АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/718/13-ц
Провадження № 22-ц/792/54/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В.,
Юзюка О.М.,

при
секретарях Байдичі О.В.,

Шевчук Ю.Г.,

з участю
представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про
відшкодування шкоди за апеляційними
скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 на
рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 31 жовтня 2013 року,

встановила:

В лютому 2013 року ОСОБА_5
звернулася до суду з уточненим і
доповненим у подальшому позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про
відшкодування шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я.

ОСОБА_5 зазначила, що 12 серпня 2011
року ОСОБА_6 передав належний йому
автомобіль MERCEDES-BENZ S 420 реєстраційний
номер НОМЕР_4 неповнолітньому ОСОБА_8,
який не мав права на керування
транспортним засобом. У той же день
неповнолітній ОСОБА_8, керуючи вказаним
автомобілем по вул. Унявко, в с. Довжок,
Кам'янець-Подільського району,
Хмельницької області, не дотримався
правил дорожнього руху та допустив
зіткнення з автомобілем ВАЗ-2121
«Нива» реєстраційний номер НОМЕР_2 з
причепом реєстраційний номер НОМЕР_3
під керуванням ОСОБА_9, в якому
позивачка знаходилася як пасажирка. В
результаті дорожньо-транспортної
пригоди вона отримала середньої
тяжкості тілесне ушкодження та була
визнана інвалідом ІІІ групи. Протягом
2011-2013 років позивачка тривалий час
лікувалася та понесла витрати на
придбання лікарських засобів,
витрачала кошти на пальне для поїздок
до лікарні, зазнала фізичного болю та
душевних страждань. Неповнолітній
ОСОБА_8 не має самостійного заробітку
та майна, достатнього для
відшкодування завданої ним шкоди, тому
ця шкода має бути відшкодована його
батьками.

У зв'язку з цим, ОСОБА_5 просила суд
стягнути солідарно з відповідачів на
свою користь 14223 грн. 91 коп. майнової
шкоди і 150000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 31 жовтня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_5 11 грн. 57 коп.
додаткових витрат на лікування.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 1043 грн. 25
коп. додаткових витрат на лікування. В
решті позову відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь держави 16 грн. 83 коп.
судового збору. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь держави 8 грн. 51 коп. судового
збору. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
держави 8 грн. 50 коп. судового збору.

Суд виходив з того, що злочинними
діями ОСОБА_6 і неповнолітнього ОСОБА_8
позивачці завдано шкоди ушкодженням
здоров'я, а оскільки за договором про
остаточне відшкодування шкоди,
завданої внаслідок ДТП, від 3
серпня 2012 року ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9,
ОСОБА_5 одержали від ОСОБА_4, ОСОБА_7 12000
грн., то документально підтверджені
витрати позивачки на придбання
препарату диклоберл (11 грн. 57 коп.) слід
покласти лише на ОСОБА_6 Витрати ОСОБА_5
на лікування в Хмельницькій обласній
лікарні в сумі 1043 грн. 25 коп. мають бути
присуджені з відповідачів солідарно.
ОСОБА_5 не довела понесення нею витрат
на придбання пального, а моральна шкода
відшкодована їй у повному обсязі, тому
в цій частині позов не підлягає
задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм процесуального
права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
ОСОБА_7 просять скасувати рішення суду
в частині солідарного стягнення з них
на користь ОСОБА_5 1043 грн. 25 коп.
додаткових витрат на лікування та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Заперечуючи проти апеляційних
скарг, представник відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_3 зазначив, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, а тому
відсутні підстави для його скасування.

Відповідачка ОСОБА_7, яка в
установленому законом порядку
оповіщена про час і місце судового
засідання, до суду не з'явилася.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній
мірі з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, не застосував
закон (ст. 1187 ЦК України), який
підлягав застосуванню, застосував
закон (ст. 1179 ЦК України), який не
поширюється на спірні правовідносини,
неправильно витлумачив норми ст. 1190 ЦК
України та не дотримався положень
ст.ст. 60, 212 ЦК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи, порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
рішення суду про відшкодування витрат
на лікування підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині вимог нового
рішення.

Згідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України має
бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що ОСОБА_10 є
власником, а ОСОБА_6 - володільцем
автомобіля MERCEDES-BENZ S 420 реєстраційний
номер НОМЕР_4.

Автомобіль ВАЗ-2121 «Нива»
реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на
праві власності ОСОБА_11, його
володільцем є ОСОБА_9

12 серпня 2011 року ОСОБА_6 допустив
до керування належним йому автомобілем
MERCEDES-BENZ S 420 реєстраційний номер НОМЕР_4
неповнолітнього ОСОБА_8, який не мав
права на керування транспортним
засобом.

У той же день після 15 години
неповнолітній ОСОБА_8, керуючи
автомобілем MERCEDES-BENZ S 420 реєстраційний
номер НОМЕР_4 по вул. Унявко, в
с. Довжок, Кам'янець-Подільського
району, Хмельницької області, не вибрав
безпечної швидкості, не врахував
дорожньої обстановки та стан
транспортного засобу, щоб мати змогу
постійно контролювати його рух та
безпечно керувати ним, не вжив заходів
для забезпечення безпеки дорожнього
руху та заходів для руху в межах своєї
смуги, допустив занос автомобіля та
виїзд на смугу зустрічного руху, де
здійснив зіткнення з автомобілем
ВАЗ-2121 «Нива» реєстраційний номер
НОМЕР_2 з причепом реєстраційний номер
НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9

В результаті зіткнення
транспортних засобів пасажирка
автомобіля ВАЗ-2121 «Нива» ОСОБА_5
отримала середньої тяжкості тілесне
ушкодження, що спричинило тривалий
розлад здоров'я, а саме: закритий
перелом правої стегнової кістки зі
зміщенням на товщину кортикального
шару і кутовим стоянням кісткових
уламків кутом, відкритим до середини,
закриту черепно-мозкову травму, забій
головного мозку І ступеня, забій лівої
легені, рани кінцівок, синці шиї,
правого передпліччя, правого стегна та
лівої гомілки.

Постановою
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 29
березня 2012 року за вчинення
суспільно-небезпечного діяння,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, до
неповнолітнього ОСОБА_8 застосовані
примусові заходи виховного характеру у
виді передачі його під нагляд батькам -
ОСОБА_4, ОСОБА_7 і педагогічного
колективу Кам'янець-Подільського ліцею
з посиленою військово-фізичною
підготовкою.

Вироком Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 10 квітня 2012 року ОСОБА_6
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 287 КК України, та
призначено йому покарання у виді 2
років позбавлення волі, на підставі ст.
75 КК України ОСОБА_6 звільнено від
відбування покарання з випробуванням
із встановленням йому іспитового
строку на 1 рік.

Через одержані під час
дорожньо-транспортної пригоди травми
протягом 2011-2013 років позивачка
лікувалася та понесла витрати на
купівлю лікарських засобів.

В 2011 році ОСОБА_4 відшкодував
ОСОБА_5 витрати на лікування в сумі 14600
грн. (в серпні 2011 року - 4600 грн., 22 грудня
2011 року - 10000 грн.).

За договором про остаточне
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок ДТП, від 3 серпня 2012 року,
укладеним ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_5 і
ОСОБА_4, ОСОБА_7, останні сплатили
потерпілим, у тому числі позивачці, 12000
грн. майнової та моральної шкоди.

У період з 21 січня 2013 року до 1
лютого 2013 року ОСОБА_5 знаходилась на
стаціонарному лікуванні в
ортопедичному відділенні Хмельницької
обласної лікарні. Витрати позивачки на
придбання лікарських препаратів під
час цього лікування склали 1292 грн. 91
коп.

13 травня 2013 року ОСОБА_6 на
виконання вироку
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 10 квітня
2012 року сплатив ОСОБА_5 30000 грн.
моральної шкоди.

Зазначені обставини визнані
сторонами, а також підтверджуються
наявними у справі письмовими доказами
та матеріалами кримінальної справи №
1/2208/56/12.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Стаття 1187 ЦК України відносить до
джерела підвищеної небезпеки
діяльність, пов'язану з використанням
транспортних засобів.

Частинами 2-4 статті 1187 ЦК України
встановлено, що шкода, задана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, завдала шкоди
діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, зобов'язана
відшкодувати її на загальних
підставах. Якщо неправомірному
заволодінню іншою особою транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом
сприяла недбалість її власника
(володільця), шкода, завдана діяльністю
щодо його використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення.

Як передбачено ч. 2 ст. 1188 ЦК
України, якщо внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки було
завдано шкоди іншим особам, особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим (ч. 1 ст. 1190 ЦК України).

З положень ч.ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України
вбачається, що неповнолітня особа (у
віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти
років) відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах. У
разі відсутності у неповнолітньої
особи майна, достатнього для
відшкодування завданої нею шкоди, ця
шкода відшкодовується в частці, якої не
вистачає, або в повному обсязі її
батьками (усиновлювачами) або
піклувальником, якщо вони не доведуть,
що шкоди було завдано не з їхньої вини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4, 9 ст. 15
Закону України від 30 червня 1993 року №
3353-ХІІ «Про дорожній рух» право на
керування автомобілями (категорії В, С1,
С) надається особам, які досягли
18-річного віку, не мають медичних
протипоказань, пройшли повний курс
навчання за відповідними програмами,
успішно склали теоретичний і
практичний іспити та одержали
посвідчення водія транспортного
засобу з установленим терміном дії.

Згідно п. 2.2 Правил дорожнього
руху, затверджених Кабінетом Міністрів
України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в
редакції на час виникнення спірних
відносин), власник транспортного
засобу, а також особа, яка використовує
такий транспортний засіб на законних
підставах, можуть передавати у своїй
присутності керування транспортним
засобом іншій особі, що має при собі
посвідчення на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії, а також особі, яка
навчається водінню транспортним
засобом відповідно до вимог цих Правил.

Відповідальність за шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
настає незалежно від вини його
володільця, а отже, є більш суворою
порівняно зі звичайною
цивільно-правовою відповідальністю.
Підставами звільнення від
відповідальності за ст. 1187 ЦК України є
тільки непереборна сила та умисел
потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Аналіз положень ст. 1187 ЦК України
свідчить про те, що відповідальність за
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, може нести особа, що
правомірно володіє транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Управління транспортним засобом,
який є об'єктом підвищеної небезпеки,
може бути передано третій особі лише за
умови, що ця особа наділена правом на
керування транспортним засобом. Якщо
управління транспортним засобом
передано особі, яка не має такого права,
то вважається, що об'єкт підвищеної
небезпеки не вийшов із володіння його
безпосереднього володільця і саме він
буде нести відповідальність за завдану
шкоду.

Досліджені докази вказують на те,
що ОСОБА_6 добровільно передав належний
йому автомобіль MERCEDES-BENZ S 420
реєстраційний номер НОМЕР_4
неповнолітньому ОСОБА_8 без
відповідної правової підстави, отже
автомобіль не вибув з володіння ОСОБА_6

Ушкодження здоров'я, ОСОБА_5
настало внаслідок взаємодії двох
джерел підвищеної небезпеки,
володільцем яких є ОСОБА_6 і ОСОБА_9

ОСОБА_5 не висунула вимог до
останнього, а суд першої інстанції не
вирішив питання про залучення його до
участі у справі як співвідповідача або
третьої особи. В свою чергу,
апеляційний суд не наділений
повноваженнями на вчинення даної
процесуальної дії.

Отже, відповідальність за завдану
ОСОБА_5 майнову шкоду має нести ОСОБА_6

Спричинення цієї шкоди не
характеризується єдністю дій ОСОБА_6 і
неповнолітнього ОСОБА_8, а спірні
правовідносини не регулюються
положеннями ст. 1179 ЦК України,
внаслідок чого відповідальність за
завдану ОСОБА_5 шкоду не може бути
покладена на неповнолітнього ОСОБА_8
або його батьків.

Не врахувавши вказаних обставин і
норм чинного законодавства, суд першої
інстанції помилково виходив з того, що
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 мають нести
солідарну відповідальність перед
ОСОБА_5 за завдану шкоду.

Також суд необґрунтовано
визначив розмір майнової шкоди, що
підлягає відшкодуванню ОСОБА_5

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст. 212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Матеріали справи вказують на те,
що через ушкодження здоров'я під час
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5
лікувалася та понесла витрати на
придбання медичних засобів.

Станом на 3 серпня 2012 року
відповідачі відшкодували ОСОБА_5
завдану майнову шкоду. Звертаючись до
суду з позовом, ОСОБА_5 просила стягнути
з відповідачів додаткові витрати на
лікування та пальне для поїздок до
лікарні, понесені нею у 2012-2013 роках.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_5
подала суду фіскальні чеки та
квитанції (а.с. 15-21, 32-37), які свідчать, що
протягом указаного періоду
невстановлені особи придбали в
торгівельній мережі ліки, медичні
засоби, пальне й інші товари на
загальну суму 14223 грн. 91 коп.

При цьому відсутні достатні
докази, що ці витрати знаходяться в
прямому причинному зв'язку з
наслідками дорожньо-транспортної
пригоди та понесені позивачкою.

Натомість, при визначенні розміру
шкоди суд взяв до уваги вищевказані
фіскальні чеки та присудив з
відповідачів на користь ОСОБА_5 11 грн. 57
коп. витрат на придбання лікарського
препарату диклоберл і 1043 грн. 25 коп.
витрат на лікування позивачки в період
з 21 по 31 січня 2013 року.

Ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 15 січня 2014
року було призначено у справі
комісійну судово-медичну експертизу
для з'ясування обсягу лікування ОСОБА_5
від травм, одержаних нею під час
дорожньо-транспортної пригоди. Усі
витрати на проведення експертизи були
покладені на позивачку, однак вона
відмовилася від оплати судової
експертизи, тому вказана ухвала про
призначення експертизи була скасована
апеляційний судом на підставі ст. 86 ЦПК
України.

Досліджені судом докази, зокрема,
епікриз № 1482 (а.с. 32), довідки
Хмельницької обласної лікарні від 16
серпня 2013 року № 1695 (а.с. 116) і від 22
січня 2014 року № 126 (а.с. 192) вказують на
те, позивачка з 21 до 31 січня 2013 року
перебувала на стаціонарному лікуванні
в ортопедичному відділенні лікарні з
діагнозом консолідований перелом
правої кістки та за власні кошти
придбавала медичні препарати.

Це лікування знаходиться в
прямому причинному зв'язку з
наслідками дорожньо-транспортної
пригоди, в яку потрапила ОСОБА_5, тому
понесені нею витрати на лікування в
сумі 1292 грн. 91 коп. слід покласти на
ОСОБА_6

При цьому суд обґрунтовано
виходив з того, що позивачка не довела
понесення нею витрат на придбання
пального в зв'язку з лікуванням від
одержаних травм.

У зв'язку з ушкодженням здоров'я
ОСОБА_5 зазнала моральної шкоди. За
своєю правовою природою відшкодування
моральної шкоди є одноразовою
виплатою.

На виконання вироку
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 10 квітня
2012 року та укладеного сторонами
договору про остаточне відшкодування
шкоди від 3 серпня 2012 року відповідачі
сплатили ОСОБА_5 грошові кошти на
відшкодування завданої моральної
шкоди, тому суд першої інстанції
правильно виходив з того, що в цій
частині вимог позов ОСОБА_5 не підлягає
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5,
не спростовують указаних висновків
суду.

При розподілі судових витрат суд
враховує пропорційність задоволених
вимог. Позов заявлено з ціною 14223 грн. 91
коп. і задоволено на суму 1292 грн. 91 коп.,
тобто на 9,09 % (1292,91х100:14223,91).

Таким чином, з ОСОБА_6 на користь
держави підлягає стягненню судовий
збір у розмірі 22 грн. 14 коп. (243,60х9,09:100).
ОСОБА_5 звільнена від оплати судового
збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону
України від 8 липня 2011 року № 3674-VI
«Про судовий збір», тому решту судових
витрат слід віднести на рахунок
держави.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 31 жовтня 2013 року в частині
стягнення витрат на лікування та
судових витрат скасувати та ухвалити
нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_5 1292 грн. 91 коп. майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
держави 22 грн. 14 коп. судового збору.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_7
про відшкодування майнової шкоди
відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції -
Вдовичинський А.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 32