УХВАЛА

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.
, Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І., Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Синяківської сільської
ради Вишгородського району Київської
області, третя особа - Головне
управління юстиції в м. Києві, про
визнання права власності на спадкове
майно,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
поданою представником - ОСОБА_6, на
рішення апеляційного суду Київської
області від 30 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Синяківської сільської ради
Вишгородського району Київської
області, третя особа - Головне
управління юстиції в м. Києві, про
визнання права власності на спадкове
майно.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його
батько - ОСОБА_7, після смерті якого
відкрилась спадщина на майно, а саме:
житловий будинок та земельна ділянка
за адресою: АДРЕСА_1

Після відкриття спадщини ОСОБА_3
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини у
встановлений законом строк. Однак йому
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом у звʼ?язку
з відсутністю правовстановлюючих
документів, які б підтверджували право
власності померлого на спадкове майно.
Тому ОСОБА_3 просить визнати за ним
право власності на 1/6 частини житлового
будинку та земельної ділянки,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від

13 листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Синяківської сільської ради
Вишгородського району Київської
області, третя особа - Головне
управління юстиції в м. Києві, про
визнання права власності на спадкове
майно відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 30 січня 2014 року рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 13 листопада 2013
року в частині відмови у задоволенні
позову ОСОБА_3 до

ОСОБА_4, ОСОБА_5, Синяківської сільської
ради Вишгородського району Київської
області, третя особа - Головне
управління юстиції в м. Києві, про
визнання права власності на спадкове
майно скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3
право власності на 1/6 частини житлового
будинку з надвірними будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено. В іншій частині судове
рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Київської області від 30 січня 2014 року
та залишити в силі рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 13 листопада 2013
року, мотивуючи свої вимоги порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті (ст.
1218 ЦК України).

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивача - ОСОБА_7 Позивач
є спадкоємцем за законом майна
померлого ОСОБА_7, крім нього, є
спадкоємцями за законом дружина
померлого - ОСОБА_4 та син померлого
ОСОБА_5, який відмовився від своєї
частки спадщини на користь дружини
спадкодавця, що підтверджується його
заявою, поданою до нотаріальної
контори.

Позивач у встановлений законом строк
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті батька -

ОСОБА_7, однак постановою від 26
листопада 2012 року № 2437 державного
нотаріуса 14-ої Київської державної
нотаріальної контори ОСОБА_3 було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на 1/6
частини житлового будинку та земельної
ділянки, розташованих за вищевказаною
адресою, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів, які б
підтверджували право власності
померлого на вищезазначене майно.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання права власності на частину
житлового будинку, суд апеляційної
інстанції, задовольняючи позовні
вимоги в цій частині, дійшов
правильного висновку, якщо ОСОБА_7 за
життя і не отримав свідоцтва про право
власності на відповідну частину у
спільному майні подружжя, не оформив
право власності на майно та не
зареєстрував його, це не свідчить про
те, що він не набув права власності на
частину у спільному майні подружжя.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 з

1990 року перебував в зареєстрованому
шлюбі з відповідачкою, а спірний
будинок придбано ними в шлюбі, тому він
є спільним майном подружжя, а частка
померлого складає 1/2 частини будинку,
тому позивач успадковує після
померлого батька 1/6 частини спірного
будинку.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, таким чином,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційні скарги відхилити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Таким чином, під час розгляду справи
судом не були порушені норми
матеріального та процесуального права,
а наведені в скарзі доводи висновок
суду не спростовують, тому суд
касаційної інстанції згідно з ч. 1 ст. 337
ЦПК України не знаходить підстав для
задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_5, подану
представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 30 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
І.М. Завгородня