду.

При цьому пеня нараховувалася ОСОБА_3 у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного Банку України, яка діяла
протягом кожного періоду нарахування
(від 15,5 % до 17,0 % річних), що значно менше,
ніж розмір пені, встановлений п. 9.1
кредитного договору (0,1 % від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення). Тому таке нарахування
пені ніяким чином не порушило прав та
охоронюваних законом інтересів ОСОБА_3

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду і не
містять встановлених законом підстав
для скасування оскаржуваного рішення,
яке постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити, а заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 01 березня 2012
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: