АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/704/2014 Головуючий 1 інст. Назаренко В.О.
Справа № 635/7951/13-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пономаренко Ю.А.,

суддів - Черкасова В.В., Кукліної Н.О.

при секретарі - Соколовій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Володимира на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське», 3-я особа відділ державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області про поновлення на роботі та стягнення суми, -

в с т а н о в и л а :

21.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив остаточно заявою від 29.11.2013 року, та в якому просив суд визнати його звільнення з посади заступника директора ПАТ «Чорнобаївське» за ч.4 ст. 40 КЗпП України таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки факт прогулів був відсутній, та на підставі ч.1 ст.235 КЗпП України поновити його на посаді заступника директора ПАТ «Чорнобаївське» і допустити негайне виконання рішення на підставі п.4 ч.1 ст.567 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.235 КЗпП України стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.08.2013 року по 6.11.2013 року в сумі 48218,85 грн., на підставі ст.236 КЗпП України стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі, починаючи з 4.06.2013 року по 05.08.2013 року в сумі 24399,90 грн., також просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн., та крім того, просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати, в тому числі на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що не погоджується з вказаним рішенням суду, оскільки вважає, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи та вважає його постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове по суті позовних вимог та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді- доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд 1 інстанції виходив з того, що оскільки позивач був повідомлений про його поновлення на роботі, то неприбуття на робоче місце для виконання свої трудових обовязків з мотивів очікування повідомлення державної і служби не можна визнати поважними причинами відсутності на робочому місці, а тому відповідачем було правильно застосовано підстави для звільнення позивача.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції не можна вважати правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Матеріали справи містять дані про те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 3.06.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12.08.2013 р. позивача було поновлено на роботі на посаді заступника директора ПАТ «Чорнобаївське». Рішення в частині поновлення підлягало негайному виконанню.

Між тим, відповідач добровільно рішення суду не виконав.

На підставі заяви ОСОБА_1 постановою від 19.06.2013 року державним виконавцем ВДВС Білозерського РУЮ було відкрито виконавче провадження.

5.08.2013р. постановою про закінчення виконавчого провадження заступника начальника відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області закрито виконавче провадження за виконавчим листом Харківського районного суду Харківської області № 635/1126/13-п про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника директора публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» з тих підстав, що наказом № 94-к від 16.07.2013 року позивача було поновлено на роботі.

Наказом від 05.08.2013 року № 149-к позивача звільнено з роботи на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України за прогул з тих підстав, що позивач не приступив до виконання трудових обовязків.

В Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 роз'яснено, що відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Поважність причини не явки на роботу виключають вину робітника. Звільнення за прогул є дисциплінарним стягненням та повинно бути здійснено з врахуванням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Судова колегія не може погодитися із висновком суду 1 інстанції про те, що відсутні поважні причини відсутності на роботі позивача.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що всупереч ст.24 КЗпП України відповідач не ознайомив позивача з наказом про поновлення останнього на роботі.

Судовим розглядом встановлено, що позивач про поновлення його на роботі 19.07.13р. дізнався в день свого звільнення - 5.08.2013р., прибувши в ПАТ «Чорнобаївське».

24.07.2013р. він дійсно отримав від відповідача лист, в якому його було повідомлено, що він поновлений на посаді, але не було зазначено наказом від якого числа, не надано копію наказу, та не зазначено коли прибути на роботу, було лише зазначено прибути на роботу у коротший термін. 25.07.2013р. позивач надав телеграму відповідачу, в якій вказав, що згоден приступити до роботи після повідомлення його на роботі від виконавчої служби, оскільки не отримав копію наказу про поновлення, а тому не мав довіри відповідачу.

Повідомлення від ВДВС Білозерського РУЮ від 5.08.2013р, про закінчення виконавчого провадження надійшло на адресу позивача тільки 14.08.2013р. Тому ґрунтовні доводи апелянта, що згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» він міг приступити до виконання своїх трудових обовязків з моменту отримання постанови про закриття виконавчого провадження, так як виконання вчинялось у примусовому порядку, а не в добровільному.

Також заслуговують на увагу доводи позивача щодо порушення відповідачем при його звільненні Статуту підприємства, яким передбачений порядок звільнення заступника директора підприємства. Так, відповідно до п. 7.4.1 Статуту директор має право звільнити з посади свого заступника тільки за погодженням наглядової ради. В наказі про звільнення позивача відсутнє зазначення протоколу погодження з наглядовою радою товариства. Даний протокол засідання наглядової ради від 5.08.2013 р. був наданий під час судового засідання суду апеляційної інстанції. Позивач підтвердив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що 5.08.2013 року коли йому надали одночасно накази про поновлення його на роботі від 19.07.2013р. та про звільнення його з роботи 5.08.2013 року протокол наглядової ради був відсутній, як і під час розгляду в суді 1 інстанції.

Оскільки позивача було незаконно звільнено з роботи за прогул, судова колегія знаходить обґрунтованими позовні вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі на попередній посаді на одночасно згідно до ст.235 ч.2 КЗпП України вирішує питання про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відповідно до ст.236 КЗПП України коштів оплати вимушеного прогулу за затримку невиконання судового рішення про поновлення його на роботі.

Беручи до уваги, що середньомісячний заробіток позивача складає 12200грн, а середньоденний заробіток позивача складає 580,9грн. то у відповідності до ст.27 Закону України «Про оплату праці», п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. Постановою КМ України від 8.02.1995р. №100 Колегія суддів знаходить підставними вимоги позивача щодо стягнення на його користь за затримку виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі з 4.06.2013р. до 5.08.2013р. за 42 робочих дня 24399грн., за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням з 6.08.2013 р. до 29.11.2013р. за 83 робочих дня 48218,85грн.

Також на користь позивача підлягає стягненню витрати позивача на правову допомогу у сумі 5000грн, підтверджених документом бухгалтерського обліку.

Між тим, що судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем у відповідності до ст.60 ЦПК України не було надано належних та допустимих доказів на обґрунтування цих позовних вимог.

Відповідно до п.1,4 ст.309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, якщо судом були порушені або неправильно застосовані норми матеріального або процесуального права та неповно зясовані обставини справи.

В звязку з чим судова колегія вбачає правові підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду і постановлення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, 309, 313, ст.314, 316, 317,319,324 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське», 3-я особа відділ державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області про поновлення на роботі та стягнення суми задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» з 05 серпня 2013 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.08.2013р. до 06.11.2013р. включно у сумі 48218,85грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі з 4.06.2013р. до 5.08.2013р. у сумі 24399,9грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 5000грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» на користь держави судовий збір у сумі 672,4грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 12200 допустити до негайного виконання.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -