Справа № 461/100/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3565/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Левика Я.А.,

секретаря - Іванової
О.О.,

з участю:
ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
31 березня 2014 року у справі за позовом
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_2,
треті особи: Львівське комунальне
підприємство «Снопківське», Львівська
міська рада про виселення та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Львівської міської ради, Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради про визнання приміщення
квартири АДРЕСА_1 таким, що не
відповідає вимогам ст. 50 ЖК України,-

в
с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 31 березня 2014 року позов
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради задоволено.
Вирішено виселити ОСОБА_2 з незаконно
займаного ним житлового приміщення
АДРЕСА_2 у приміщення квартири АДРЕСА_1
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Галицької
районної адміністрації витрати з
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи в розмірі 07 гривень 50
копійок.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, просить
його скасувати з підстав неповного
з»ясування обставин, які мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
первісного позову та задовольнити його
позов.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
суд не дав належної оцінки рішенню №539
від 10 липня 1973 року, на підставі якого
він був поселений в квартиру АДРЕСА_2 та
проживає на сьогоднішній день. Вважає
висновок суду про те, що він проживає в
квартирі АДРЕСА_1 таким, що не
відповідає дійсним обставинам справи,
оскільки ця квартира не відповідає
санітарно-технічним вимогам, які
ставляться до благоустроєного житла, а
саме, в ній відсутня можливість
влаштування санвузла. Апелянт
зазначає, що Львівська міська рада,
надаючи йому квартиру АДРЕСА_1
приховала недоліки цієї квартири,
оскільки в технічному паспорті
вказувалось, що квартира обладнана
водопроводом (холодним, гарячим),
каналізацією, а коли він розробив
проект влаштування вигод у квартир, то
з»ясувалось, що це технічно не можливо
зробити. Вважає необґрунтованою судом
відмову у задоволенні його зустрічного
позову.

В судове засідання інші учасники
судового розгляду не з»явились, хоча
про час і місце розгляду справи були
повідомлені у встановленому
процесуальним законом порядку,
клопотань про відкладення розгляду
справи від них не надходило, а тому
розгляд справи в апеляційному суді
проведено відповідно до вимог ч.2 ст.305
ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони апелянта в підтримання
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира №8, з
якої Галицька районна адміністрація
просить виселити відповідача ОСОБА_4,
розташована в горищному приміщенні
будинку АДРЕСА_2 і складається з однієї
кімнати житловою площею 9,0 кв.м., без
кухні та комунальних вигод (а.с.11, 131 т.1).

Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної ради депутатів
трудящих №539 від 10 липня 1973 року ОСОБА_4
було дозволено тимчасово проживати в
цій квартирі до одержання службової
квартири (а.с.61 т.1).

Рішенням Львівської міської ради №440
від 06 червня 2003 року (а.с.19 т.1) ОСОБА_4 на
підставі його заяви, як черговику за
місцем проживання з 1972 року №960, з метою
тимчасового поліпшення житлових умов
без зняття з квартирного обліку, було
надано квартиру АДРЕСА_1 яка
складається з однієї кімнати житловою
площею 24,90 кв.м., без кухні та
комунальних вигод (а.с.21 т.1).

На підставі вказаного вище рішення
ОСОБА_4 12 червня 2003 року було видано
ордер №002715 (а.с.220 т.1).

З 01 липня 2003 року ОСОБА_4 прописався в
наданій йому квартирі, знявшись з
реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.11, 12
т.1), яку він зобов»язаний був
вивільнити у зв»язку з наданням
квартири АДРЕСА_1

У відповідності до ст.58 ЖК України, на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
Ради видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане
жиле приміщення.

У відповідності до п.64 "Правил обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, і надання їм жилих
приміщень в Українській РСР",
затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР і
Української республіканської ради
професійних спілок від 11 грудня 1984 року
№470 (із змінами), громадяни, відносно
яких прийнято рішення про надання
жилого приміщення, дають письмове
зобов"язання про звільнення займаного
жилого приміщення в будинку державного
або громадського фонду чи в будинку
житлово-будівельного кооперативу (за
винятком тих, кому жиле приміщення
належить на праві приватної власності).

З урахуванням того, що ОСОБА_4 спірна
квартира була надана тимчасово без
видачі ордеру, який згідно із ст.58 ЖК
України є єдиною підставою для
вселення в надане жиле приміщення, і
він її зобов»язаний був звільнити при
наданні йому у встановленому порядку
квартири як черговику, однак, отримавши
квартиру, в добровільному порядку не
звільняє займаного ним жилого
приміщення квартири АДРЕСА_2, колегія
суддів погоджується з висновком суду
про наявність підстав для його
виселення згідно з вимогами ст.109 ЖК
України.

Доводи апелянта про те, що надана йому
квартира не відповідає вимогам ст.50 ЖК
України, не мають правового значення
для вирішення даного спору, оскільки
він погодився на надання йому такої
квартири (в рішенні було вказано, що
квартира без кухні і без вигод) без
зняття його з квартирного обліку, що
узгоджується з нормою пункту 54
вказаних вище "Правил обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, і надання їм жилих приміщень…", а
питання надання житла черговикам у
встановленому законом порядку є
компетенцією міської ради, а не суду.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив фактичні
обставини справи, давши належну
правову оцінку доказам, які є в
матеріалах справи, застосував
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, під час розгляду справи
не допустив порушень процесуального
закону, які б були підставою для зміни
чи скасування рішення, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 31 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
________________Бойко С.М.

Судді:
________________Береза В.І.

________________ Левик Я.А.