інстанції: Олексюк А.В. Провадження №
22-ц/773/874/14 Категорія: 31 Доповідач:
Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді
Завидовської-Марчук О. Г.,

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок вчинення
злочину за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 26 березня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
вчинення злочину, посилаючись на те, що
09 квітня 2010 року відповідачем завдано
йому тілесні ушкодження, внаслідок
чого вироком Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 19 квітня 2011
року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 125 КК
України, ч.1 ст. 164 КК України. Як
зазначив ОСОБА_1 в позовній заяві,
злочином йому завдано моральної шкоди,
яку він оцінив в 15 000 грн. і просив
стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 02 липня 2012 року
позов задоволено частково, стягнуто з
відповідача в користь позивача 5 000 грн.
у відшкодування моральної шкоди,
вирішено питання щодо стягнення
судових витрат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 21 грудня 2012 року
заочне рішення цього ж суду від 02 липня
2012 року скасовано та призначено справу
до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 26 березня 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 5 000
грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 в доход держави 107
грн. 30 коп. судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати, та ухвалити нове про відмову
в позові.

В даному судовому засіданні відповідач
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити.

Позивач і його представник,
заперечуючи апеляційну скаргу, просили
її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач, вина якого у вчиненні
злочину щодо позивача встановлена
вироком суду, повинен відшкодувати
позивачу моральну шкоду на підставі
статей 23, 1167 ЦК України, розмір якої,
виходячи із принципу розумності та
справедливості, визначив в сумі 5000
грн.

Такий висновок суду є правильний і
грунтується на доказах та відповідає
нормам матеріального права.

Судом вірно встановлено, що відповідач
заподіяв позивачу тілесні ушкодження,
з приводу яких він перебував на
лікуванні і зазнав в зв'язку з цим
моральних страждань. Дані обставини
підтверджуються вироком Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 19 квітня 2014 року, яким
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 125 КК
України, ч. 1 ст. 164 КК України та за
сукупністю злочинів призначено
покарання у вигляді 2-х років обмеження
волі. На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_3 звільнено від відбування
призначеного покарання з
встановленням іспитового строку,
тривалістю в 1 рік.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду що
розглядає справу про цивільно-правові
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами та
доповненнями) роз'яснено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» зобов'язано суди застосовувати
при розгляді справ Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод та практику Європейського суду
з прав людини як джерела права.

Відповідно до прецедентної практики
Європейського суду з прав людини, деякі
форми нематеріальної шкоди, включаючи
моральні страждання, за самою їхньою
природою не завжди можна підтвердити
конкретними доказами (рішення у справі
«Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти
Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and
Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року,
серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду
присуджувати грошову компенсацію, якщо
у нього є розумні підстави вважати, що
заявник зазнав моральної травми, яка
потребує такого відшкодування

Так як відповідачем було вчинено
злочин щодо позивача (умисне нанесення
легких тілесних ушкоджень), який був ще
неповнолітнім на той час, вина його у
вчиненні цього злочину встановлена
вироком суду, позивач змушений був
пройти курс лікування, що призвело до
тимчасового порушення звичних норм
його життя, докладенні певних зусиль
для його відновлення, викликало певні
душевні хвилювання, а саме позивач
зазнав страждання через психологічний
стрес, неспокій і пригніченість, які
посилювалися тим, що конфлікт, з
приводу якого йому завдано тілесних
ушкоджень, виник на грунті неприязних
стосунків між його батьком та матір'ю, і
тим, що саме батько завдав йому
тілесних ушкоджень, то з огляду на
вищевикладене, суд першої інстанції
дійшов правильних висновків, що
позивачу, внаслідок неправомірних дій
відповідача, була заподіяна моральна
шкода.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

З огляду на обставини справи, беручи до
уваги вищевказані принципи, які
повинні враховуватись при стягненні
моральної шкоди, колегія суддів вважає,
що визначений судом розмір моральної
шкоди є адекватним нанесеній моральній
шкоді.

Покликання відповідача в скарзі на
складне матеріальне становище не
заслуговують на увагу, оскільки
будь-яких належних доказів на
підтвердження цих обставин відповідач
не надав, а підтвердив, що займається
підприємницькою діяльністю з надання
туристичних послуг і ніхто на його
утриманні на даний час не перебуває.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду.

Рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування чи зміни
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 26 березня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: