Справа № 369/693/14-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/3057/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 30
УХВАЛА

Іменем України

11 червня 2014 року колегія судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво -Святошинського
районного суду Київської області від 25
березня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці, ОСОБА_3, третя особа Головне
управління Державної казначейської
служби України у Київській області про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

встановила:

у січні 2014 року позивачка звернулась до
суду з позовом до Управління МВС
України на Південно-Західній залізниці
та ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що 22 серпня
2003 року після 19 години ОСОБА_3 перебував
в приміщенні чергової частини
лінійного відділу на ст. Фастів ГУ МВС
України на Південно-західної залізниці
в формі працівника міліції.

В цей день біля 20-00 години в приміщення
чергової частини був доставлений її
син ОСОБА_4 та поміщений в кімнату
затриманих чергової частини. Через
протиправні дії працівників ОСОБА_4
почав голосно висловлювати своє
обурення. Почувши це ОСОБА_3,
використовуючи табельний гумовий
кийок, усвідомлюючи протиправність
своїх дій, зайшов до кімнати затриманих
та вдарив ОСОБА_4 в обличчя та голову.
Від сильного удару в ОСОБА_4 пішла кров,
він впав на підлогу, а ОСОБА_3
продовжував наносити удари ногами по
різним частинам тіла. Внаслідок ударів
ОСОБА_4 були заподіяні тяжкі тілесні
ушкодження, що потягли смерть.

На час вчинення протиправних дій
ОСОБА_3 був призначений на посаду
помічника начальника відділу
оперативного чергового лінійного
відділу на станції Фастів Управління
МВС України на Південно-Західній
залізниці та присвоєно спеціальне
звання - майор міліції, тобто перебував
в службових відносинах з відповідачем,
який має їй відшкодувати шкоду,
заподіяну її працівником.

Вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним за
ч.2 ст. 121 КК України, на даний час вирок
набрав законної сили. Відповідач
ОСОБА_3 своїми неправомірними діями
заподіяв матеріальної та моральну
шкоду.

Вказала, що вона втратила дитину, що
стало великим стресом для неї.
Внаслідок чого в неї погіршився стан
здоров»я, почала хворіти та проходити
курси лікування та реабілітації в
лікарнях. Вона не може повноцінно жити
та нормально працювати, порушені
нормальні життєві зв»язки. Відповідач
в добровільному порядку не відшкодував
шкоди. Вказала, що їй була заподіяна
матеріальна шкода, пов'язана з
витратами на поховання в розмірі 33 255
грн. та моральна шкода в розмірі 500 000
грн.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
березня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнено з Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці на користь
ОСОБА_1 відшкодування шкоди 133 255
гривень.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що рішення незаконне
та винесене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
просила скасувати рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 25 березня 2014 року
в частині відшкодування позивачу
моральної шкоди, ухвалити нове рішення
по суті позовних вимог, в частині
відшкодування моральної шкоди
позивачу.

Також не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці подало
апеляційну скаргу на рішення суду
першої інстанції від 25 березня 2014 року.

Ухвалою судді Апеляційного суду
Київської області від 17 квітня 2014 року
апеляційна скарга Управління МВС
України Південно-Західній залізниці
залишена без руху оскільки апелянтом,
при подачі апеляційної скарги, не
оплачений судовий збір.

Ухвалою судді Апеляційного суду
Київської області від 29 квітня 2014
апеляційна скарга Управління МВС
України Південно-Західній залізниці
визнана неподаною та повернута
апелянту.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що 22 серпня 2003 року
після 19-00 години оперативний черговий
лінійного відділу міліції на станції
Фастів УМВС України на
Південно-Західній залізниці ОСОБА_3
знаючи, що відповідно до інструкції з
організації діяльності чергових
частин органів та підрозділів
внутрішніх справ України, направленої
на захист інтересів суспільства та
держави від протиправних посягань,
вхід до зали оперативного управління
чергової частини ОВС, двері якої
повинні бути постійно замкненими,
заборонено всім посадовим особам ОВС
та МВС, крім зазначених в Інструкції, в
порушення вимог вказаної Інструкції, з
невстановлених слідством причин
перебував у приміщенні чергової
частини лінійного відділу на станції
Фастів ГУМВС України на
Південно-Західній залізниці, що
розташувалась у підвальному
приміщенні залізничного вокзалу на
станції Фастів за адресою: вул.
Шевченка, 41, м. Фастів Київської
області.

Того ж дня приблизно о 20-00 годині до
приміщення чергової частини лінійного
відділу на станції Фастів ГУМВС
України на Південно-Західній залізниці
був доставлений мешканець м. Вишневого
ОСОБА_4 та поміщений в кімнату
затриманих та доставлених в черговій
частині.

Будучи поміщеним у кімнату для
затриманих та доставлених, ОСОБА_4
почав голосно висловлювати обурення з
приводу дій працівників міліції,
зокрема, його затримання та доставки до
відділу міліції, зокрема, його
затримання та доставки до відділу
міліції.

Також ОСОБА_4 нецензурно виражався на
адресу працівників міліції, кричав, що
його незаконно зняли з потягу, вимагав
відпустити, так як рушає його потяг і
погрожував працівникам міліції
неприємностями по роботі.

Тому, обурений поведінкою ОСОБА_4, з
метою її припинення у ОСОБА_3 виник
злочинний умисел, направлений на
заподіяння ОСОБА_4 тяжких тілесних
ушкоджень шляхом нанесення ударів у
життєво важливі органи.

Для реалізації цього злочинного умислу
ОСОБА_3 в порушення Правил застосування
спеціальних засобів при охороні
громадського порядку, використав
гумовий кийок, здобутий у
невстановлений слідством спосіб.
Усвідомлюючи протиправність своїх дій,
з мотивів припинення дій ОСОБА_4 та
маючи на меті спричинити останньому
тілесні ушкодження, ОСОБА_3 зайшов в
кімнату для затриманих та доставлених,
наніс ОСОБА_4 один удар гумовим кийком в
обличчя. При цьому ОСОБА_3 усвідомлював,
що наносить удар у життєво важливий
орган, в результаті чого ОСОБА_4 можуть
бути спричинені тяжкі тілесні
ушкодження, а також передбачав
настання від них смерті потерпілого.

Від одержаного удару у ОСОБА_4 пішла
кров та він упав на підлогу кімнати для
затриманих та доставлених, але
продовжував нецензурно висловлюватися
на адресу працівників міліції. ОСОБА_3,
продовжуючи реалізовувати свій
злочинний умисел, направлений на
заподіяння ОСОБА_4 тяжких тілесних
ушкоджень, став наносити останньому
удари ногою в праву частину голови, у
верхню частину тулубу справа, а після
цього залишив кімнату для затриманих
та доставлених.

Таким чином, внаслідок безпосередньо
нанесених ОСОБА_3 ударів гумовим кийком
по обличчю та ногами, по голові та
верхній частині тулуба справа,
потерпілому ОСОБА_4 заподіяні тілесні
ушкодження, які є тяжкими тілесними
ушкодженнями, і надалі ІНФОРМАЦІЯ_1
спричинили смерть ОСОБА_4

Вироком Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
серпня 2013 року ОСОБА_3 визнаний винним у
вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 121
КК України, та призначено йому строк
покарання у вигляді 10 років
позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного
суду Київської області від 27 листопада
2013 року кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч.2
ст.121 КК України залишена без змін,
звільнено ОСОБА_3 від кримінальної
відповідальності на підставі ст.49,106 КК
України, а справу щодо нього на
підставі ст.11-1 КПК України у зв»язку з
закінченням строків давності
провадження - закрито.

За ст.1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Шкода,
завдана каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров»я або смертю фізичної особи
внаслідок непереборної сили,
відшкодовується у випадках,
встановлених законом. Шкода, завдана
правомірними діями, відшкодовується у
випадках, встановлених цим Кодексом та
іншим законом.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року №6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» роз»яснено,
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

У відповідності до роз»яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ відсутність складу злочину,
наприклад, у разі відмови у порушенні
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи за правилами
Кримінально - процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.

При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року №6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» при розгляді
справ про відшкодування шкоди за ст.441
ЦК України, суди повинні мати на увазі,
що крім загальних підстав,
передбачених ст.440 ЦК України,
відповідальність юридичної особи
настає лише у випадках, коли особа, з
вини якої заподіяна шкода, знаходиться
з даною організацією в трудових
відносинах і шкода, заподіяна нею у
зв»язку з виконанням трудових
(службових) обов»язків.

За ст.1172 ЦК України юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов»язків.

Також встановлено, що на час вчинення
злочину ОСОБА_3 перебував на посаді
помічника начальника відділу -
оперативного чергового лінійного
відділу міліції на станції Фастів
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці з 15 червня 1996 року, 06 вересня
1999 року ОСОБА_3 присвоєно спеціальне
звання - майор міліції. Дана обставина
підтверджується також рішенням
колегії суддів Апеляційного суду
Київської області від 12 листопада 2012
року.

Відповідно до ст.1201 ЦК України особа,
яка завдала шкоди смертю потерпілого,
зобов»язана відшкодувати особі, яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам»ятника, ці витрати. Допомога на
поховання, одержана фізичною особою,
яка зробила ці витрати, до суми
відшкодування шкоди не зараховується.

Встановлено, що померлий ОСОБА_4 був
сином ОСОБА_1, яка не отримувала
державну допомогу на поховання.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності суд
вірно вважає доведеною ту, обставину,
що смерть ОСОБА_4 сталася внаслідок
винних дій відповідача ОСОБА_3
Порушення знаходиться в
причинно-наслідковому зв»язку із
заподіянням позивачу шкоди.

В силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров»я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.
Моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім»єю.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
що полягає у душевних стражданнях яких
фізична особа зазнала у зв»язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім»ї чи близьких
родичів, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв»язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в іншій спосіб,
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не
пов»язана з розміром цього
відшкодування. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленум Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року №4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» передбачено, що розмір
відшкодування моральної шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивачці спричинені моральні
страждання, а саме внаслідок злочину
позивач пережив моральні страждання та
хвилювання, змушений був витрачати час
та кошти на лікування, втрата дитини
призвели до негативних змін
упорядкованого життєвого ритму
позивача. При встановленні розміру
відшкодування моральної шкоди суд
правильно враховував обставини справи
та докази в їх сукупності, характер і
тривалість страждань, стан здоров»я
позивача, тяжкість завданої травми та
наслідки. Тому з відповідача УМВС
України на Південно-Західній залізниці
на відшкодування моральної шкоди суд
стягнув 100 000 грн.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі
про незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, на переконання колегії
суддів апеляційної інстанції, не
знайшли свого підтвердження і повністю
спростовуються дослідженими належними
та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку задовольнивши
позов частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
березня 2014 року за залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді