Справа №592/2166/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Князєв В. Б.Номер
провадження 22-ц/788/1127/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Білецького О. М., Кононенко О.
Ю.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми на
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 30 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства «
Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе », Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми про
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 30 квітня 2014 року позов
ОСОБА_3 до ПАТ " Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе " ( далі - ПАТ ), Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України у м. Суми ( далі - Відділення )
про відшкодування моральної шкоди
задоволено частково.

Стягнуто з Відділення на користь
ОСОБА_3 9750 грн. на відшкодування
моральної шкоди. В позові ОСОБА_3 до ПАТ
про відшкодування моральної шкоди
відмовлено. Вирішено питання судових
витрат.

В апеляційній скарзі Відділення,
посилаючись на незаконність і
необґрунтованість рішення, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позовних вимог
до Фонду.

При цьому вказує про відсутність
підстав для відшкодування моральної
шкоди та необхідності застосування
строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника Відділення -
Іванія Є.М., який підтримав доводи своєї
апеляційної скарги, представника ПАТ -
Журавльової М.В., яка вважає рішення
суду законним, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції
та як вбачається із матеріалів справи,
позивач в період з 07.02.1966 р. по 27.06.2002 р.
працювала в ПАТ. 27.06.2002 p. ОСОБА_3 була
звільнена з роботи за власним бажанням
у зв'язку з виходом на пенсію, що
підтверджується копією трудової
книжки позивача ( а.с. 8-10 ).

Внаслідок неналежних умов праці на
робочому місці позивач отримала
професійне захворювання : « Сілікоз І
ступеню І з. Хронічний обструктивний
бронхіт. Емфізема легенів І ступеню. ДН
І ступеню - профзахворювання.
Нейросенсорна туговухість III ст.
професійного характеру (основний
діагноз). Ішемічна хвороба серця,
атеросклеротичний кардіосклероз.
Гіпертонічна хвороба 1-ІІ ст. НК І
ступеню. Дисциркуляторна емфізема
легенів І-ІІ ст. вс астеноневротичним
синдромом. РОХП з сенсорними
порушеннями (супутній діагноз) «.

Причиною виникнення професійного
захворювання згідно з актом №45 від
26.06.2001 р. є недосконалість
технологічного процесу,
невикористання засобів
індивідуального захисту органів
дихання, слуху ( а.с. 4 ).

При первинному огляді, 21.09.2001 року,
ОСОБА_3 була встановлена третя група
інвалідності та 60 % втрати
працездатності ( а.с. 57-58 ).

Повторний огляд відбувся 09 вересня 2002
року та було встановлено 65% втрати
працездатності та згідно акту огляду
МСЕК від 09.09.2002 р. ОСОБА_3 встановлено
третю групу інвалідності з приводу
профзахворювання безтерміново ( а.с. 7 ).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог та стягуючи
з Відділення на користь позивача 9750
грн. на її відшкодування, суд
обґрунтовано виходив із встановлених у
справі фактичних обставин та вимог
матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд правильно прийшов до
висновку про те, що у зв'язку із
отриманням за час роботи в ПАТ
професійного захворювання, позивач
втратила професійну працездатність на
65%, стала інвалідом третьої групи, в
результаті чого переносить моральні
страждання, тому обґрунтовано стягнув
з Відділення кошти на відшкодування
моральної шкоди, що відповідає вимогам
ст. 23 ЦК України та ст. 21 Закону України
« Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності » ( далі - Закон ). Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначено судом з урахуванням
всіх обставин та вимог закону, з
дотриманням вимог розумності та
справедливості.

Доводи апеляційної скарги Відділення
про те, що позивач пропустила строк
позовної давності, не ґрунтується на
законі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивач звернулася до суду за захистом
її порушеного немайнового права, а
саме: порушення права на життя та на
охорону здоров'я у процесі її трудової
діяльності.

Відповідно до ст. 268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу, що
випливає із порушення особистих
немайнових прав, крім випадків,
встановлених законом. Закон не
передбачає строки позовної давності на
звернення потерпілого із заявою про
відшкодування моральної шкоди. Немає
застережень щодо існування такого
строку і в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року №6 " Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди " ( зі змінами і
доповненнями ).

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні правовідносини щодо
відшкодування моральної шкоди
працівнику виникли з моменту
встановлення вперше факту стійкої
втрати працездатності, тобто з 21
вересня 2001 року, тому до них, відповідно
до ч. 2 ст. 5 ЦК України, необхідно
застосовувати закон, що діяв на момент
виникнення правовідносин.

Відповідно до п.п. "е" п. 1) ч. 1 ст. 21
Закону, у разі настання страхового
випадку, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
виплатити грошову суму за моральну
шкоду за наявності факту заподіяння
цієї шкоди потерпілому.

Згідно з ч. 3 ст. 28 вказаного Закону, за
наявності факту заподіяння моральної
шкоди потерпілому провадиться
страхова виплата за моральну шкоду.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що ОСОБА_3 виплачена одноразова
допомога у розмірі 6400 грн. та щомісячно
відшкодовується сума втраченого
заробітку у розмірі 1431,03 грн., а тому
вказані виплати компенсують моральний
аспект страхового випадку, не
ґрунтується на законі, оскільки
відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відсутні правові підстави стягнення
моральної шкоди з Відділення, є
помилковими, оскільки на момент
виникнення у позивача права на
відшкодування моральної шкоди, тобто 21
вересня 2001 року, коли висновком МСЕК їй
вперше було встановлено стійку втрату
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням, нормами ст.ст. 1, 15, 21, 28, 34
Закону України « Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності » передбачався
обов'язок Фонду відшкодовувати
моральну шкоду у разі настання
страхового випадку.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми
відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 30 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -