АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/15/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Орендарчук М.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Міщенко С. В. РІШЕННЯ
29 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМіщенко С. В. суддівМагда Л.
Ф. , Сіренко Ю. В. при секретаріВоропай
О.В., Бурдуковій О.В., Бражнюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_8 на рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 08 жовтня 2010 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_9
до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37,
ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41,
ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45,
ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49,
ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53,
ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57,
ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61,
ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65,
ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69,
ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73,
ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77,
ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81,
ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85,
ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89,
ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93,
ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97,
ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101,
ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105,
ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109,
ОСОБА_110, ОСОБА_8, ОСОБА_111, ОСОБА_112,
ОСОБА_113, ОСОБА_114, ОСОБА_115, ОСОБА_116,
ОСОБА_117, ОСОБА_118, ОСОБА_119, ОСОБА_120,
ОСОБА_121, ОСОБА_122, ОСОБА_123, ОСОБА_124,
ОСОБА_125, ОСОБА_126, ОСОБА_127, ОСОБА_128,
ОСОБА_129, ОСОБА_130, ОСОБА_131, ОСОБА_132,
ОСОБА_133, ОСОБА_134, ОСОБА_135, ОСОБА_136,
ОСОБА_137, ОСОБА_138, ОСОБА_139, ОСОБА_140,
ОСОБА_141, ОСОБА_142, ОСОБА_143, ОСОБА_144,
ОСОБА_145, ОСОБА_146, ОСОБА_147, ОСОБА_148,
ОСОБА_149, ОСОБА_150, ОСОБА_151, ОСОБА_152,
ОСОБА_153, ОСОБА_154, ОСОБА_155, ОСОБА_156,
ОСОБА_157, ОСОБА_158, ОСОБА_159, ОСОБА_160,
ОСОБА_161, ОСОБА_162, ОСОБА_163, ОСОБА_164,
ОСОБА_165, ОСОБА_166 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
в с т а н о в и л а :
У жовтні 2010 року ОСОБА_9 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
інших 156-ти осіб про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
Обґрунтовуючи позов зазначав, що
згідно свідоцтв про право власності на
майновий пай (серія ЧЕ-ХVІ № 632318, видане
26.03.2010 року; серія ЧЕ-ХVІ № 630351, видане
11.05.2010 року; серія ЧЕ-ХVІ № 630355, видане
18.05.2010 року; серія ЧЕ-ХVІ № 630357, видане
11.06.2010 року) члена колективного
сільськогосподарського підприємства
(майновий сертифікат), виданих
Шельпахівською сільською радою
Христинівсього району Черкаської
області , він має право на 24,1% пайового
фонду майна КСП «Перемога» , що
дорівнює 993 940грн., яке знаходиться в с.
Шельпахівка, Христинівського району,
Черкаської області , згодом
реорганізованого в Приватно-орендне
сільськогосподарське підприємство
«Перемога», після ліквідації якого,
його правонаступником став
Сільськогосподарський виробничий
кооператив «Шельпахівське».
Відповідно до розписок ОСОБА_9 у
відповідачів придбав майнові паї члена
КСП «Перемога» на загальну суму 1 147 551
Рішенням загальних зборів членів СВК
«Шельпахівське» від 25.12.2009 року ОСОБА_9
на йогоі майнові права було виділено
будівлі на загальну суму 2 262 379 грн.. Які
він відповідно до акту
приймання-передачі від 04.07.2010 року
прийняв у своє володіння, провів в них
ремонт та використовує дані приміщення
для господарської діяльності.

Але під час виготовлення
Христинівським відділком
Черкаського об'єднаного бюро
технічної інвентаризації технічної
документації, а саме інвентаризаційних
справ , , позивачу повідомили, що
право власності на дані споруди
належним чином за ним зареєстровано
бути не може , оскільки КСП «Перемога»
(попередній власник) вже ліквідоване.

Тому, враховуючи, що умови договору між
ним та відповідачами про
купівлю-продаж даного майна виконані в
повному обсязі , а сторони домовилися
щодо всіх істотних умов даного
договору, але відповідачі ухиляються
від нотаріального посвідчення цих
угод, ОСОБА_9 просив суд ухвалити
рішення, яким визнати договори
купівлі-продажу майнових паїв
члена КСП «Перемога» укладеними.

Визнати за ОСОБА_9 право власності на:

- майновий комплекс МТФ
(молочно-товарна ферма), розташований
по

АДРЕСА_1;

- овочесховище, розташоване по
АДРЕСА_2;

- майновий комплекс СТФ, що знаходиться
по АДРЕСА_3;

- машино-тракторний парк, що
знаходиться по АДРЕСА_4;

- адмінкорпус, що знаходиться по
АДРЕСА_5;

- майновий комплекс - будівельна
бригада, що знаходиться по АДРЕСА_6;

- контору, що розташована по АДРЕСА_7;

- майновий комплекс - столова, що
знаходиться по АДРЕСА_8;

- майновий комплекс - зерносклади, що
розташований по АДРЕСА_9;

- майновий комплекс -
гусеферма-свинарник, що знаходиться по
АДРЕСА_10;

- темник, що знаходиться по АДРЕСА_11.

Рішенням Христинівського районного
суду Черкаської області від 08 жовтня
2010 року позов задоволено повністю.

Визнано договори купівлі-продажу
майнових паїв КСП «Перемога», укладені
між ОСОБА_9 та відповідачами - дійсними.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на
нерухоме майно , що розташоване в
с.Шельпахівка та належало
реорганізованому КСП «Перемога».

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_8 подала апеляційну
скаргу, обґрунтовуючи яку, зазначала,
що розгляд справи районним судом було
проведено з порушенням норм
процесуального законодавства,
оскільки їй та решті відповідачам по
справі копії позовних заяв з додатками
суд не направляв, про дату, час та
місце слухання справи судом не
повідомлялось , та не направлялось
судове рішення. А про те, що її судом на
користь позивача було позбавлено
права власності у майні
реорганізованого КСП «Перемога» вона
не знала. При цьому під час розгляду
справи судом в не повній мірі
з'ясовано та доведено обставини, які
мають значення для справи. Зокрема
апелянт зазначає, що договір
купівлі-продажу майнового паю , на який
послався позивач, нею з ОСОБА_9 не
укладався, відповідно , нотаріально не
завірявся, тому ОСОБА_8, як і інші
громадяни села Шельпахівка,
Христинівського району не можуть бути
учасниками даного правочину, а
визнання за позивачем права на
нерухоме майно суперечить діючому
закону.

Посилаючись на вказані порушення норм
матеріального та процесуального права,
апелянт просила скасувати рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 08 жовтня 2010 року
та закрити провадження у справі.

Судова колегія , заслухавши доповідь
судді-доповідача, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції ,
приходить до висновку , що апеляційна
скарга повинна бути задоволена
частково, виходячи з наступного.

В п.8 та п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року N 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що ухвалене у
справі рішення має бути гранично
повним, ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій статтею 215
ЦПК, і обов'язково містити вступну,
описову, мотивувальну та резолютивну
частини. У мотивувальній частині
рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК).

Стаття 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, що були досліджені в судовому
засіданні.

Рішення районного суду не відповідає
даним вимогам, а при його ухваленні
було допущено порушення вимог як
процесуального так і матеріального
права.

Ухвалюючи дане рішення , суд першої
інстанції , задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_9 , пославшись на норму
ч.4 ст.174 ЦПК України, яка передбачає, що
у разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд.

Але при цьому суд без належних підстав
застосував дану процесуальну норму та
в порушення вимог ст.213 ЦПК України не
досліджував обставин справи, належним
чином не мотивував рішення та не
перевірив законність вимог позовної
заяви і чи не порушують вони прав чи
інтересів інших осіб .

Так , отримавши 20 вересня 2010 року
позовну заяву ОСОБА_9 , суддя
Христинівського районного суду цього ж
числа постановив ухвалу про відкриття
провадження у справі та призначив
попереднє судове засідання на 08 жовтня
2010 року.

При цьому, не зважаючи на те, що
відповідно до ст.127 ЦПК України після
відкриття провадження у справі суд має
невідкладно надіслати особам, які
беруть участь у справі, копії ухвали
про відкриття провадження у справі, а
відповідачу, крім того , й копію
позовної заяви з копіями доданих до неї
документів , та , що згідно ст.128 ЦПК
України після одержання копій ухвали
про відкриття провадження у справі і
позовної заяви відповідач має право
подати суду письмове заперечення проти
позову із зазначенням доказів, що
підтверджують його заперечення , - суд
вказаної ухвали та копій документів
жодному зі 158-ми відповідачів не
надіслав . Про що свідчить відсутність
у справі супровідного листа про
відправку цих документів на адресу
відповідачів та поштових повідомлень
про вручення їм відповідних
документів. А також , що позивач , в
порушення вимог ст.120 ЦПК України , при
зверненні до суду навіть не надав
відповідно до кількості відповідачів
необхідної кількості копій позовної
заяви та доданих до неї документів. Що
підтверджується даними самої позовної
заяви ОСОБА_9 /т.1 а.с.42/ , у якій в
додатках відсутні посилання про
доручення до позовної заяви її копій, а
також про доручення копій документів
відповідно до кількості відповідачів.
А суд, в порушення вимог ст.121 ЦПК
України не залишив позовної заяви без
руху , не вжив заходів для усунення
недоліків позовної заяви та призначив
справу до попереднього розгляду.

Не усунув дане порушення суд і в ході
попереднього розгляду справи , під час
якого й було ухвалене рішення. Як
вбачається з протоколу судового
засідання від 08 жовтня 2010 року /т.4
а.с.81-82/, жоден зі 158-ми відповідачів
участі в судовому засіданні не брав, а
наявні в матеріалах справи заяви про
визнання позову , написані від імені
158-ми відповідачів /т. 3 а.с.170-250, т.4 а.с.1-77/
, - не дають підстав вважати, що вони
були подані від імені відповідачів ,
висловлювали їх беззаперечну позицію
щодо визнання позовних вимог ОСОБА_9 ,
та щодо їх небажання брати участь у
судовому розгляді даної справи.
Оскільки дані про надсилання цих заяв
відповідачами на адресу суду , про що
зазначено в рішенні суду, суперечать
дійсним обставинам справи . Адже на
жодній з цих заяв не має реєстраційного
штампу вхідної кореспонденції
Христинівського районного суду , як це
передбачено п.2 «Інструкції з
діловодства в місцевому загальному
суді» , затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від 27
червня 2006 р. N 68 , зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 24 липня
2006 р. за N 860/12734 , а самі відповідачі чи
їх представник присутніми в судовому
засіданні не були й особисто чи через
представника суду цих заяв не подавали
.

Крім того відповідно до висновків ,
проведеної під час апеляційного
розгляду судово-почеркознавчої
експертизи / т.6 а.с.168-183/ , рукописний
текс та підписи від імені відповідачів
ОСОБА_8, ОСОБА_33,ОСОБА_82 та ОСОБА_145 в
заявах на адресу Христинівського
районного суду /т.3 а.с.180,204,218, т.4 а.с.62/ -
виконано не цими відповідачами, а іншою
особою (особами). А зазначені у
протоколі судового засідання та
рішенні суду від 08 жовтня 2010 року
відповідачами , які ніби-то подали суду
заяви вказаного змісту : ОСОБА_77 -
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /т.4 а.с.288/ , ОСОБА_132
- помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_136 - помер
ІНФОРМАЦІЯ_3. /т.4 а.с.214-215, 4) ОСОБА_140, -
померла ІНФОРМАЦІЯ_4 р. /т.4 а.с.219-220/ ,5)
ОСОБА_102 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5. /т.4
а.с.221-222/ , 6) ОСОБА_138, помер ІНФОРМАЦІЯ_6
/т.4 а.с.223-224/ , 7) ОСОБА_141 , - померла
ІНФОРМАЦІЯ_7. /т.4 а.с.225-226 /, 8) ОСОБА_115, -
помер ІНФОРМАЦІЯ_8 /т.4 а.с.216-218/ , у
зв'язку з чим ці особи , в силу
об'єктивних причин , взагалі не могли
підписати та подати такі заяви,
оскільки на час їх написання вже були
померлими.

Предметом даного позову є визнання
дійсними укладених між позивачем та
відповідачами договорів
купівлі-продажу майнових паїв
члена КСП «Перемога» на суму 1 147
551 грн. (28,3% пайового фонду) та
визнання за ОСОБА_9 права власності на
нерухоме майно , яке ввійшло до
пайового фонду КСП «Перемога» на
момент його реформування на загальну
суму 2 262 379 грн., що дорівнює розміру
пайового фонду КСП «Перемога», на який
отримав право позивач будучи власником
24,1% пайового фонду майна КСП «Перемога»
згідно майнових сертифікатів та
придбавши майнові права в розмірі 28,3%
пайового фонду майна КСП «Перемога»
згідно вказаних договорів.

Але з наявних у справі доказів
вбачається, що відповідачам з
пайового фонду КСП «Перемога» спірне
майно кожному в натурі попередньо не
виділялося, на всю суму вартості даного
майна ОСОБА_9 майновий сертифікат не
отримував, збори співвласників майна
пайового фонду КСП «Перемога» рішення
про його виділення позивачу не
приймали, нерухоме майно вказане в
позові не було здано в експлуатацію в
порядку , що передбачений законом і
право власності на нього за
відповідачами чи іншими особами
(юридичними або фізичними)
зареєстровано не було. Тому помилковим
також є застосування судом при
вирішенні даного спору норм ст.ст.220,
ч.1 ст.626, ч.1 ст.638 ЦК України , на які
послався суд ухвалюючи рішення,
оскільки на вказані правовідносини
дані норми матеріального права не
поширюються.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Тому враховуючи, що суд здійснив
розгляд позову ОСОБА_9 з порушенням
процесуальних прав апелянта ОСОБА_167
та решти відповідачів по справі ( чи їх
правонаступників) на подачу заперечень
проти позову та безпосередню участь в
судовому розгляді справи, ухвалюючи
рішення, не з'ясував всіх обставин ,
помилково вважав доведеними обставини
, що мають значення для справи, не
мотивував рішення , безпідставно
послався на норму ч.4 ст.174 ЦПК України,
та неправильно застосував норми
матеріального права, то відповідно до
вимог ст.309 ЦПК України це є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
по суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що
загальна вартість майна пайового фонду
КСП «Перемога» становить 4.054.749.грн., у
процесі реформування КСП «Перемога»
було реорганізоване в приватно-орендне
сільськогосподарське підприємство
«Перемога», після ліквідації якого,
його правонаступником став
сільськогосподарський виробничий
кооператив «Шельпахівське». Дана
обставина була визнана сторонами як
така , що не підлягає доказуванню.

Позивач ОСОБА_9 згідно свідоцтв про
право власності на майновий пай (серія
ЧЕ-ХVІ № 632318, видане 26.03.2010 року; серія
ЧЕ-ХVІ № 630351, видане 11.05.2010 року; серія
ЧЕ-ХVІ № 630355, видане 18.05.2010 року; серія
ЧЕ-ХVІ № 630357, видане 11.06.2010 року) члена
колективного сільськогосподарського
підприємства (майновий сертифікат),
виданих Шельпахівською сільською
радою Христинівсього району
Черкаської області , - має право на 24,1%
майна пайового фонду майна КСП
«Перемога» , що дорівнює 993 940грн. /т.1
а.с.44-48/ .

Відповідачі по справі згідно свідоцтв
про право власності на майновий пай
члена колективного
сільськогосподарського підприємства
(майновий сертифікат), виданих
Шельпахівською сільською радою
Христинівсього району Черкаської
області , мають право на 28,3% майна
пайового фонду майна КСП «Перемога» ,
що дорівнює 1 147 551 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ,
пославшись на норми ст.ст.220, ч.1 ст.626, ч.1
ст.638 ЦК України , позивач вказав, що
відповідно до розписок складених від
імені відповідачів ( які були ним
приєднані до позову) , останній сплатив
, а відповідачі отримали кошти за
продані ними майнові паї члена КСП
«Перемога» на загальну суму 1 147 551 грн.
і таким чином між позивачем та
відповідачами було укладено договори
купівлі-продажу майнових паїв на
вказану суму, але відповідачі
ухиляються від нотаріального
посвідчення цих угод, тому просив про
визнання укладених між ними договорів
дійсними.

Також , оскільки рішенням зборів СВК
«Шельпахівське» на викуплені ним
майнові паї йому було виділено будівлі
згідно переліку на суму 2 262 379 грн (993
940грн.+ 1 147 551 грн. =2 262 379 грн.) , але в
нього, як в нового власника нерухомого
майна колишнього КСП , виникли
перешкоди у здійсненні реєстрації за
ним права власності на це нерухоме
майно, то він просив визнати за ним в
судовому порядку право власності на
нього .

Заперечуючи проти позовних вимог
ОСОБА_9, відповідач ОСОБА_8 факт
написання нею розписки про отримання
від позивача коштів за проданий пай /т.2
а.с.241/ не визнала. При цьому висновком ,
призначеної в ході апеляційного
розгляду, судово-почеркознавчої
експертизи /т.6 а.с.168-183/ , було
встановлено, що рукописна запис та
підпис від імені ОСОБА_8 у даній
розписці виконані не ОСОБА_8, а іншою
особою (особами). Цією ж експертизою
було також встановлено, що рукописні
записи та підписи від імені
відповідачів ОСОБА_33 та ОСОБА_145 в
аналогічних розписках про отримання
коштів за проданий майновий пай /т.2
а.с.241, т.3 а.с.106/, - також виконані не не
ОСОБА_33 та ОСОБА_145, а іншими особами.

Відповідно до ст.13,ст.16 ЦК України
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства. При
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині. Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути:

1) визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Статтею 10 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. . Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Звертаючись до суду з даним
позовом ОСОБА_9 обрав невірний спосіб
захисту та не довів, що діями
відповідачів було порушено його права
та, що він має право на нерухоме майно
зазначене в позові і це право потребує
захисту вказаним чином.

Майновий пай , відповідно до
визначення наданому в Постанові
Кабінету Міністрів України від 28
лютого 2001 р. N 177 , - це частка майна
члена підприємства у пайовому фонді,
виражена у грошовій формі та у
відсотках розміру пайового фонду.

Частинами 2-3 ст.9 Закону України
«Про колективне сільськогосподарське
підприємство» передбачено, що пай є
власністю члена підприємства. Право
розпоряджатися своїм паєм за власним
розсудом член підприємства набуває
після припинення членства в
підприємстві. Пай може успадковуватися
відповідно до цивільного
законодавства України та статуту
підприємства. У разі виходу з
підприємства його члени мають право на
пай натурою, грішми або цінними
паперами відповідно до розміру та
структури пайового фонду або в іншій,
за згодою сторін, формі.

Відповідно до п.8 «Порядку розподілу та
використання майна реорганізованих
колективних сільськогосподарських
підприємств», затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики N 62 від
14.03.2001 р., зареєстрованого в
Міністерстві
юстиції України 4 квітня 2001 р. за N 305/5496
( який був чинний на час ухвалення
рішення) ,- кожен із співвласників має
право скористатися своїм майновим
паєм в один із таких способів :
об'єднати свій майновий пай з паями
інших співвласників, отримати майно у
натурі у спільну часткову власність та
передати його до статутного
(пайового) фонду новостворюваної
юридичної особи, у тому числі до
обслуговуючого кооперативу;
об'єднати свій майновий пай з паями
інших співвласників, отримати майно у
натурі у спільну часткову власність,
укласти договір про спільне володіння,
користування і розпорядження майном та
передати його в оренду; отримати свій
майновий пай у натурі індивідуально чи
разом із членами своєї сім'ї і
використати його на свій розсуд;
відчужити пай будь-яким способом в
установленому законом порядку.

Пунктом 13 «Порядку визначення
розмірів майнових паїв членів
колективних сільськогосподарських
підприємств та їх документального
посвідчення» , затвердженого
постановою Кабінету Міністрів
України від 28 лютого 2001 р. N 177 ,
передбачено, що майновий пай члена
підприємства документально
підтверджується свідоцтвом про право
власності на майновий пай члена
підприємства за зразком згідно з
додатком. У разі набуття у
власність майнового паю (його частини)
на підставі угоди міни, дарування та
інших цивільно-правових угод, а також
спадкування - видається нове
свідоцтво. Свідоцтво видається
сільською, селищною або міською радою .

Згідно з абзацом шостим пункту 14 цього
Порядку , для отримання нового
свідоцтва , у разі набуття у власність
майнового паю (його частини) на
підставі угоди міни, дарування та інших
цивільно-правових угод, а також
спадкування , - до сільської, селищної
або міської ради подаються посвідчені
в установленому порядку копія
відповідної цивільно-правової угоди
або копія свідоцтва про право на
спадщину, попереднє свідоцтво про
право власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства. Після отримання
зазначених документів сільська,
селищна або міська рада вносить
відповідні зміни до списку осіб, які
мають право на майновий пай
підприємства, та анулює попереднє
свідоцтво, про що робиться запис у
книзі обліку свідоцтв про право
власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Моментом укладення договору,
відповідно до ст.640 ЦК України є
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції. Якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії. Договір, що
підлягає нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення.

За договором купівлі-продажу , згідно
ст.655 ЦК України , одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 656 ЦК України
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому. Предметом
договору купівлі-продажу можуть бути
майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.

Частинами третьою та четвертою статті
334 ЦК України передбачено, що право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання
законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним. Якщо договір про
відчуження майна підлягає державній
реєстрації, право власності у набувача
виникає з моменту такої реєстрації.

Нотаріальне посвідчення правочинів, що
вчиняються у письмовій формі, є
обов'язковим лише у випадках,
передбачених законом (ч. 1 ст. 209 ЦК
України ). Зокрема законом обов'язкове
нотаріальне посвідчення правочинів
встановлено для: договору застави
нерухомого майна (ст. 577 ЦК України );
договорів купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна (ст. 657 ЦК України);
договорів дарування нерухомості й
дарування валютних цінностей на суму,
що перевищує 50-кратний розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян (ст. 719 ЦК України); договорів
найму будівлі або іншої капітальної
споруди строком на три роки і більше
(ст. 793 ЦК України); договорів найму
транспортних засобів за участю
фізичної особи (ч. 2 ст. 799 ЦК України);
договорів управління нерухомим майном
(ст. 1031 ЦК України); заповіту (ст. 1247 ЦК
України); договорів купівлі-продажу
об'єктів приватизації (ст. 27 Закону
України "Про приватизацію державного
майна"); договорів купівлі-продажу
земельних ділянок (ст. 128 ЗК); договорів
оренди земельних ділянок (ст. 13 Закону
України "Про оренду землі"); шлюбного
договору (ст. 95 СК України).

Отже з наведених нормативних актів, що
регулюють дані правовідносини
вбачається, що договір купівлі-продажу
майнового паю члена колективного
сільськогосподарського підприємства
не входить до переліку правочинів, які
потребують обов'язкового
нотаріального посвідчення , а право
власності на майновий пай (його
частину) підтверджується відповідним
свідоцтвом, вирішення питання про
видачу якого перебуває в компетенції
сільської, селищної або міської ради .У
зв'язку з чим та враховуючи, що позивач
не довів зокрема факт передачі коштів
відповідачам ОСОБА_8, ОСОБА_33 та ОСОБА_145
за продані ними майнові паї ,і
водночас не надав доказів , що він
звертався з зазначеними розписками ,
написаними від імені відповідачів, про
отримання ними коштів за придбані у них
майнові паї , до Шельпахівської
сільської ради і , що та відмовила у
видачі нового свідоцтва , - то підстав
для визнання укладених між позивачем
та відповідачами по справі дійсними
договорів купівлі-продажу майнових
паїв члена КСП «Перемога» у судовому
порядку , колегія суддів не вбачає.
Оскільки існує інший , передбачений
Законом та підзаконними актами, спосіб
набуття права власності на майновий
пай члена КСП, який суд підміняти не
може. Тому в цій частині позовних вимог
ОСОБА_9 належить відмовити, а не
закрити провадження у справі, як про це
просила апелянт, оскільки підстав ,
передбачених ст.205 ЦПК України, для
закриття справи не має.

Не підлягає також до задоволення і
позов в частині визнання у судовому
порядку за позивачем права власності
на нерухоме майно.

Так правова конструкція положень ст. 392
ЦК України щодо права власника майна
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою , для правильного вирішення
спору в межах даної справи вимагає
доведення належності позивачу спірних
обєктів на праві власності та фактів
оспорення такого права відповідачами

Згідно з пунктом 9 «Порядку розподілу
та використання майна реорганізованих
колективних сільськогосподарських
підприємств», затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики N 62 від
14.03.2001 р., зареєстрованого в
Міністерстві
юстиції України 4 квітня 2001 р. за N 305/5496
, виділення із складу пайового фонду
майна у натурі окремим власникам чи
групам власників за їх бажанням у
процесі вирішення майнових питань
здійснюється
підприємством-правонаступником
(користувачем) на підставі рішення
зборів співвласників.

Пунктом 10 вказаного Порядку
встановлено, що з метою реалізації
права власності громадян на майнові
паї комісія, в тому числі, визначає
користувачів пайового фонду майна
реорганізованого підприємства, до яких
перейшли зобов'язання з виділення
майнових паїв співвласника; готує для
розгляду на загальних зборах переліки
майна для виділення у натурі окремо для
кожної з груп співвласників, які
виявили бажання отримати свої майнові
паї у натурі у спільну часткову
власність єдиним комплексом; для
виділення майнових паїв особам, які
виявили бажання отримати свої паї в
індивідуальну власність, та для
виділення невитребуваних паїв особам,
які з різних причин не прийняли жодного
з рішень щодо розпорядження належними
їм майновими паями.

Відповідно до пункту 12 Порядку збори
співвласників після розгляду
пропозицій комісії щодо визначення
розмірів майнових паїв затверджують
результати розподілу майна пайового
фонду та переліки майна, яке
виділяється у натурі групам
співвласників.

Після затвердження зборами
співвласників переліків майна для
виділення вищезазначеним групам
співвласників комісія: визначає
місцезнаходження майна і юридичну
особу - користувача майна, яке виділено
кожній із груп співвласників і до якого
перейшли зобов'язання з виділення
майнових паїв у натурі співвласникам;
передає не пізніше 10 днів з дня
затвердження зборами співвласників
підприємствам-правонаступникам
(користувачам майна) уточнені списки
груп співвласників та переліки майна,
призначеного для виділення кожній із
груп, а копії цих документів - сільській
раді.

У разі невиконання рішень зборів
співвласників щодо виділення
підприємством-правонаступником
(користувачем) майна у натурі власнику
майнового паю, подальший захист прав
власника майнового паю вирішується в
судовому порядку (пункт 13 Порядку).

При виділенні майна в натурі
конкретному власнику (пункт 15 Порядку)
підприємство-правонаступник
(користувач) одночасно з підписанням
акта приймання-передавання майна
робить відмітку про виділення майна в
натурі у Свідоцтві про право власності
на майновий пай члена колективного
сільськогосподарського підприємства
(далі Свідоцтво), що засвідчується
підписом керівника підприємства та
печаткою.

Згідно із свідоцтв про право
власності на майновий пай (серія ЧЕ-ХVІ
№ 632318, видане 26.03.2010 року; серія ЧЕ-ХVІ №
630351, видане 11.05.2010 року; серія ЧЕ-ХVІ №
630355, видане 18.05.2010 року; серія ЧЕ-ХVІ №
630357, видане 11.06.2010 року) члена
колективного сільськогосподарського
підприємства (майновий сертифікат),
виданих Шельпахівською сільською
радою Христинівсього району
Черкаської області , позивач є
власником частки майна пайового фонду
КСП «Перемога» у розмірі 993 940грн. що
дорівнює 24,1%. Але , звернувшись до суду
з позовом до вказаних відповідачів,
ОСОБА_9 не вказав яким саме чином вони
порушують його право та при цьому не
надав всіх перелічених вище документів
, які б підтверджували факт дотримання
ним «Порядку розподілу та
використання майна реорганізованих
колективних сільськогосподарських
підприємств» . А зокрема рішення
зборів співвласників майна КСП
«Перемога» , про виділення йому
зазначеного ним у позові нерухомого
майна, додавши як доказ правомірності
вимог про визнання права власності на
майно протоколи загальних зборів
членів СВК «Шельпахівське» з
додатками /т.1 а.с.49-53/ . Який є
правонаступником КСП «Перемога» , але
не є власником майна реорганізованого
колективного сільськогосподарського
підприємства, оскільки його власником,
як вказав сам позивач, є особи між якими
це майно було розпайоване . А даних, що
відповідачі внесли його до статутного
фонду даного кооперативу позивач не
надав. Також на наданих позивачем
свідоцтвах : серія ЧЕ-ХVІ № 632318, видане
26.03.2010 року; серія ЧЕ-ХVІ № 630351, видане
11.05.2010 року; серія ЧЕ-ХVІ № 630355, видане
18.05.2010 року; серія ЧЕ-ХVІ № 630357, видане
11.06.2010 року, - відсутні відмітки про
виділення майна в натурі, як це
передбачено п.15 «Порядку розподілу та
використання майна реорганізованих
колективних сільськогосподарських
підприємств». Або, що йому було
визначеним в Порядку органом
відмовлено у такому виділенні чи , що
правонаступник або інша особа
будь-яким способом порушує його право
на належне йому майно , що й є
передумовою захисту прав власника
майнового паю в судовому порядку,
оскільки в іншому разі питання про
виділ в натурі майна позивачу не може
бути предметом вирішення в суді, який
не може підміняти орган, визначений
законом для вирішення цього питання.

А щодо решти майна пайового фонду КСП
«Перемога» на суму 1 147 551 грн., що
дорівнює 28,3% , - ОСОБА_9 свідоцтва про
право власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства (майновий сертифікат) на
своє ім'я не надав через його
відсутність, таким чином взагалі не
зміг належним чином підтвердити своє
право на дану частину майна пайового
фонду КСП «Перемога» .

Зі змісту частини п'ятої статті 11 ЦК
України випливає, що цивільні права
можуть виникати з рішення суду лише у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якшо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

На час виникнення правовідносин та
ухвалення рішення порядок реєстрації
прав власності на нерухоме майно
регулювався Тимчасовим положенням про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 28.01.2003
N 6/5 та зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 28.01.2003 за N 66/7387 (далі по
тексту - Положення).

Пунктами 1.5.-1.6 Положення передбачено,
що обов'язковій реєстрації прав
підлягає право власності на нерухоме
майно фізичних та юридичних осіб і
тільки на об'єкти нерухомого майна,
будівництво яких закінчено та які
прийняті в експлуатацію у
встановленому порядку, за наявності
матеріалів технічної інвентаризації,
підготовлених тим БТІ, яке проводить
реєстрацію права власності на ці
об'єкти.

Пунктом 6 Положення визначено, що саме
місцевими органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування
провадиться оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна .

Позивач не надав доказів , що він
придбав об'єкти нерухомого майна
відповідно до договору купівлі-продажу
, укладеного з додержанням вимог ст.657
ЦК України і набув на нього права
власності в порядку , що передбачений
ч.ч.3-4 ст.334 ЦПК України, та що це право
порушується чи не визнається
відповідачами.

А як вбачається з матеріалів справи /т.1
а.с.64-156/, перелічені в позовній заяві
об'єкти нерухомого майна , на які
позивач просив визнати за ним право
власності, в експлуатацію здані не були
, до органу виконавчої влади ні позивач,
ні інші особи з приводу оформлення на
них права власності не зверталися і цю
обставину визнали сторони. Тому до
даних правовідносин підлягає до
застосування норма статті 331 ЦК України
, якою врегульований порядок та умови
набуття права власності на
новостворене майно та об'єкти
незавершеного будівництва.

Відповідно до частини другої статті 331
ЦК України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Зазначена стаття не передбачає
можливості виникнення права власності
на новостворене нерухоме майно за
рішенням суду.

Тому , за вказаних обставин, підстав для
визнання за ОСОБА_9 у судовому порядку
права власності на: майновий комплекс
МТФ (молочно-товарна ферма),
розташований АДРЕСА_7;овочесховище,
розташоване по АДРЕСА_2;- майновий
комплекс СТФ, що знаходиться по
АДРЕСА_3; машино-тракторний парк, що
знаходиться по АДРЕСА_4; адмінкорпус, що
знаходиться по АДРЕСА_5; майновий
комплекс - будівельна бригада, що
знаходиться по АДРЕСА_6;контору, що
розташована по АДРЕСА_7;майновий
комплекс-столова, що знаходиться по
АДРЕСА_8;майновий комплекс -
зерносклади, що розташований по
АДРЕСА_9; майновий комплекс -
гусеферма-свинарник, що знаходиться по
АДРЕСА_10; темник, що знаходиться по
АДРЕСА_11, - колегія судів не вбачає, у
зв'язку з чим і в цій частині позову
належить відмовити.

Відповідно до норм ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Тому , враховуючи, що
апеляційна скарга в частині вимоги
скасування рішення суду підлягає до
задволення ,та , що відсутні підстави
для задоволення позовних вимог - з
ОСОБА_9 належить стягнути на користь
ОСОБА_8 2427грн. судових витрат: 850грн.
судового збору , сплаченого за подачу
апеляційної скарги /т.4 а.с.154/, 393грн.,
сплачених за виготовлення 158-ми копій
примірників апеляційної скарги та
1184грн. сплачених апелянтом за
проведення судово-почеркознавчої
експертизи /т.6 а.с.163/.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 08 жовтня 2010 року
- задовольнити частково .

Рішення Христинівського районного
суду Черкаської області від 08 жовтня
2010 року - скасувати

У задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30,
ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34,
ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38,
ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42,
ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46,
ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50,
ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54,
ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_37.,
ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62,
ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66,
ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70,
ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74,
ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78,
ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82,
ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86,
ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90,
ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94,
ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98,
ОСОБА_99, ОСОБА_45, ОСОБА_101, ОСОБА_102,
ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105, ОСОБА_106,
ОСОБА_107, ОСОБА_94, ОСОБА_109, ОСОБА_110,
ОСОБА_8, ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113,
ОСОБА_114, ОСОБА_115, ОСОБА_116, ОСОБА_117,
ОСОБА_118, ОСОБА_119, ОСОБА_120, ОСОБА_121,
ОСОБА_122, ОСОБА_123, ОСОБА_124, ОСОБА_125,
ОСОБА_126, ОСОБА_127, ОСОБА_128, ОСОБА_129,
ОСОБА_130, ОСОБА_131, ОСОБА_132, ОСОБА_133,
ОСОБА_134, ОСОБА_135, ОСОБА_136, ОСОБА_137,
ОСОБА_138, ОСОБА_139, ОСОБА_140, ОСОБА_141,
ОСОБА_142, ОСОБА_143, ОСОБА_144, ОСОБА_145,
ОСОБА_146, ОСОБА_147, ОСОБА_148, ОСОБА_149,
ОСОБА_150, ОСОБА_151, ОСОБА_152, ОСОБА_153,
ОСОБА_26, ОСОБА_26, ОСОБА_156, ОСОБА_115,
ОСОБА_158, ОСОБА_159, ОСОБА_160, ОСОБА_161,
ОСОБА_162, ОСОБА_163, ОСОБА_164, ОСОБА_165,
ОСОБА_166 , про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8
2427грн. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення ,
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :