Провадження №2/761/4207/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:
Маліновської В.М.

при секретарі:
Нечипорук А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Києва
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м.Києві, про звільнення майна
з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 (Позивач)
звернувся до Шевченківського
районного суду м.Києва з позовом до
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м.Києві (Відповідач), про
звільнення майна з-під арешту, в якому
просив звільнити з-під арешту належну
йому майно, а саме: АДРЕСА_1, накладений
державним виконавцем постановою від
19.11.2007 року, судові витрати покласти на
Відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
він є власником 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло від
04.11.1992р. Під час оформлення спадщини на
майно свого батька - ОСОБА_2, Позивач
дізнався, що на все його майно та майно
його батька накладено арешт
відповідачем згідно з постановою від
19.11.2007р. по виконанню виконавчого листа
№ 2-618 від 05.04.1985р., виданого Радянським
районним судом м. Києва. Як вбачається з
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 19.11.2007р державним виконавцем
Шевченко С.П. Відповідача при
примусовому виконанні виконавчого
листа № 2-618, виданого 05.04.1985р.
Радянським районним судом м. Києва про
стягнення аліментів з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3, накладено арешт на все
майно та заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, що
належить Позивачу. Згідно листа
державної виконавчої служби № 1/7 від
10.12.2013р. та № 1/7 від 12.02.2014р. вбачається,
що у Відповідача відсутнє виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа № 2-618 від 05.04.1985р. та неможливо
надати відповідні документи цього
провадження з причин закінчення
строків давності. Позивач зазначив, що
зі змісту постанови про арешт майна
боржника вбачається, що вона винесена
на виконання виконавчого листа № 2-618,
виданого 05.04.1985р. Радянським районним
судом м. Києва, в той час, як на момент
видачі виконавчого листа Позивачу
виповнилось 12 років, що унеможливлює
стягнення з нього аліментів. З листів
відповідача вбачається, що 15.10.2012р.
державним виконавцем, керуючись п. 8 ч.1
ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження», винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, яку разом з оригіналом
виконавчого листа повернуто заявнику,
з чого випливає, що виконавче
провадження, відкрите у 2007 році, в
рамках якого була винесена оскаржувана
постанова від 19.11.2007р. було закінчено, а
відтак накладений арешт на майно
Позивача повинен бути скасований.

В судовому засіданні Позивач підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Крім того, в судовому засіданні була
допитана як свідок колишня дружина
Позивача - ОСОБА_3, яка повідомила суду,
що зверталась до Шевченківського
районного суду м.Києва з позовом до
Позивача про стягнення аліментів на
утримання дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1. У
подальшому було відкрито виконавче
провадження, аліменти були частково
сплачені, приблизно на початку 2013 року
вона (ОСОБА_3) написала заяву про
відмову від аліментів і подала їх до
ВДВС, усі документи залишились у
Відповідача, претензій до Позивача
вона не має. Вважала, що на даний час
виконавче провадження закрито. (а.с.25-26).

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином, подав суду заяву, в якій просив
розглядати справу за відсутності
представників Відповідача (а.с.29).

Суд вважає за можливе розглядати
справу за відсутності Відповідача, на
підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовна заява
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що Позивач разом з
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є власниками в рівних
долях квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 04.11.1999р.,
виданого Радянською районною
державною адміністрацією згідно з
розпорядженням (наказом) від 04.11.1999р. №
21454 (а.с.11).

Постановою про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
державного виконавця Шевченко С.П. ВДВС
Шевченківського РУЮ від 19.11.2007р. при
примусовому виконанні виконавчого
листа № 2-618, виданого 05.04.1985р.
Радянським районним судом м. Києва про
стягнення аліментів з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3, з метою забезпечення
повного виконання виконавчого
документа, накладено арешт на все
майно, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
та заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна, що належить
останньому (а.с.10).

З Листа ВДВС Шевченківського РУЮ у м.
Києві № 1/7 від 10.12.2013р. вбачається, що
станом на 10.12.2013р. на виконанні у ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві не
перебуває виконавче провадження про
стягнення з Позивача на користь ОСОБА_6
аліментів, а 15.10.2012р. державним
виконавцем, керуючись п. 8 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження», винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, яку разом з оригіналом
виконавчого листа повернуто заявнику
(а.с.8).

Відповідно до Листа ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві № 1/7 від
12.02.2014р. Позивача повідомлено, що надати
копію заяви ОСОБА_3 про відмову від
аліментів не виявляється можливим,
оскільки остання була передана для
розгляду головному державному
виконавцю Шевченко С.П., який 27.11.2013р.
звільнився з відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.
Києві. Разом з тим, Відповідач
повідомив Позивача, що надати
інформацію про арешт, накладений у 2007
році на нерухоме майно останнього не
виявляється можливим, оскільки
відповідно до п.9.9. Порядку роботи з
документами в органах державної
виконавчої служби строк зберігання
завершених виконавчих проваджень,
переданих на зберігання, становить три
роки, крім виконавчих проваджень,
завершених за постановами про
накладення адміністративного
стягнення, строк зберігання яких
становить один рік (а.с.9).

Колишня дружина Позивача - ОСОБА_3,
раніше - ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про зміну імені, виданим
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Києво-Святошинського
районного управління юстиції у
Київській області від 19.11.2011р. (а.с.24), в
судовому засіданні повідомила суду, що
зверталась до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
Позивача про стягнення аліментів на
утримання спільної дитини - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від
30.09.1994р. (а.с.20). Окрім того, ОСОБА_3
повідомила суду, що приблизно на
початку 2013 року вона написала заяву про
відмову від аліментів, усі документи
залишились у ВДВС, на день слухання
справи претензій до Позивача вона не
має. Була переконана, що виконавче
провадження закрито.

З наведеного, суд дійшов висновку, що
виконавче провадження в рамках, якого
була винесена постанова про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 19.11.2007р. було
закінчено, що підтверджується
матеріалами справи, а тому арешт
накладений на майно боржника підлягає
скасуванню.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що судове рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Стаття 14 ЦПК України
передбачає, що судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження" (далі Закону)
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу". Згідно ч. 1 ст. 11 Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, державний виконавець: - здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (далі - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом; - надає сторонам
виконавчого провадження та їх
представникам можливість ознайомитися
з матеріалами виконавчого провадження;
- розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання; - заявляє в
установленому порядку про самовідвід
за наявності обставин, передбачених
цим Законом; - роз'яснює сторонам їхні
права і обов'язки.

Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно ст. 37 Закону України «Про
виконавче провадження», в редакції
чинній на час винесення постанови про
арешт майна боржника від 19.11.2007р.,
виконавче провадження підлягає
закінченню у випадках: 1) визнання
відмови стягувача від примусового
виконання рішення суду; 2) визнання
судом мирової угоди між стягувачем і
боржником про закінчення виконавчого
провадження; 3) смерті або оголошення
померлим стягувача чи боржника,
визнання безвісно відсутнім боржника
або стягувача, ліквідації юридичної
особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; 4) скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), яке підлягало
виконанню на підставі виконавчого
документа, або визнання судом
виконавчого документа таким, що не
підлягає виконанню; 5) письмової
відмови стягувача від одержання
предметів, вилучених у боржника при
виконанні рішення про передачу їх
стягувачеві, або знищення речі, яка
мала бути передана стягувачеві в
натурі; 6) закінчення передбаченого
законом строку для даного виду
стягнення; 7) передачі виконавчого
документа ліквідаційній комісії у
разі ліквідації боржника - юридичної
особи або арбітражному керуючому у
разі визнання боржника банкрутом; 8)
фактичного повного виконання рішення
згідно з виконавчим документом; 9)
повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), які видали
виконавчий документ, або на письмову
вимогу стягувача; 10) направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби; 11) повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадової особи), які видали
виконавчий документ, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
76 цього Закону; 12) якщо рішення
фактично виконане, відповідно до
пункту 8 частини першої цієї статті,
під час виконання рішення
Європейського суду з прав людини.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у 3-денний строк
надсилається сторонам та суду або
іншому органу (посадовій особі), які
видали виконавчий документ.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
закінчення виконавчого провадження
згідно із статтею 37 цього Закону, крім
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого органу
державної виконавчої служби;
повернення виконавчого документа
стягувачу згідно із статтею 40 цього
Закону; повернення виконавчого
документа до суду або іншого органу
(посадовій особі), який його видав,
згідно із статтею 40-1 цього Закону,
припиняється чинність арешту майна
боржника, скасовуються інші
здійснені державним виконавцем
заходи примусового виконання рішення,
а також провадяться інші дії,
необхідні у зв'язку з завершенням
виконавчого провадження. Завершене
виконавче провадження не може бути
розпочате знову, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем був накладений
арешт на майно боржника, у постанові
про закінчення виконавчого
провадження, повернення виконавчого
документа стягувачу або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, державний виконавець
зазначає про скасування арешту,
накладеного на майно боржника.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що при закінченні
виконавчого провадження по стягненню з
Позивача аліментів на утримання
неповнолітньої дитини на користь
ОСОБА_3, державним виконавцем було
порушено вимоги ст. 38 Закону України
«Про виконавче провадження», та в
постанові про закінчення виконавчого
провадження, не було зазначено про
скасування арешту, накладеного на
майно боржника у виконавчому
провадженні, а тому права Позивача
підлягають поновленню шляхом зняття
арешту з майна останнього, а саме з
АДРЕСА_3, накладеного постановою
державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченка
С.П. від 19.11.2007р.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 2,6,11,37,38 Закону України «Про
виконавче провадження», та керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 88, 174, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223,
294, 296 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.Києві,
про звільнення майна з-під арешту, -
задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_4,
накладений постановою державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.Києві
Шевченка С.П. від 19 листопада 2007року.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
Шевченківський районний суд м.Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: