Справа № 407/2002/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року Антрацитівський
міськрайонний суд Луганської області
в складі

головуючого судді
Філіпенко Л. П.

при секретарі
Толоковій Г.Г.

розглянувши у відкритому попередньому
судовому засіданні у залі суду
м.Антрацит цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі - продажу дійсним,
третя особа на стороні позивача -
ОСОБА_3

В С Т А Н О В И
В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі -
продажу дійсним, третя особа на стороні
позивача - ОСОБА_3 В обґрунтування
позову ОСОБА_1 посилається на те, що він
та його дружина - ОСОБА_4 купили у у
ОСОБА_2, яка є єдиним спадкоємцем
власника житлового будинку АДРЕСА_1
після смерті її чоловіка ОСОБА_5, якій
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, житловий будинок,
підписав письмовий договір купівлі -
продажу, крім того відповідачка на
підтвердження отримання грошей за
проданий будинок в сумі 30000 гривень,
надала ОСОБА_1 розписку. Усі разом вони
двічі приїжджали до міста Антрацит з
метою письмового укладення та
нотаріального посвідчення договору
купівлі - продажу житлового будинку,
але у зв'язку великими чергами до
нотаріусу, договір купівлі - продажу
одразу вони у строк згідно договору,
тобто до 1 листопада 2013 року не уклали,
домовилися перенести цю процедуру на
наступне. В цей час з різко погіршавши
станом здоров'я ОСОБА_2 та її віком - їй
майже 70 років вона має намір виїхати до
дочки в Росію, і повідомила нас, що
оформити угоду в нотаріуса вона не має
можливості, оскільки після
виготовлення технічного паспорта
будинку по її замовленню виявилося, що
будинок зареєстрований за її чоловіком
площею жилою 12, 5 кв.м. і в самому
договорі не зазначені службові й
надвірні будівлі, а в цей час загальна
площа будинку у зв'язку з його
перебудовою становить 56,7 кв.м., а
житлова - 40 кв.м. За існуючими правилами
право власності за померлим визнати не
можливо, у зв'язку з цим вона не може
отримати свідоцтво про спадщину. Однак
відповідачка постійно проживала зі
спадкодавцем однією сім'єю, у вказаному
будинку, вона фактично прийняла
спадщину. Той факт, що вона фактично
прийняла спадщину згідно ст.ст. 1261, 1268
Цивільного кодексу, дає її підстави
вважати себе власницею цього житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, оскільки згідно статті 1261
Цивільного кодексу України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, подружжя та
батьки, а інших спадкоємців не має. Тому
ОСОБА_1 просить визнати за ним право
власності на житлової будинок з
господарськими будівлями та спорудами
за адресою АДРЕСА_1.

У судове засідання сторони не
з'явилася, просять розглянути справу за
їх відсутністю, ОСОБА_1 та ОСОБА_4
позовни вимоги підтримують, просить їх
задовольнити, ОСОБА_2 позов визнала
(а.с. 25-27).

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає вимоги ОСОБА_1 підлягаючими
задоволенню.

При цьому суд виходить із
диспозитивності прав сторін, що згідно
зі ст. 10 ЦПК України, обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом загальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність та
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При досліджені і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Крім того, згідно
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на основу своїх вимог
або заперечень.

Судом установлено, що дійсно чоловік
(а.с.7) відповідачці - ОСОБА_5, якій помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), був власником
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами за адресою
АДРЕСА_1, що належав йому згідно
договору купівлі - продажу, якій
нотаріально засвідчений секретарем
виконкому Іванівської селищної ради
Антрацитівського району 25 липня 1968
року, реєстр № 110 (а.с. 28-29), цей договір
був зареєстрований БТІ м. Красний Луч 16
вересня 1968 року (а.с.30).

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців), а відповідно
зі ст. 1218 цього Кодексу до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Тобто відповідачка дійсно є єдиним
спадкоємцем житлового будинку після
смерті свого чоловіка - ОСОБА_5, з якої
вона постійно проживала разом.

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу
України спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцю з
часу відкриття спадщини.

Згідно пункту 13 Постанови Пленуму ВСУ
від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» з
підстав недодержання вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
нікчемними є тільки правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма частини другої
статті 220 ЦК не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до статей
210 та 640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

При розгляді та них справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину. У зв'язку з недодержанням
вимог закону про нотаріальне
посвідчення правочину договір може
бути визнано дійсним лише з підстав,
встановлених статтями 218 та 220 ЦК
України.

Частина 2 статі 218 ЦК України
передбачає: якщо правочин, для якого
законом встановлена його недійсність у
разі недодержання вимоги щодо
письмової форми, укладений усно і одна
із сторін вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання; такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Відповідно до статі 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність права
власності не встановлена судом.

5 липня 2013 року позивач за згодою
дружини купив у ОСОБА_2 цей житловий
будинок, яка на підтвердження
отримання грошей за проданий будинок в
сумі 30000 грн. надала йому розписку та
передала будинок згідно акту (а.с.16-19),
але дійсно будинок зареєстрований за
її чоловіком площею жилою 12, 5 кв.м. без
службових й надвірних будівель, а в цей
час загальна площа будинку у зв'язку з
його перебудовою становить 56,7 кв.м., а
житлова - 40 кв.м., є також літня кухня
«Б», гараж «В», сараї «Г», душ «Д»,
погріб «Пг», споруди № 1-5, однак за
існуючими правилами право власності за
померлим на них визнати не можливо, у
зв'язку з цим ОСОБА_2 не може отримати
свідоцтво про спадщину.

Тому суд вважає, що сукупність доказів
по справі вірогідно підтверджує, що
визнання за ОСОБА_1 права власності на
житлової будинок з господарськими
будівлями та спорудами за адресою
АДРЕСА_1 є законним та обгрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10,11,60,212-215,224-233,294 ЦПК України, ст.2,
15, 220,328, 640, 1218, 1261,1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі - продажу дійсним,
третя особа на стороні позивача -
ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІК НОМЕР_1 право
власності на житлової будинок літер "А"
з тамбуром літер «а» жилою площею 40,0
кв. м., загальною площею 56,7кв. м., з
належними до нього господарськими
будівлями та спорудами: літня кухня
«Б», гараж «В», сараї «Г», душ «Д»,
погріб «Пг», споруди № 1-5, за адресою
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Антрацитівський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь в
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Антрацитівського

міськрайонного суду
Л. П. Філіпенко