Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/2271/14
Головуючий у 1 інстанції Дацюк О.І.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріМосіній О.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 01 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи без
самостійних вимог на предмет спору:
Відділ громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, про вселення та зняття з
реєстрації, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що позивачеві на праві власності на
підставі свідоцтва про право на
спадщину належить 2/5 частини
домоволодіння АДРЕСА_1. Співвласниками
іншої частки домоволодіння є ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 В належній позивачеві частині
будинку зареєстровані та мешкають
колишня дружина позивача - відповідач
ОСОБА_6 та її донька від першого шлюбу -
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору ОСОБА_10 Також в будинку
фактично не мешкає, але формально з 2008
року зареєстрований відповідач ОСОБА_7

Посилаючись, що відповідач ОСОБА_6
перешкоджає йому вселитися в будинок,
чим порушує його права, відповідно до
ст. 391 ЦК України, просив вселити ОСОБА_5
в 2/5 частини домоволодіння по АДРЕСА_1,
зняти з реєстраційного обліку
відповідача ОСОБА_7

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 01 квітня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове яким задовольнити його
позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Судом встановлено, що позивачеві
ОСОБА_5 на праві власності на підставі
свідоцтва про право на спадщину
належить 2/5 частини домоволодіння
АДРЕСА_1. Право власності на вказане
нерухоме майно за позивачем
зареєстровано в ОП ЗМБТІ 02.12.2004 року
(а.с. 7,8).

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо
вселення, суд послався на
недоведеність ОСОБА_5 того, що
відповідачі чинять йому перешкоди в
користуванні спірною квартирою, а тому
прийшов фактично до висновку про їх
передчасність.

Проте погодитися із таким висновком
суду в частині вимог щодо вселення в
квартиру не можна, оскільки суд дійшов
його з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вона
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати.

Згідно зі ст. 55 Конституції України
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому законом, звернутися за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно зі ст. 15, п.4 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 386, 391
ЦК України власник майна має право
звернутися до суду з вимогою про захист
порушеного права будь-яким способом, що
є адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей.

Аналогічне положення закону
передбачено і ст. 383 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
не заперечував, що у зв'язку з
конфліктом з колишньою дружиною
відповідачкою ОСОБА_6, він виїхав зі
спірної частини будинку на тимчасове
проживання до іншого житла, однак після
цього, у нього виник намір проживати в
будинку власником частини якого він є,
потрапити до нього він не може, а у
добровільному порядку до будинку його
не пускають.

За вимогами ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

Між тим, на порушення вимог ст.ст. 212-214
ЦПК України суд не надав належної
правової оцінки зазначеним доводам
позивача, поясненням самої ОСОБА_6, яка
в тому числі колегії суддів вказала на
те, що вона коли вселиться позивач
боїться за здоров'я доньки, над якою за
час спільного проживання знущався
позивач, як і факту заперечення
відповідачки проти задоволення позову
про вселення позивача.

Крім того, відмовляючи у задоволенні
вимог про вселення до належної ОСОБА_5
на праві спільної часткової власності
квартири, суд фактично обмежив
позивача у здійсненні свого права
власності, передбаченого законом.

Зважаючи на викладене, судове рішення в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 про вселення відповідно
до ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про задоволення
вказаної вимоги позивача в порядку
захисту його прав, як співвласника
будинку.

В іншій частині рішення ухвалено з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2014 року у
цій справі скасувати в частині відмови
в позові про вселення та ухвалити нове
рішення в цій частині.

Позов ОСОБА_5 про вселення
задовольнити.

Вселити ОСОБА_5 в 2/5 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

Решту рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: