Справа № 409/4751/12
Провадження № 2/209/295/14
РІШЕННЯ

іменем України

"07" травня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді Ковальової А.Б.

при секретарі Золотих Л.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпродзержинську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором від 18 квітня 2008
року № 27.1498/82, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачі в судове засідання
не з'явилися, заяв про розгляд справи за
їх відсутності до судового розгляду
справи від них не надійшло, до
судового розгляду справи ОСОБА_1 надав
суду заперечення проти позову.

18 червня 2012 року ПАТ «Про Кредит
Банк» звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просить суд
стягнути солідарно з відповідачів на
користь банку заборгованість за
кредитним договором № 27.1498/82 від 18
квітня 2008 року в сумі 435599,66 грн., та
сплачений судовий збір в сумі 3219,00 грн.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що 18 квітня 2008 року
між ЗАТ «ПроКредит Банк», яке було
перейменоване у ПАТ «ПроКредит Банк»
та ОСОБА_1 було укладено Рамкову угоду
№ 82, відповідно до якої позивач
отримав право на підставі договорів
про надання траншу, які є її невід'ємною
частиною, у майбутньому надавати
відповідачу кредитні кошти у гривнях,
доларах США або євро загальним лімітом
заборгованості на дату надання траншу,
порахованої з використанням курсів
НБУ для відповідних валют не більше ніж
30000 доларів США в межах терміну 120
місяців з моменту підписання цієї
угоди. Видача кредитів на підставі
Рамкової угоди та визначення їх умов
здійснювалися шляхом укладення
договорів про надання траншу,
овердрафту, кредитної лінії, які є
невід'ємною частиною Рамкової угоди та
не мають самостійного значення. На
підставі та в межах Рамкової угоди
сторони уклали договір про надання
траншу № 27.1498/82 від 18 квітня 2008 року,
відповідно до якого ОСОБА_1 було надано
кредит в розмірі 22000 доларів США за
сплатою 14 відсотків річних, строком дії
на 36 календарних місяців, зі сплатою
комісії за видачу кредиту в розмірі 1%
від розміру кредиту, із зарахуванням
коштів на рахунок відповідача №
4928 в ЗАТ «ПроКредит Банк».
ОСОБА_1, у свою чергу, зобов'язався
здійснювати погашення кредиту та
сплачувати відсотки за його
користування періодичними платежами в
порядку та строки, визначені Графіком
повернення кредиту і сплати відсотків,
та в черговості, встановленій рамковою
угодою. Позивач свої зобов'язання за
кредитним договором виконав належним
чином, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, а
відповідач ОСОБА_1 порушив умови
кредитного договору, належним чином
взяті на себе зобов'язання не виконує,
хоча продовжує користуватися частиною
кредиту. Згідно умов Рамкової угоди
при порушенні строків погашення
кредиту та сплати відсотків, ОСОБА_1
зобов'язався сплатити банку штрафну
пеню у розмірі 0,55 від суми непогашеної
заборгованості, але не менше 15 гривень
у еквіваленті валюти кредиту за кожний
календарний день прострочення. В
зв'язку з порушенням ОСОБА_1 умов
кредитного договору станом на 15 червня
2012 року утворилася заборгованість в
сумі 435599,66 грн., розрахована за курсом
НБУ на 15 червня 2012 року - 7,9925 грн. за 1
долар США:, яка складається із
заборгованості по капіталу в сумі 17342,22
доларів США, що еквівалентно 138607,69 грн.,
заборгованості по процентам по
графіку в сумі 698,22 доларів США, що
еквівалентно 5580,52 грн., заборгованості
по процентам за фактичне
(неправомірне) користування
простроченим капіталом в сумі 3987,82
доларів США, що еквівалентно 31872,65 грн.,
пені в сумі 259538,79 грн. Для забезпечення
виконання відповідачем ОСОБА_1
зобов'язань за Рамковою угодою та
кредитним договором між позивачем та
ОСОБА_2 було укладено договір поруки
від 18 квітня 2008 року № 82-ДП1, відповідно
до якого остання взяла на себе на
добровільних засадах відповідати
перед позивачем по зобов'язанням
ОСОБА_1 в повному обсязі, які випливають
із рамкової угоди та Кредитного
договору в рамках 30000 доларів США
максимально під 40 відсотків річних та
як солідарний із позичальником
боржник. В добровільному порядку
достроково погасити заборгованість
відповідачі відмовляються.

До судового розгляду справи
відповідач ОСОБА_1 надав суду письмові
заперечення проти позову, зазначивши,
що банк безпідставно та незаконно
звернувся із позовною заявою до нього
та до поручителя ОСОБА_2, оскільки
позивач порушує його прав, як
споживача банківських послуг, так як
він звернувся до банку з наміром
отримати кредитні кошти на споживчі
цілі, і при отриманні кредиту банком
була запропонована одна із схем
надання кредиту, а саме отримання
кредитних коштів в іноземній валюті -
доларах США, відповідно до якої він
мав би можливість сплачувати за
найменшою процентною ставкою. При
зверненні до позивача щодо отримання
кредиту, фахівці позивача запевнили
його, що при отриманні кредитних коштів
в гривні він повинний буде сплачувати
платежі набагато більші в порівнянні з
іноземною валютою, що коливання курсу
гривні відносно курсу долара США не
передбачається, курс долару США є
стабільним довгий час та економічна
ситуація в Україні сприяє
стабільності національної валюти, і
саме тому була укладена Рамкова угода
між ним та банком. Ніякої
переддоговірної роботи з ним, згідно
вимог Закону України «Про захист прав
споживачів» проведено не було. Банк не
повідомив його про ризики та про
методику, яка використовується банком
для визначення валютного курсу і
свідомо не надав йому повну та
необхідну інформацію про товар (роботи,
послуги) у доступній формі, яка б
забезпечувала можливість дійсно
компетентного вибору. На час
укладення кредитного договору ним
банку була достовірно надана
інформація про фінанси-майновий стан
та відповідно до умов надання
кредитних коштів, були надані довідки
про отримання доходу у національній
валюті України. 18 квітня 2008 року між ним
та банком було укладено рамкову угоду
№ 82, згідно якої він повинний був
отримати кредит, загальна сума ліміту
якого становила 30000 доларів США, ліміт
строку кредитування становив 120
календарних місяців, максимальний
розмір відсотків становив 14% річних. З
метою забезпечення зобов'язань за
Рамковою угодою між банком та ним був
укладений іпотечний договір № 82-ІДО1
від 18 квітня 2008 року, згідно якого він
передав банку в іпотеку нерухоме майно
- житловий будинок № 11 по вул. Новікова
в м. Дніпродзержинську. Відповідно до
рамкової угоди було пізніше укладено
кредитний договір № 2701.8952 від 23 вересня
2008 року, відповідно до якого банку
зобов'язався надати йому кредитні
кошти в розмірі 4000 доларів США на 24
місяці під 18% річних, та кредитний
договір на суму 22000 долари США. Дані
кредитні кошти видавалися на споживчі
цілі. Відповідно до Рамкової угоди № 82
та п.2 пп.7 договору траншу № 27018952/82 від 23
вересня 2008 року банк повинний був
надати йому, як позичальнику, 4000
доларів США шляхом зарахування коштів
на рахунок позичальника, також 22000
доларів США на цей же рахунок,
причому договорів між сторонами про
обслуговування даних рахунків
укладено не було, дані рахунку не є
поточними рахунками клієнта банку, а є
позичковими рахунками, які є
внутрішньобанківськими. Виплата
комісій за видачу кредиту згідно
договору траншу від 18 квітня 2008 року в
розмірі 1% та 0,8% згідно договору траншу
від 23 вересня 2008 року, ця комісія є
незаконною і вона не може бути.
здійснена в іноземній валюті, оскільки
це є винагорода банку - резиденту
України. Крім цього, не зважаючи на те,
що він просив надати банк кредит в
іноземній валюті , банк надав йому
кредит в гривні. Також сума
нарахованої пені, яку банк вимагає він
нього, значно перевищує розмір
заборгованості, вона не є співмірною
із сумою боргу, і нарахована банком за
весь період дії договору, а повинна
бути стягнута тільки за один рік.. Що
стосується відсотків за користування
кредитними коштами, то вони також
можуть бути стягнути з нього тільки за
останні три роки , які передують
зверненню з позовом до суду, що
передбачено ст. 256, 257, 258 ЦК України.
Просить відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
судове засідання 07 травня 2014 року не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи 25 вересня 2013 року, 16 жовтня 2013
року, 09 січня 2014 року, 01 квітня 2014 року,
07 травня 2014 року повідомлялися
належним чином, що підтверджується
розпискою ОСОБА_2, яка представляла
свої інтереси та інтереси ОСОБА_1 за
довіреністю, (а.с. 95), заявами
відповідачів про відкладення розгляду
справи без надання доказів поважності
причин неявки (а.с. 108, 109), поданим 15
жовтня 2014 року зустрічним позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, (а.с. 113),
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення (а.с. 145
146), розписками ОСОБА_2 (а.с. 148, 150, 152),
розпискою ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_4 (а.с. 154), заявою про ознайомлення
з матеріалами справи ОСОБА_2 (а.с. 155),
заявою ОСОБА_2 про відкладення
розгляду справи без надання доказів
поважності причини неявки (а.с. 156),
розпискою ОСОБА_2 та представника
ОСОБА_1- ОСОБА_4 ( а.с. 176), заявами ОСОБА_2
про відкладення розгляду справи без
надання доказів поважності причин
неявки (а.с. 177, 179, 185), смс -
повідомленнями про розгляд справи 07
травня 2014 року, які направлялися
ОСОБА_2 на номер телефону НОМЕР_4, ОСОБА_1
на номер телефону НОМЕР_3 (а.с. 201, 202),
заявою ОСОБА_1 про відкладення розгляду
справи без зазначення поважних причин
неявки ( а.с. 203).

Зважаючи на те, що відповідачі
належним чином повідомлялися про
розгляд справи, ознайомлені з
матеріалами справи, надали суду
письмові заперечення проти позову,
були присутніми в судовому засіданні 03
лютого 2014 року і приймали участь у
судовому розгляді справи по суті, суд
вважає, що розгляд справи можливо
провести за відсутності відповідачів
без застосування порядку заочного
розгляду справи, оскільки відповідачі
зазначили відомі їм обставини на
надали докази на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

Судом досліджені письмові докази по
справі

- квитанція про сплату позивачем
судового збору в сумі 3219,00 грн ( а.с. 5)

- розрахунок заборгованості за
кредитним договором №27.1498 від 18 квітня
2008 року ( а.с. 6), яким підтверджується
.заборгованість за кредитним договором
станом на 15 червня 2012 року в сумі 435599,66
грн., розрахована за курсом НБУ на 15
червня 2012 року - 7,9925 грн. за 1 долар США:,
яка складається із заборгованості по
капіталу в сумі 17342,22 доларів США, що
еквівалентно 138607,69 грн., заборгованості
по процентам по графіку в сумі 698,22
доларів США, що еквівалентно 5580,52 грн.,
заборгованості по процентам за
фактичне (неправомірне) користування
простроченим капіталом в сумі 3987,82
доларів США, що еквівалентно 31872,65 грн.,
пені в сумі 259538,79 грн.

- Рамкова угода № 82 від 18 квітня 2008
року ( а.с. 7), якою підтверджується факт
укладення між ЗАТ «ПроКкредит Банк» та
ОСОБА_1 угоди про зобов'язання банком
здійснювати кредитування ОСОБА_1 у
межах лімітів умов кредитування у
порядку і на умовах, визначених угодою
та кредитними договорами з лімітом
кредитування 30000 доларів США, з лімітом
строку кредитування 120 місяці, з
максимальним розміром процентів 40 %
річних;

- договір про надання траншу № 27.1498
від 18 квітня 2008 року ( а.с. 10), яким
підтверджується факт укладення між
позивачем та ОСОБА_1 на підставі та
умовах рамкової угоди № 82 від 18 квітня
2008 року кредитного договору з
розміром кредиту 22000 доларів США, на
строк 36 календарних місяців, зі сплатою
14 відсотків річних, з цільовим
призначенням - задоволення особистих
неспоживчих потреб, зі сплатою комісії
в сумі 1% від розміру кредиту, із
способом видачі кредиту - зарахування
коштів на рахунок позичальника №
НОМЕР_5 у кредитора;

- додаток № 1 до Договору траншу
від 18 квітня 2008 року (а.с. 11, 13, 14), якими
підтверджується встановлений графік
повернення кредиту та сплати процентів
в період з 20 травня 2008 року до 20 квітня
2011 року щомісячними платежами та його
нова редакція від 15 січня 2009 року, від 18
березня 2009 року, від 16 вересня 2009 року; 22
березня 2010 року;

- меморіальний валютний ордер №
2792-12 від 18 квітня 2008 року (а.с. 18), яким
підтверджується факт перерахування
позивачем суми кредиту в розмірі 22000
доларів США у гривневому еквіваленті
111100 грн на рахунок ОСОБА_1 згідно
договору траншу № 27,1498 від 18 квітня 2008
року;

- договір поруки № 82-ДП1 від 18
квітня 2008 року (а.с. 19-20), яким
підтверджується факт укладення між ЗАТ
«ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 договору
поруки для забезпечення виконання
ОСОБА_1 усіх зобов'язань у їх повному
обсязі як солідарний із позичальником
боржник;

- вимога від 15 грудня 2010 року ( а.с.
21). якою підтверджується факт звернення
позивача до ОСОБА_1 про повне
дострокове погашення кредиту в зв'язку
із істотним та тривалим порушенням
ОСОБА_1 умов договору про надання
траншу у вигляді прострочення оплати
платежів, передбачених договором,
загальний строк прострочення 117 днів;

- вимога від 15 грудня 2010 року ( а.с.
22), якою підтверджується факт звернення
позивача до ОСОБА_2 про виконання
зобов'язань за договором поруки в
зв'язку з порушенням ОСОБА_1 умов
кредитного договору та простроченням
виконання його грошових зобов'язань
перед банком;

- повідомлення від 15 грудня 2010
року (а.с. 23), яким підтверджується факт
повідомлення ОСОБА_1 про виникнення
заборгованості за кредитним договором
та запропонування позичальнику
погасити заборгованість;

- заявка на отримання кредиту
«Мікро» від 01 квітня 2008 року ( а.с. 24),
якою підтверджується факт звернення
ОСОБА_1 до ЗАТ «ПроКкредит Банк» за
отриманням кредиту в сумі 22000 доларів
США для особистих потреб;

- копія паспорту ОСОБА_1 (а.с. 25-26),
якою підтверджується його особа
громадянина України;

- копія паспорту ОСОБА_2 ( а.с. 27-28),
якою підтверджується її особа
громадянина України;

- Витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с. 29), яким
підтверджується факт реєстрації ПАТ
«ПроКредит Банк» в ЄДР;

- Статут ПАТ «ПроКредит Банк» ( а.с.
30), яким підтверджується факт
правонаступництва внаслідок зміни
найменування позивача на ПАТ
«ПроКредит Банк»;

- ухвала про відкриття
провадження, позовна заява ОСОБА_1 до
ПАТ «ПроКредит Банк» про захист прав
споживачів, відновлення становища, що
існувало до порушення права (а.с. 43, 44-
49), яким підтверджується факт звернення
ОСОБА_1 в травні 2012 року до
Святошинського районного суду м. Києва
із зазначеною позовною заявою;

- заперечення ОСОБА_1 (а.с. 51-55, 79-86).
якими підтверджується факт надання
ОСОБА_1 письмових заперечень до
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська проти позову ПАТ
«ПроКредит Банк» 03 серпня 2011 року та 27
серпня 2013 року;

- виписки по рахунку позичальника
(а.с. 97-107), якими підтверджується рух
грошових коштів в гривнях та в доларах
США на рахунку ОСОБА_1 за період з 18
квітня 2008 року по 09 вересня 2013 року;

- рішення Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська від 22
листопада 2011 року ( а.с. 137-141), яким
підтверджується факт стягнення з
відповідачів на користь позивача
заборгованості за кредитом в сумі
15209,82 грн. за Рамковою угодою та
договором про надання траншу № 27.8952/82
від 23 вересня 2008 року в сумі 4000 доларів
США, та факт відмови відповідачу в
задоволенні їх зустрічного позову про
встановлення факту, припинення дій, що
порушують право, відновлення
становища, яке існувало до порушення
права, зміну умов кредитного договору,
зобов'язання здійснити перерахунок;

- рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 20 лютого 2013
року (а.с. 161-166), яким підтверджується
факт відмови ОСОБА_1 в задоволенні його
позову до ПАТ «ПроКредит Банк» про
захист прав споживачів, відновлення
становища, що існувало до порушення
права.

Вивчивши письмові докази та матеріали
справи, з'ясувавши обставини справи та
дослідивши їх доказами, суд вважає, що
позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні судом встановлені
наступні обставини та відповідні до
них правовідносини.

Судом встановлено, що 18 квітня 2008 року
між Закритим акціонерним товариством
«ПроКредит Банк», який в подальшому
був перейменований в Публічне
акціонерне товариство «ПроКредит
Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було
укладено рамкову угоду № 82, відповідно
до якої ОСОБА_1 отримав право, на
підставі договорів про надання траншу,
які є невід'ємною договору,
отримувати від позивача кредитні
кошти в межах ліміту в розмірі 30000
доларів США в межах терміну 120 місяців з
моменту підписання цієї угоди. Видача
кредитів на підставі рамкової угоди та
визначення їх умов здійснювалися
шляхом укладення договорів про надання
траншу, овердрафту, кредитної лінії. На
підставі та в межах рамкової угоди
позивач та ОСОБА_1 уклали договір про
надання № 27.1498/82 від 18 квітня 2008 року,
відповідного до якого ОСОБА_1 отримав
кредит в сумі 22000 долів США, зі сплатою
14 відсотків річних , строком дії на 36
календарних місяців, зі сплатою
комісії за видачу кредиту в сумі 1
відсотку від розміру кредиту, шляхом
зарахування кредитних коштів на
рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_5 в ЗАТ
«ПроКредит Банк».

Відповідно до п. 4 кредитного договору
ОСОБА_1 зобов'язався здійснювати
погашення кредиту та сплачувати
відсотки за його користування
періодичними платежами згідно графіку
повернення кредиту та сплати
відсотків.

Відповідно до п. 10.2 рамкової угоди при
порушенні встановлених договорами
строків погашення грошових
зобов'язань ОСОБА_1 зобов'язався
сплатити банку штрафну пеню в розмірі
0,5 відсотків від суми непогашеної
заборгованості, але не менше ніж 15
гривень у еквіваленті валюти кредиту
за кожний календарний день
прострочення, включаючи день повного
погашення заборгованості .

В забезпечення виконання зобов'язань
відповідачем ОСОБА_1 за рамковою
угодою та кредитним договором, між
позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено договір поруки від 18 квітня
2008 року № 82 ДП1, відповідно до якого
ОСОБА_2, з власної воли, взяла на себе
обов'язок відповідати перед позивачем
за зобов'язаннями ОСОБА_1, що
випливають із умов рамкової угоди та
кредитного договору в рамках 30000
доларів США, максимально під 40
відсотків річних, та як солідарний із
позичальником боржник (а.с. 19-20).

Позивач свої зобов'язання за
кредитним договором виконав належним
чином, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в
сумі 22000 доларів США, що
підтверджується меморіальним ордером
від 18 квітня 2008 року №. 2792-12 про
перерахування позивачем суми кредиту
у гривневому еквіваленті в сумі 111100
грн на рахунок ОСОБА_1 згідно договору
траншу № 27.1498 від 18 квітня 2008 року ( а.с.
18).

Але відповідач ОСОБА_1 порушив умови
кредитного договору в частині
своєчасної сплати кредиту та відсотків
за користування ним, в зв'язку з чим
станом на 15 червня 2012 року утворилася
заборгованість за кредитним договором
в сумі 435599,66 грн., розрахована за
курсом НБУ на 15 червня 2012 року - 7,9925 грн.
за 1 долар США:, яка складається із
заборгованості по капіталу в сумі 17342,22
доларів США, що еквівалентно 138607,69 грн.,
заборгованості по процентам по
графіку в сумі 698,22 доларів США, що
еквівалентно 5580,52 грн., заборгованості
по процентам за фактичне
(неправомірне) користування
простроченим капіталом в сумі 3987,82
доларів США, що еквівалентно 31872,65 грн.,
пені в сумі 259538,79 грн. ( а.с. 6 - розрахунок
заборгованості).

Також судом встановлено, що банком
неодноразово проводилися заходи щодо
досудового вирішення спору шляхом
направлення відповідачам письмових
вимог щодо погашення заборгованості
за кредитним договором, а в подальшому
про дострокове погашення кредиту ( а.с.
21-23), але відповідачі вимоги банку
щодо дострокового повернення кредиту,
процентів та пені ігнорують.

Таким чином, суд дійшов до
висновку, що відповідач ОСОБА_1 дійсно
порушив умови рамкової угоди та
кредитного договору, у добровільному
порядку свої зобов'язання за кредитним
договором не виконує, порушив графік
погашення кредиту, суму кредиту,
відсотки відповідно до умов договору
не сплачує, тобто фактично відмовився
від виконання своїх зобов'язань, що
суперечить чинному цивільному
законодавству, і тому згідно умов
кредитного договору Банк дійсно має
право достроково вимагати повернення
кредиту з відшкодуванням неповерненої
суми кредиту, процентів та пені.

Зважаючи на те, що виконання ОСОБА_1
своїх зобов'язань за кредитним
договором було забезпечено договором
поруки, що був укладений між позивачем
та ОСОБА_2 , і в добровільному порядку
ОСОБА_2, яка виступила фінансовими
поручителем ОСОБА_1, також не
відшкодувала банку заборгованість за
кредитним договором, позивач дійсно
має право вимагати виконання
зобов'язань за кредитним договором
шляхом стягнення заборгованості
солідарно з обох відповідачів.

Що стосується заперечень відповідача
ОСОБА_5 щодо пред'явлених до нього
позовних вимог, судом приймаються до
уваги такі обставини.

Як встановлено судом, перед укладенням
рамкової угоди та договору про надання
траншу відповідач ОСОБА_1 належно та у
достатній формі ознайомився з усіма
умовами рамкової угоди та договору, їх
повністю та однаково із кредитором
розумів, вважав справедливими,
адекватними та розумними, жодних
заперечень не мав, і йому позивачем
було надано у письмовій формі та у
повному обсязі передбачену чинним
законодавством інформацію щодо умов
кредитування та сукупної вартості
кредиту, що підтверджується особистим
підписом ОСОБА_1 в рамковій угоді та в
договорі про видачу траншу. А це
свідчить про те, що ОСОБА_1 були
роз'яснені можливі валютні ризики до
підписання останнім рамкової угоди та
договору траншу про отримання саме
валютного кредиту, згідно якого ОСОБА_1
отримав в касі банку доларовий
кредит в гривневому еквіваленті.
Здійснення позивачем кредитних
операцій у іноземній валюті не
суперечить вимогам чинного
законодавства України, оскільки
позивач мав в наявності відповідну
генеральну ліцензію та письмовий
дозвіл Національного банку України.

Також суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
мали можливість передбачити зміну
курсу гривні по відношенню до долару
США, виходячи із ситуації в Україні та
динаміки зміни курсів з моменту
введення в обіг національної валюти та
її девальвації, і ніщо не заважало
ОСОБА_1 укласти кредитний договір про
отримання кредиту в національній
валюті або взагалі з іншою фінансовою
установою. Вибір ОСОБА_1 щодо суб'єкту
кредитування був обраний ним
самостійно, із власної волі.

Суд не приймає до уваги і заперечення
ОСОБА_1, які стосуються періоду
нарахування відсотків за користування
кредитними коштами, оскільки
проценти, що сплачуються позичальником
за користування кредитом є
встановленою договором платою за
користування грошовими коштами, а тому
повинні сплачуватися за весь час
фактичного користування цими коштами
до повного виконання зобов'язань за
договором. І зважаючи на те, що
позивачем не пропущений строк
звернення до суду з цим позовом,
проценти за користування кредитними
коштами повинні бути стягнуті з
відповідачів в повному обсязі.

З приводу пені, що нарахована
позивачем для сплати відповідачам за
порушення ними своїх зобов'язань, то
суд вважає, що її розмір повинний бути
зменшений з 259538,79 грн. до суми
заборгованості за кредитом та
відсотками, тобто до 176060,86 грн., що
відповідає вимогам розумності та
справедливості, оскільки заявлений
позивачем до стягнення розмір пені
перевищує загальну суму
заборгованості за кредитним
договором.

При стягнення з відповідачів пені суд
не може застосувати встановлений
законом однорічний строк позовної
давності, на чому наполягає ОСОБА_1,
оскільки пунктом 10.4 рамкової угоди,
що була підписана ОСОБА_1 передбачено,
що нарахування та сплата пені
проводиться за весь час існування
заборгованості, без застосування
встановлених законодавством
обмежувальних строків та припиняється
у день повного погашення
заборгованості, що свідчить про
досягнення між сторонами за кредитним
договором домовленості про
збільшення позовної давності за
вимогами щодо нарахування та сплати
пені.

Суд вважає встановленим наявність
фактів, якими обґрунтовуються вимоги
позивача, з таких мотивів.

Відповідно до ст. 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні
має право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо негайного виконання не
випливає із договору або актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 533 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник та поручитель відповідають
перед кредитором, як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ст. 554 ЦК
України ). Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату процентів,
неустойки, відшкодування збитків, якщо
інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1058 цього кодексу.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

На підставі досліджених доказів,
суд доходить до висновку, що з
відповідачів на користь позивача
належить солідарно стягнути суму
заборгованості за кредитним
договором, яка утворилася станом на 15
червня 2012 року, в загальній сумі 352121,72
грн., яка складається із заборгованості
по капіталу в сумі 138607,69 грн.,
заборгованості по процентам по
графіку в сумі 5580,52 грн., заборгованості
по процентам за фактичне
(неправомірне) користування
простроченим капіталом в сумі 31872,65
грн., пені в сумі 176060,86 грн.

Належить стягнути з відповідачів в
рівних частках сплачений позивачем
судовий збір в сумі 3219,00 грн., так як
відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати (а.с. 5 -
меморіальний ордер).

На підставі ст. ст. 525, 526, 527, 530, 543, 575, 589,590,
1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про
іпотеку», керуючись ст. 8, 10, 57, 59, 60, 88, 208,
209, 212, 213-215, 216, 224 -226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором від 18 квітня 2008
року № 27.1498/82, - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (іпн
НОМЕР_1) , ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_2) на користь
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» (МФО 320984, ,
тр./р №290930015 у АТ «ПроКредит Банк»)
заборгованість за кредитним договором
№ 27.1498/82 від 18 квітня 2008 року в сумі 352121
(триста п'ятдесят дві тисячі сто
двадцять одна) гривня 72 копійки, яка
складається із заборгованості по
капіталу в сумі 138607,69 грн.,
заборгованості по процентам по
графіку в сумі 5580,52 грн., заборгованості
по процентам за фактичне
(неправомірне) користування
простроченим капіталом в сумі 31872,65
грн., пені в сумі 176060,86 грн

Стягнути з ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» судовий
збір в сумі 1609,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_2) на
користь Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» судовий
збір в сумі 1609,50 грн.

В іншій частині позову Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 18 квітня 2008 року № 27.1498/82 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10 - денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
А.Б. Ковальова