Справа № 2/359/93/2014р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 травня 2014р. Бориспільський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого судді
Мельника О.О.

при секретарі
Швачко О.О.,

за участю представників сторін
ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Бориспіль
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Мирненська сільська рада
Бориспільського району Київської
області про визнання заповіту від
15.05.2012р. недійсним, визнання заповіту
від 13.12.2010р. чинним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
зазначеним позовом, і в судовому
засіданні він та його представник
підтримали письмовий текст уточненої
позовної заяви з усними доповненнями
про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна
тітка позивача - ОСОБА_5 13.12.2010р. на ім»я
позивача остання склала заповіт, яким
все своє майно заповіла йому. Після
смерті спадкодавця під час прийняття
спадщини позивач дізнався, що 15.05.2012р.
ОСОБА_5 склала ще один заповіт на ім»я
відповідача ОСОБА_4 Вважають такий
заповіт недійсним з тих підстав, що під
час його укладання померла не могла
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, оскільки, починаючи з
березня 2011 р., перебувала під опікою
стаціонарного відділення
Бориспільського районного
територіального центру соціального
обслуговування, де періодично, її
навідував позивач з сім»єю. Стан
здоров»я померлої був не стійким, вона
поводила себе неадекватно, а тому в
повній мірі не мала власного
волевиявлення на укладення такої
угоди. Дані обставини підтверджуються
як висновком проведеної посмертної
комісійної судово-психіатричної
експертизи, так і даними книги передачі
чергувань медичних працівників, де
щоденно фіксувався стан здоров»я
ОСОБА_5, а також показами працівників
даного закладу. В свою чергу,
відповідач лише 1 раз, тимчасово, з
10.05.2012р. по 30.05.2012р. брала ОСОБА_5 на своє
утримання, і до цього померлу ніколи не
відвідувала. Похованням ОСОБА_5
займався виключено позивач. Тому
просять визнати заповіт від 15.05.2012р.,
складений на ім»я відповідача ОСОБА_4,
недійсним як такий, що укладений в
порушення ст.ст.202,203,215,225, ч.4 ст.1254, ч.2
ст.1257 ЦК України, за відсутності
волевиявлення померлої на вчинення
такого правочину та відновити чинність
попереднього заповіту, складеного
ОСОБА_5 на ім»я позивача.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні позов не визнали,
вважають його безпідставним,
посилаючись на те, що померла не
страждала ніякими психічними та іншими
захворюваннями, була здорова, і в
медичній документації відсутні
відомості щодо наявності у ОСОБА_5
будь-яких захворювань. Остання
впізнавала свої рідних та знайомих, в
т.ч. і відповідачку, яка неодноразово
навідувала її у соціальному Центрі,
забирала її до себе, і під час складання
заповіту усвідомлювала значення своїх
дій. А висновок експерта є недійсним,
оскільки складений з порушенням
Інструкції, на підставі сумнівного
Журналу, без дослідження належної
медичної документації, показів свідків
та спірного заповіту. Крім того,
зазначила, що представник сільради в
судовому засіданні зазначила, що при
оформленні заповіту ОСОБА_5 поводила
себе адекватно та розуміла значення
своїх дій на його укладення. Тому
просили в задоволенні позову
відмовити.

Представник Мирненської сільради
в судовому засіданні пояснила, що при
роз»ясенні змісту заповіту ОСОБА_5 все
розуміла, будь-яких відхилень у стані
здоров»я останньої не було, вона сама
хотіла укласти заповіт, а у секретаря
сільради не має методик виявлення та
визначення психічного стану особи.

Суд, заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши і оцінивши в
сукупності, докази по справі, прийшов
до висновку, що позов обґрунтований та
підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла рідна тітка позивача - ОСОБА_5
Відповідач по справі є племінницею
померлої.

Сторони по справі, прийняли
спадщину після смерті ОСОБА_5, у
встановленому законом порядку,
звернувшись до нотаріуса з
відповідними заявами.

13.12.2010р. ОСОБА_5 був складений
заповіт, що посвідчений секретарем
Мирненської сільської ради Шилофост
К.В. та зареєстрований в реєстрі за № 140,
яким вона все своє майно, де б воно не
було і з чого б воно не складалось, і
взагалі все те, що буде належати їй на
день смерті заповіла позивачу - ОСОБА_3

З 22.03.2011р. по день смерті ОСОБА_5
перебувала на державному забезпеченні
та на постійному місці проживання в
стаціонарному відділенні
Бориспільського районного
територіального центру соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) в АДРЕСА_1.

Починаючи з 01.01.2012р. ОСОБА_5 поводила
себе неадекватно: різки зміни настрою,
порушення сну, безпричинна
роздратованість, прояви страху за своє
життя та бути на самоті, скаржилась на
голоси, які її гукають.

На підставі заяви відповідачки
ОСОБА_4 та заяви за підписом самої
ОСОБА_5, наказом директора
територіального центру № 28-п від
10.05.2012р. ОСОБА_5 було тимчасово знято з
повного державного забезпечення, з
10.05.2012р., в зв»язку з виїздом на канікули
до родичів - до відповідачки ОСОБА_4

Наказом директора територіального
центру № 20-п від 30.05.2012р. ОСОБА_5
зараховано на повне державне
забезпечення в зв»язку з поверненням з
канікул до стаціонарного відділення.

15.05.2012р. ОСОБА_5 був складений
заповіт, що посвідчений секретарем
виконавчого комітету Мирненської
сільської ради Бориспільського району
Київської області Щербиною Н.О. та
зареєстрований в реєстрі за № 63, за
яким одержувачем всього належного
ОСОБА_5 майна є відповідач по справі -
ОСОБА_4

Даний заповіт був складений за
відсутності волевиявлення ОСОБА_5 на
укладення такого правочину, що не
відповідало її внутрішній волі,
оскільки, як вбачається з акту
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 29-ц
від 28.02.2014р., складеного комісією
експертів відділення амбулаторних
судово-психіатричних експертиз
Комунального закладу Київської
обласної ради «Обласне
психіатрично-наркологічне медичне
об»єднання», ОСОБА_5 за життя, в т.ч. і
під час складання даного заповіту, за
своїм психічним станом не могла
розуміти характер та значення своїх
дій, а також керувати ними.

Вищенаведене підтверджується даними
копії заповіту від 13.12.2010р. (а.с.6), копії
наказу № 18-п від 10.05.2012р. про тимчасове
зняття з повного державного
забезпечення ОСОБА_5(а.с.7), копії наказу
№ 20-п від 30.05.2012р. про зарахування на
повне державне забезпечення ОСОБА_5
(а.с.8), копії заяви за підписом ОСОБА_5
від 10.05.2012р. з проханням відпустити її
на канікули до родичів та копії заяви
ОСОБА_4 від 10.05.2012р. з проханням
відпустити ОСОБА_5 на канікули до неї
(а.с.9,11), копії свідоцтва про смерть
ОСОБА_5 (а.с.13), копії витягу про
реєстрацію в Спадковому реєстрі
спадкової справи після смерті
ОСОБА_5(а.с.10), копії спадкової справи №
127 за 2013р. після смерті ОСОБА_5 (а.с.17-22),
копії Книги передачі чергувань
медичних працівників стаціонарного
відділення Бориспільського районного
територіального центру соціального
обслуговування, розпочатої в квітні
2011р. та закінченої 20.08.2012р. (а.с.31-53),
даними акту посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 29-ц
від 28.02.2014р., складеного комісією
експертів відділення амбулаторних
судово-психіатричних експертиз
Комунального закладу Київської
обласної ради «Обласне
психіатрично-наркологічне медичне
об»єднання» ( а.с.71-72), даними копії
спірного заповіту (а.с.77), а також
показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_9 в судовому
засіданні показала, що працює
завідуючою стаціонарного відділення
Бориспільського районного
територіального центру соціального
обслуговування. Померла ОСОБА_5
знаходилась в центрі на державному
забезпеченні з 21.03.2011р. по день смерті,
про що є відповідні відмітки у
внутрішньому журналі, де фіксувався
стан здоров»я осіб, що знаходились під
опікою закладу та проводився облік
відвідувачів таких осіб та відповідно
дати відвідувань, в т.ч. зазначався
період часу, на якій родичі підопічних
тимчасово забирали їх до себе на свята.
Вона неодноразово особисто бачила як
до ОСОБА_5 приїздив позивач із своєю
матір»»ю та забирали ОСОБА_5 до себе на
свята і приблизно через 1 місяць
привозили назад. Відповідачку вона
бачила лише один раз - 3.10.2013р., вже після
смерті ОСОБА_5 Поховання останньої
проводив позивач. Однак, вона
телефонувала відповідачці з приводу
поховання, в свою чергу остання не
приїхала. Телефон вона дізнавалась у
секретаря сільради. Згідно даних
вищевказаного журналу 10.05.2012р. приїхала
відповідачка і забрала ОСОБА_5 до себе,
а 31.05.2012р. привезла назад до центру.
ОСОБА_5 не створювала загрози для
оточуючих, однак прояви неадекватної
поведінки у неї були: вночі у своїй
кімнаті вона світло не виключала,
боялась, що її вб»ють, після приїзду від
відповідачки казала, що її там вбивали,
неодноразово залишали їжу своїй
матері, яка, за її словами, чекала її в
кімнаті.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
показала, що працює діловодом
стаціонарного відділення
Бориспільського районного
територіального центру соціального
обслуговування. З березня 2011р. ОСОБА_5
знаходилась під опікою центру. З
01.01.2012р. ОСОБА_5 почувала себе погано,
були присутні прояви неадекватної
поведінки, страх залишитись однією в
кімнаті, боялась за своє життя. В травні
2012р. відповідачка забирала ОСОБА_5 до
себе, і привезла 31.05.2012р. ОСОБА_5
погоджувалась їхати до відповідачки,
однак, враховуючи особливості її
поведінки, могла поїхати до будь-якої
людини. Після приїзду боялася, казала,
що більше до родичів не поїде.
Похованням ОСОБА_5 займався позивач.

Свідок ОСОБА_11 в суді показала, що
працює старшою медичною сестрою
стаціонарного відділення
Бориспільського районного
територіального центру соціального
обслуговування. До її посадових
обов»язків входить перевіряти стан
здоров»я підопічних, вести Журнал про
стан їх здоров»я. Станом на 31.05.2012р.
ОСОБА_5 знаходилась в поганому стані
здоров»я, була налякана, казала, що її
«запхали в машину», щоб сюди привезти,
була дратівливою, у неї мало місце
порушення сну, їй здавалось, що її хтось
гукає, вона то плакала, то сміялась. ЇЇ
оглядав лікар-терапевт, коли, вона
(свідок) не пам»ятає. ОСОБА_5 були
призначені заспокійливі медичні
препарати.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
показала, що є знайомою відповідачки
ОСОБА_4 Зі слів самої відповідачки,
вона дізналась, що ОСОБА_5 написала на
ім»я ОСОБА_4 заповіт. Вона (свідок)
бачила ОСОБА_5 в 2010-2011р.р. декілька разів
у відповідачки.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
показав, що є чоловіком відповідачки по
справі. У ОСОБА_5 вони з жінкою були в її
день народження ІНФОРМАЦІЯ_2, а 17.03.2013р.
були у ОСОБА_5 останній раз. 15.05.2012р. вони
поїхали і склали в сільраді заповіт.
30.05.2012р. вони привезли ОСОБА_5 до Центру.

Свідок ОСОБА_14 в судовому
засіданні по суті позову нічого не
пояснив.

Твердження представника
відповідачки про те, що померла ОСОБА_5
в момент складання спірного заповіту
не страждала на будь-які захворювання,
в т.ч. і психічні, та про
необ»єктивність висновку експерта, суд
оцінює критично як безпідставне та
таке, що не підтверджується жодним
доказом у справі, в т.ч. і показами
свідків, які були заявлені самим
представником відповідача, а навпаки
спростовується наявними у справі
доказами, зокрема даними заведеного в
квітні 2011р. журналу стаціонарного
відділення Бориспільського районного
територіального центру соціального
обслуговування, де щоденно, починаючи з
вказаного часу, працівниками закладу
фіксувався стан здоров»я осіб, які
перебували під опікою такого центру, а
також показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_12, які, будучи співробітниками
Центру, тривалий час перебували з
ОСОБА_5 в тісному контакті та наглядали
за нею в місці її постійного
проживання, покази яких не суперечать
вказаним у журналі відомостям про стан
здоров»я ОСОБА_5, і є аналогічними та
послідовними, сумніватись в
достовірності та правдивості яких, у
суду підстав не має.

Сам же висновок проведеної
посмертної комісійної експертизи є
об»єктивним, і сумніватись в його
достовірності та об»єктивності у суду
підстав не має, оскільки він складений
у відповідності з чинним
законодавством України на підставі
даних, зазначених у вищевказаному
Журналі, який тривалий час вівся в
закладі, де постійно перебувала
померла, уповноваженими особами, і який
суд оцінює за належний та допустимий
доказ в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України,
враховуючи, що сама представник
відповідачки вказувала у судовому
засіданні на відсутність будь-яких
відомостей в медичній документації
ОСОБА_5 про її хвороби, що виключало
необхідність дослідження як в судовому
засіданні, що вимагала представник
відповідачки, так і при проведенні
експертизи, медичної картки померлої
чи її особової справи.

Посилання представника
відповідача на пояснення секретаря
сільради про те, що ОСОБА_5 під час
укладення заповіту розуміла зміст
такого правочину, суд вважає
безпідставним, за наявності у справі
належних та допустимих доказів, в т.ч.
вищевказаного висновку експерта, за
яким ОСОБА_5 під час складання спірного
заповіту не могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними,
враховуючи, що секретар сільради сама в
судовому засіданні підтверджувала, що
вона не володіє методикою визначення
психічного стану особи.

Відповідно до ст.ст.1233,1234 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт здійснюється
особисто.

За змістом ст.202 ЦК України право
чином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов»язків.
Правочини можуть бути односторонніми
та дво- чи багатосторонніми (договори).
До правовідносин, які виникли з
односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов»язання та про договори, якщо це
не суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину.

Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.1 ст.225 ЦК
України, правочин, який дієздатна особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільна права
або інтереси порушені.

За змістом ч.2 ст.1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Згідно ч.4 ст.1254 ЦК України якщо
новий заповіт, складений заповідачем,
був визнаний недійсним, чинність
попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків
встановлених ст.ст.225 та 231 ЦК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, померла ОСОБА_5 в
момент складання заповіту не розуміла
значення своїх дій та не могла керувати
ними, що підтверджується наявними у
справі доказами в їх сукупності, а
відповідач жодного належного доказу,
який би спростував такий факт, суду не
надала, суд дійшов висновку, що
укладення ОСОБА_5 спірного заповіту не
було вільним і не відповідало волі
померлої, що є підставою для визнання
заповіту від 15.05.2012р. недійсним, як
такого, що укладений в порушення ч.ч.1,3
ст.203 та ч.1 ст. 215 ЦК України.

Разом з тим, суд не вбачає підстав
для відновлення дії попередньо
укладеного заповіту від 13.12.2010р., що в
розумінні ч.4 ст.1254 ЦК України, не
підлягає відновленню, а є чинним після
набуття законної сили даним судовим
рішення.

Оскільки рішення прийнято на
користь позивача, з відповідача слід
стягнути понесені позивачем судові
витрати на користь останнього.

Керуючись ст.202, ч.ч.1,3 ст. 203, ч.1 ст.215,
ч.1 ст.225, ст.ст.1233,1234, ч.2 ст.1257, ч.4 ст.1254 ЦК
України, ст.ст.8, 10, 11, 60, 62-64, 212-215 ЦПК
України,

суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати заповіт на все майно ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3народження від 15.05.2012р.,
посвідчений секретарем Мирненської
сільської ради та зареєстрований в
реєстрі за № 63 - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
229 грн. 40 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Бориспільський міськрайсуд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя О.О.Мельник