УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О. суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В., Наумчука
М.І.Остапчука Д.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 16 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору від
20 червня 2006 року ОСОБА_6 отримала кредит
у розмірі 7 800 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає терміну дії
строку картки. Згідно умов укладеного
договору, останній складається із
заяви позичальника, умов надання
банківських послуг та правил
користування платіжною карткою.
Відповідач був ознайомлений і згоден з
умовами надання кредиту, що
підтверджується його підписом в заяві.
У зв'язку з порушенням зобов'язань
станом на 31 грудня 2012 року
заборгованість становить 33 821,22 грн.

У зв'язку із наведеним позивач просив
суд задовольнити позов та стягнути
зазначену заборгованість за кредитним
договором.

Рішенням Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 22
травня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 16 січня
2014 року, рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» 33 821,21 грн заборгованості
за кредитним договором. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судового
рішення апеляційного суду із
залишенням в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено строк позовної давності для
звернення із вказаним позовом та з
заявою про поновлення такого строку до
суду він не звертався.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив з того, що строк дії
кредитного договору лонгується
кожного разу зі спливом дії карти.

Проте, з такими висновками
апеляційного суду погодитися не можна
з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між сторонами 20
червня 2006 року було укладено кредитний
договір на суму 7 800,00 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку. Відповідач
зобов'язувався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в розмірі 36 % річних
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Строк дії картки закінчився у червні 2009
року.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк,
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно Умов та правил надання
банківських послуг, наданих позивачем,
мінімальний обов'язковий платіж це
розмір боргових зобов'язань
позичальника, які щомісячно підлягають
сплаті позичальником на протязі строку
дії картки.

Відповідно до п. 3.1.1 Правил
користування платіжною карткою
(далі - Правила) строк дії картки
вказується на лицевій стороні картки
(місяць і рік). Картка дійсна до
останнього календарного дня
зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується Банком на новий
строк (шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії
картки) не надійшла письмова заява
держателя картки щодо закриття
карткового рахунку, а також за умови
наявності грошових коштів на
картковому рахунку для оплати послуг з
виконання операцій по картковому
рахунку, та при дотриманні інших умов
продовження, передбачених договором.

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що
строк погашення кредиту у повному
обсязі здійснюється не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці у полі «місяць».

Відповідно до п. 9.4 Умов обслуговування
вбачається, що у разі наявності
перевитрати платіжного ліміту по
картці та непогашення його клієнтом на
протязі шести місяців, картка
закривається.

Матеріали справи не містять доказів
про продовження строку дії кредитного
договору, а також того, що після
закінчення строку дії платіжної картки
відповідач продовжував нею
користуватися, або він отримував у ПАТ
КБ «Приватбанк» нову кредитну картку.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

У суді першої інстанції відповідачем
було заявлено клопотання про
застосування строку позовної давності.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про те, що у позивача виникло
право вимагати повернення кредиту
згідно умов договору з 01 липня 2009 року.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивач звернувся до суду із
відповідним позовом про захист свого
порушеного права лише 14 лютого 2013 року,
тобто з пропуском строку позовної
давності.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 10, 213
ЦПК України на зазначене уваги не
звернув та дійшов до помилкового
висновку про задоволення позову.

З урахуванням наведеного колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції, правильно встановив
фактичні обставини справи, дав вірну
оцінку всім зібраним у справі доказам
та з урахуванням указаних норм
матеріального права дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову у зв'язку із
пропуском строку позовної давності.

З огляду на викладене рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 16 січня
2014 року скасувати та залишити в силі
рішення Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 22
травня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук