Справа № 363/3906/13-ц Головуючий у І
інстанції Купрієнко С.І.Провадження №
22-ц/780/3306/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 48
УХВАЛА

Іменем України

05 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 04 березня
2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про виключення з актового запису про
народження відомостей про батька ,-

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
починаючи з 2000 року підтримував із
відповідачкою інтимні стосунки.

06 вересня 2005 року між сторонами
зареєстровано шлюб.

16 вересня 2005 року, на підставі заяви
позивача про визнання батьківства, він
був записаний батьком ОСОБА_4, який
народився у відповідачки ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_3

Після розірвання шлюбу у 2012 році
позивач дізнався, що він не є батьком
дитини, тому просив суд виключити з
актового запису відомості про його
батьківство щодо ОСОБА_4 та внести
зміни до вказаного запису, вказавши
батьком ОСОБА_5, в графі прізвище дитини
зазначити «ОСОБА_4», по батькові
записати «ОСОБА_4», ім'я, дату та місце
народження залишити без змій.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 04 березня 2014
року позов задоволено частково.

Виключено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, із актового
запису як батька у свідоцтві про
народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованого в відділі РАЦС
Бородянського районного управління
юстиції Київської області за №12 від 16
вересня 2005 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що хоча позивач і не є батьком
дитини, проте коли 16 вересня 2005 року він
подавав заяву про визнання свого
батьківства щодо дитини ОСОБА_4, знав,
що він не є кровним батьком цієї дитини,
а тому, згідно з вимогами ч.5 ст. 136 СК
України, не має право оспорювати своє
батьківство.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
ОСОБА_2 був записаний батьком ОСОБА_4
відповідно до ст.126 СК України, між ними
відсутнє кровне споріднення, а тому
необхідно виключити ОСОБА_2 із актового
запису як батька в свідоцтві про
народження ОСОБА_4

Колегія суддів згідна з такими
висновками суду з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у
відповідачки ОСОБА_1 народився син
ОСОБА_4, запис про батька якого у Книзі
реєстрації народжень проведено на
підставі ч.1 ст. 135 СК України за
прізвищем матері «ОСОБА_4», а ім»я та
по-батькові батька дитини записано за
її вказівкою - ОСОБА_5

Згідно з показаннями свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, позивач ОСОБА_2 святкував із
ними народження сина, що народила
ОСОБА_1

06 вересня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
зареєстрували шлюб ( а.с.5).

16 вересня 2005 року, ОСОБА_2 вважаючи, що є
батьком народженого у ОСОБА_1 сина,
звернувся на підставі ст. 125, 126 СК
України, разом із відповідачкою ОСОБА_1
у відділ державної реєстрації актів
цивільного стану Бородянського
районного управління юстиції в
Київській області із заявою про
визнання свого батьківства відносно
дитини ОСОБА_4, на підставі якої внесено
зміни в актовий запис про народження
дитини, де позивач був записаний
батьком ( а.с.6,42).

У 2012 року стосунки між сторонами
зіпсувались, він дізнався від
відповідача про те, що народжений
ОСОБА_1 син ОСОБА_4, не є його рідним
сином.

08 листопада 2012 року шлюб між сторонами
було розірвано.

Відповідно до ст.136 СК України, особа,
яка записана батьком дитини відповідно
до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має
право оспорити своє батьківство,
пред'явивши позов про виключення
запису про нього як батька з актового
запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного
споріднення між особою, яка записана
батьком, та дитиною суд постановляє
рішення про виключення відомостей про
особу як батька дитини з актового
запису про її народження.

Не має права оспорювати батьківство
особа, записана батьком дитини, якщо в
момент реєстрації себе батьком дитини
вона знала, що не є її батьком, а також
особа, яка дала згоду на застосування
допоміжних репродуктивних технологій
відповідно до частини першої статті 123
цього Кодексу.

Так, у п. п. 11, 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 року
№ 3 "Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
роз'яснено, що оспорити батьківство
мають право особа, яка записана батьком
дитини в Книзі реєстрації народжень
(ст. 136 СК - шляхом пред'явлення позову
про виключення відомостей про неї як
батька з актового запису про
народження дитини, а також жінка, котра
народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), -
звернувшись із позовом про виключення
із цього запису відомостей про її
чоловіка як батька дитини. Предметом
доказування в справах про оспорювання
батьківства є відсутність кровного
споріднення між особою, записаною
батьком, і дитиною.

Як позивач ОСОБА_2, так і відповідачка
ОСОБА_1 під час розгляду справи не
заперечували, що ОСОБА_2 не є
біологічним батьком дитини ОСОБА_4, цей
факт визнали у судовому засіданні та не
просили для з»ясування цього питання
призначати судово-генетичну
експертизу.

З огляду на положення ч.1 ст. 61 ЦПК
України, вказані обставини не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вонапосилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Усупереч ст.ст. 10,60 ЦПК України ОСОБА_1
не надала доказів на підтвердження
заперечень проти позову, зокрема, не
надала достовірних та без запечених
доказів того, що ОСОБА_2 16 вересня 2005
року, тобто в момент написання заяви
про визнання свого батьківства щодо
дитини та реєстрації себе батьком
дитини, достовірно знав, що він не є
батьком дитини.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги про те, що станом на 16 вересня 2005
року ОСОБА_1 було достовірно відомо, що
він не є батьком дитини ОСОБА_4, не
відповідають дійсності та
спростовуються показами свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також дослідженими
письмовими доказами, зокрема заявою
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 16 версня 2005 року,
згідно з якою ОСОБА_2 визнав себе
батьком дитини ОСОБА_4, а ОСОБА_1
підтвердила, що ОСОБА_1 є батьком дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.42).

Оскільки суду не надано доказів про те,
що ОСОБА_2 станом на 1 6 вересня 2005 року
не знав, що він не є батьком дитини, він
має право оспорювати батьківство, тому
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову про виключення відомостей про
позивача як батька з актового запису
про народження дитини.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції є законним, обґрунтованим та
скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
обставинам справи спростовуються
матеріалами справи та висновками суду,
викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
то вони теж не спростовують висновків
суду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 04 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді