Ухвала

іменем україни

11 червня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Журавель В.І.,
Євтушенко О.І.,

Євграфової Є.П.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 19 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») звернулося до суду з позовом,
у якому просило стягнути солідарно з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за
кредитним договором від 21
грудня 2006 року № CL-100/2028/2006 у розмірі 34
295,19 дол. США та пеню у розмірі 952 432,29
грн, стягнути з ОСОБА_3 заборгованість
за кредитним договором від 19 грудня 2006
року № PL3-100/021/2006 у розмірі
53 080,76 грн, стягнути з ОСОБА_3
заборгованість з кредитним договором
від 03 квітня 2007 року №
001/5225/07 у розмірі 1 201,36 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 19 грудня 2006 року між Публічним
акціонерним товариством «ОТП Банк»
(далі - ПАТ «ОТП Банк») та відповідачем
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ PL3-100/021/2006, за яким останній отримав
кредит на споживчі цілі у розмірі 24 400
грн зі сплатою 26 % річних та кінцевою
датою повернення 21 грудня 2011 року.

Відповідач належним чином не виконував
свої зобов'язання за договором,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка станом на 31
травня 2013 року становила 12 255,02 грн, та
нарахована пеня у розмірі 40 825,74 грн.

21 грудня 2006 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ CL-100/2028/2006, згідно з яким останній
отримав кредит у розмірі 38 152 дол. США на
придбання автомобіля зі сплатою 12,99 %
річних та терміном повернення до
21 грудня 2012 року.

21 грудня 2006 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_4 був укладений договір поруки №
SR-100/2028/2006, за яким остання поручилась за
належне виконання ОСОБА_3 своїх
зобов'язань за кредитним договором.

Відповідачі належним чином свої
зобов'язання не виконували внаслідок
чого утворилась заборгованість, яка
станом на 31 травня 2013 року
становить 34 295,19 дол. США, та нарахована
пеня у розмірі 952 432,29 грн.

03 квітня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 001/5225/07, за яким відповідачу був
відкритий картковий рахунок та видана
кредитна картка з лімітом у 1
000 грн.

Відповідач належним чином умови
договору не виконував, внаслідок чого
станом на 31 травня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 1 201,36 грн.

18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено
договір купівлі-продажу кредитного
портфеля, за яким усі права кредитора
перейшли до ТОВ «ОТП Факторинг
Україна».

З урахуванням наведенного банк просив
задовольнити позов.

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 24 січня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 19 березня 2014 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове, яким
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» заборгованість за
кредитним договором від 21 грудня 2006
року № CL-100/2028/2006 у розмірі
24 915,37 дол. США, заборгованість за
відсотками у розмірі 9 379,82 дол. США та
пеню у розмірі 325 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» заборгованість за
кредитним договором від 19 грудня
2006 року № PLS-100/021/2006 у розмірі 7 595,91
грн., заборгованість за відсотками у
розмірі 4 659,11 грн та пеню у розмірі 12 300
грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення
місцевого суду від 19 березня
2014 року, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що 21 грудня 2006 року
між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №
CL-100/2028/2006, за яким останній отримав
кредит у розмірі 38 152 дол. США на
придбання автомобіля зі сплатою 12,99 %
річних та кінцевою датою повернення до
21 грудня 2012 року.

У той же день між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_4 був укладений договір поруки №
SR-100/2028/2006, за яким остання поручилась за
належне виконання ОСОБА_3 своїх
зобов'язань за кредитним договором.

19 грудня 2006 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ PL3-100/021/2006, за яким відповідач отримав
кредит на споживчі цілі у розмірі 24 400
грн зі сплатою 26% річних та кінцевою
датою повернення до 21 грудня 2011 року.

03 квітня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 001/5225/07, згідно з яким відповідачу був
відкритий картковий рахунок та видана
кредитна картка з лімітом у 1 000 грн.

18 березня 2011 року між позивачем та ПАТ
«ОТП Банк» укладено договір
купівлі-продажу кредитного портфеля,
за яким усі права кредитора зі
зазначеними кредитними договорами
перейшли до ТОВ «ОТП Факторинг
Україна».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
недотримання ПАТ «ОТП Факторинг
Україна» порядку повідомлення
боржника про заміну кредитора у
кредитних правовідносинах.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
часткове задоволення позову,
апеляційний суд зазначив, що банком
дотримано зазначений вище порядок
повідомлення боржника з огляду на те,
що укладеними між сторонами договорами
не передбачено підтвердження факту
отримання відповідачем відповідних
повідомлень.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Так, чинним Цивільним процесуальним
кодексом України визначені
повноваження апеляційного суду.

Згідно зі ст.ст. 303, 304 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 жовтня 2008
року № 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» роз'яснено, що посилання в
апеляційній скарзі на недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважав
установленими, чи на невідповідність
висновків суду обставинам справи
підлягає перевірці апеляційним судом
шляхом дослідження доказів, яким, на
думку особи, що подала апеляційну
скаргу, суд першої інстанції не дав
оцінки або дав неправильну оцінку.

Крім того, апеляційний
суд скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове рішення за
наявності підстав, передбачених
статтею 309 ЦПК України. Зазначеними
підставами є: неповне з'ясування
обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважає встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Натомість апеляційний суд,
переглядаючи справу, не виконав своїх
обов'язків, визначених законом, не
встановив обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
належним чином не спростував висновків
місцевого суду, не дав відповідної
правової оцінки наявним у матеріалах
справи доказам.

Так, з обставин справи вбачається, що
кредитні договори, за якими суд стягнув
заборгованість, були укладені 19 та 21
грудня 2006 року з кінцевим строком їх
повернення 21 грудня 2011 року та 21 грудня
2012 року відповідно.

21 серпня 2010 року банком була
пред'явлена вимога відповідачу про
виконання боргових зобов'язань.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до частин третьої і
четвертої статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

У разі якщо відповідач подав
заперечення проти позову, пославшись
на сплив позовної давності, то
зазначена заява є підтвердженням того,
що відповідач зробив заяву про
застосування позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що банк
звернувся до суду з позовом у жовтні 2013
року.

Між тим, поза увагою апеляційного суду
залишилась та обставина, що у
запереченнях на позовну заяву, поданих
представником ОСОБА_5, ОСОБА_3
просив про застосування позовної
давності (а.с. 98).

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалене ним рішення не може вважатися
законним і обґрунтованим, у зв'язку із
чим відповідно до ст. 338 ЦПК України
таке рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 19 березня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
В.І. Журавель

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

О.М. Ситнік