АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4185/14
Головуючий1 інстанції -
Справа № 646/702/14-ц
Доповідач - Овсяннікова
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко
І.С.

при секретарі - Нестерцової І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково - виробниче
підприємство «Металокомплект» на
рішення Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 23 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково - виробниче
підприємство «Металокомплект» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати, середнього заробітку
та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Науково -
виробниче підприємство
«Металокомплект» про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати,
середнього заробітку та моральної
шкоди.

В обґрунтування позову вказав, що він
працював на підприємстві на посаді
головного інженера і одночасно є одним
із засновників даного підприємства.

Відповідно до наказу № 106-К від 24 грудня
2013 року його було звільнено з займаної
посади на підставі п.4 статті 40 КЗпП
України, в зв'язку з порушенням
трудової дисципліни - прогул.

Своє звільнення вважає незаконним,
оскільки хоча і відлучався 02 грудня 2013
року з підприємства, однак з робочих
питань, а саме: зустрічався з митним
брокером ОСОБА_3 для підготовки митного
оформлення продукції підприємства,
отримання митних документів та
дизайнером ТОВ «Видавництво ЛІГА-ДРУК»
- для редагування інформації та
буклетів підприємства.

Зазначає, що о 15 годині 55 хвилин 02
грудня 2013 року знаходився на своєму
робочому місці. Вказує, що наступного
дня - 03 грудня 2013 року на протязі всього
робочого дня директор ОСОБА_5 не ставив
йому жодного питання щодо його
відсутності 02 грудня 2013 року і лише 24
грудня 2013 року після розмови з ОСОБА_5
при вирішенні одного конфліктного
виробничого питання останній приніс
йому наказ про звільнення.

Звернувшись до бухгалтерії про
ознайомлення з актом, що став підставою
для звільнення, йому його не надали,
оскільки, як він вважає, з причин його
не існування на той момент.

25 грудня 2013 року він звернувся з заявою
до інспекції з праці в зв'язку з грубим
порушенням законодавства при його
звільненні.

Позивач просить поновити його на
роботі ТОВ «НВП «Металокомплект» на
посаді головного інженера; стягнути
невиплачену заробітну плату за 02
грудня 2013 року; середній заробіток за
час вимушеного прогулу до моменту
поновлення на роботі; відповідно до ст..
237-1 КЗпП України стягнути на його
користь відшкодування моральних
збитків, до яких призвело незаконне
звільнення, в розмірі 15 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
просили суд їх задовольнити.

На заперечення представника
відповідача стосовно пропуску строку
звернення до суду, визначеного статтею
233 КЗпП України, пояснили , що позивач
разом зі своєю сім'єю перебував за
межами міста Харкова, оскільки у нього
існували побоювання за свою безпеку та
безпеку своєї сім'ї.

В підтвердження цього надав до суду
витяг з кримінального провадження,
відкритого за його заявою.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав. Просив суд
відмовити в його задоволенні,
пояснюючи суду, що позивача було
звільнено законно в зв'язку з
порушенням ним трудової дисципліни
скоєння прогулу.

Вказував на те, що раніше позивач також
порушував трудову дисципліну і до
нього застосовувались дисциплінарні
стягнення у виді догани.

Зазначив, що лист інспекції з праці
ними оскаржується до вищого органу.

Рішенням Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 23 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді
головного інженера ТОВ «НВП
«Металокомплект».

Стягнуто з ТОВ «НВП «Металокомплект»
на користь ОСОБА_2 5000,00 гривень (п'ять
тисяч гривень) в рахунок відшкодування
моральної коди.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «НВП «Металокомплект»
судовий збір в дохід держави в розмірі
203,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ
«НВП «Металокомплект» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове , яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, оскільки судом при
постановленні рішення були неповно
з'ясовані всі обставини справи, надані
суперечливі висновки та порушені норми
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з тих обставин, що
його звільнено незаконно і він
підлягає поновленню на роботі.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи 30 травня 2008 року
ОСОБА_2 прийнято на роботу до ТОВ «НВП
«Металокомплект» на посаду головного
інженера згідно наказу № 24-К.

24 грудня 2013 року його звільнено з
посади по п.4 ст.40 КЗпП України за
прогул, вчинений 02 грудня 2013 року (наказ
« 106-к від 24 грудня 2013 року).

Відповідно до вимог п.4 ст.40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів» при
розгляді позовів про поновлення на
роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП
України, суди повинні виходити з того,
що передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин
(наприклад, у зв'язку з поміщенням до
медвитверезника, самовільне
використання без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки, залишення роботи до
закінчення строку трудового договору
чи строку, який працівник зобов'язаний
пропрацювати за призначенням після
закінчення вищого чи середнього
спеціального учбового закладу).

Поновлюючи ОСОБА_2 на роботі суд
обґрунтовано вважав, що прогулу ним
вчинено не було.

В наказі про звільнення ОСОБА_2
зазначено, що його звільнено за прогул
02 грудня 2013 року.

В акті про відсутність працівника
на робочому місці від 02 грудня 2013 року
зазначено, що 02 грудня 2013 року ОСОБА_2
був відсутній на робочому місці з 10.00
години до 13.00 години та з 15.00 години до
кінця робочого дня в загальній
кількості 3 години 30 хвилин.

Як зазначив представник відповідача в
суді апеляційної інстанції з 13.00 години
до 15.00 години ОСОБА_2 був присутнім на
роботі, а з 15.00 години до кінця робочого
дня, а це, як він вказує, до 15 години 30
хвилин, що і становить 3 години 30 хвилин
(з 10.00 години до 13.00. години та з 15.00
години до 15.30) був відсутній.

Між тим, позивачем надано належні та
допустимі докази, що з 10.00 години до 13.00
години він знаходився разом з
менеджером ОСОБА_6 у митного брокера
ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Посилання відповідача, що вирішення
митних питань не входить до посадових
обов'язків ОСОБА_2 і у його знаходженні
у митного брокера не було потреби
обґрунтовано не прийнято судом першої
інстанції і не приймається судовою
колегією.

Представником відповідача не
заперечується, що ОСОБА_6 займалася
митними питаннями.

ОСОБА_2 зазначив, що вирішував у митника
саме ті питання, які стосуються його
обов'язків як головного інженера.

Відносно знаходження з 14.00 години до 15.30
години в ТОВ «Видавництво Ліга Друк»
ОСОБА_2 також надано підтвердження.

Відсутність будь - яких відносин ТОВ
«НВП «Металокомплект» та ТОВ
«Видавництво Ліга Друк»
спростовується наявними в матеріалах
справи доказами, а саме: рахунком -
фактурою від 13 вересня 2013 року ;
видатковою накладною від 25 жовтня 2013
року та іншими.

Відносно складеного акту про
відсутність ОСОБА_2 на роботі судом
першої інстанції були допитані у
якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, які пояснили , що 02 грудня 2013
року біля 13.00 години їх викликав до себе
в кабінет директор підприємства ОСОБА_5
і зазначив, що ОСОБА_2 на роботі немає,
про що слід скласти акт. Той факт, що
ОСОБА_2 відсутній на роботі з 10.00 години
вони довідалися зі слів ОСОБА_5 біля 13.00
години.

За таких обставин суд прийшов до
обґрунтованого висновку щодо
необхідності поновлення ОСОБА_2 на
роботі.

Відповідає вимогам ст..237-1 КЗпП України
і рішення суду у частині відшкодування
моральної шкоди.

Позивач певний час не працював;
звільнення з роботи примусило його до
зміни звичних умов життя.

Що стосується питання пропуску
позивачем строку звернення до суду за
захистом своїх прав, то колегія
виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

ОСОБА_2 отримав копію наказу про
звільнення 24 грудня 2013 року ; до суду з
позовом звернувся 30 січня 2014 року,
тобто з пропуском 5 днів.

Як зазначає ОСОБА_2 він з 26 грудня 2013
року був вимушений виїхати з сім'єю з
міста Харкова і повернувся тільки 28
січня 2014 року, оскільки, 26 грудня 2013
року відносно нього скоєно
кримінальний злочин , про який він
повідомив міліцію 28 січня 2014 року
(а.с.88).

Колегія вважає поважними такі
обставини і вважає, що такий строк
поновлено обґрунтовано.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
встановлені статтями 228, 223 КЗпП ( 322-08
) строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк.
Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк
поширюється на всі випадки звільнення
незалежно від підстав припинення
трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у
позові може бути відмовлено з цих
підстав.

Оскільки, при пропуску місячного і
тримісячного строку у позові може
бути відмовлено за безпідставністю
вимог, суд з'ясовує не лише причини
пропуску строку, а всі обставини
справи, права і обов'язки сторін.

За таких обставин посилання
представника відповідача на
необхідність подання окремої заяви з
цього приводу, розгляду цього питання
відповідно до вимог ст.73 ЦПК України та
ухваленням про це окремої ухвали -
безпідставне.

Рішення ухвалено з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317,319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Науково -
виробниче підприємство
«Металокомплект» - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 23 квітня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення , однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: