Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/6145/2014
Головуючий у 1-й інстанції -
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Білич І.М.,

Іванченка М.М.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 21 березня 2014
року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 21 березня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки.

Зустрічний позов задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у
відшкодування матеріальної шкоди 870
грн.

У задоволенні іншої частини зустрічних
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позов ОСОБА_2 в повному
обсязі. Вважає, що рішення суду першої
інстанції не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає те, що
судом не взято до уваги постанову
пленуму вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №4 від 1 березня 2013
року, і оскільки відповідачем за
первісним позовом - ОСОБА_4 не доведено
факту умислу у ОСОБА_2 щодо скоєння ДТП
та не доведено, що шкода завдана
внаслідок дії непереборної сили,
відповідач не може бути звільнений від
відповідальності за шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 червня 2011 року з
вини пішохода ОСОБА_2 сталась
дорожньо-транспортна пригода, під час
якої водій автомобіля
«Рено-Логан»,д.н.з. НОМЕР_4, ОСОБА_4
здійснив наїзд на позивача..

Внаслідок даної ДТП позивач ОСОБА_2
отримав тілесні ушкодження, а
автомобіль «Рено-Логан», д.н.з. НОМЕР_4, -
механічні пошкодження.

Постановою заступника начальника СВ
Макарівського РВ ГУМВС України в
Київській обл. Голумбовського Д.Г. від 27
липня 2011 року відмовлено в порушенні
кримінальної справи відносно водія
автомобіля «Рено-Логан» ОСОБА_4 за
відсутністю в його діях складу злочину,
передбаченого ст. 286 КК України. Також
встановлено, що ОСОБА_2 отримав тілесні
ушкодження під час виходу на смугу руху
автомобіля «Рено-Логан», д.н.з. НОМЕР_4,
(який рухався не більше 60 км/год) по
автодорозі Київ-Чоп (с. Небелиця) в
нічний час (22 год. 20 хв.). Перебуваючи в
стані сильного алкогольного сп'яніння
ОСОБА_2 намагався перейти дорогу зліва
направо відносно руху автомобіля, але
не врахував відстань зупиночного шляху
авто. Водій автомобіля «Рено-Логан»,
д.н.з. НОМЕР_4, технічної можливості щодо
застосування екстреного гальмування
не мав, тому здійснив наїзд на ОСОБА_2,
який раптово опинився на проїзній
смузі.(а.с. 78)

Згідно з довідкою інспектора взводу
Києво-Святошинського ДПС при УДАІ
ГУМВС України в Київській обл.
Скрипника М.О. від 15 червня 2011 року №
8825223 дорожньо- транспортна пригода
сталася внаслідок порушення правил
маневрування ОСОБА_2(11 а.с)

Постановою судді Макарівського
районного суду Київської області від 05
жовтня 2011 року встановлено вину ОСОБА_2
у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України, та закрито провадження в
справі у зв'язку із закінченням строків
накладення адміністративного
стягнення.(86 а.с.)

Згідно із виписками з історії хвороби
ОСОБА_2 від 13 червня 2011 року № 3809-682 та
від 20 вересня 2011 року № 6081-1110, виданими
хірургічним відділенням № 1
Макарівської Центральної районної
лікарні, ОСОБА_2 19 травня 2011 року в
Центральній районній лікарні МОС
оперував праву ключицю із
встановленням спиці.

13 червня 2011 року після ДТП ОСОБА_2,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, був доставлений до
Макарівської ЦРЛ із діагнозом:
поєднана травма. ЗЧМТ. Забій головного
мозку легкого ступеня. Забійні рани
голови. Закритий перелом правої
стегнової кістки зі зміщенням уламків.
Закритий уламковий перелом с/з обох
кісток правої гомілки зі зміщенням
уламків. Консолідуючий перелом лівої
ключиці з наявністю мігруючої спиці
Ілізарова. Травматичний шок 2 ст.
Постгеморагічна анемія 1 ст. Випискою з
історії хвороби ОСОБА_2 (на МСЕК) від 16
жовтня 2011 року за № 6862-1267 підтверджено
особливості травм із відповідним
хірургічним втручанням.(12-17 а.с.)

Згідно із Договором добровільного
страхування наземного транспорту №
649Г- а/11К(П) від 16 березня 2011 року, що був
укладений ОСОБА_4 та АТ «СК «АХА
Страхування», автомобіль «Рено-Логан»,
д.н.з. НОМЕР_4, був застрахований на суму
87 000,00 грн. із утриманням 1 % франшизи від
страхової суми, що становить 870,00
грн..(51-59 а.с.)

Згідно з Актом виконаних робіт №
Н3а-034173 від 29 липня 2011 року ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Інститут Транспорту
Нафти» сплачено франшизу у розмірі 870,00
грн.(50 а.с.).

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з даним позовом,
просив стягнути з ОСОБА_4 у
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, матеріальну
шкоду в розмірі 4 370,91 грн. та моральну
шкоду в розмірі 25 000 грн. В
обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що внаслідок ДТП він
зазнав значних тілесних ушкоджень, у
зв'язку з чим позивач поніс витрати на
лікування та на транспортування до
лікарні. На лікування згідно чеків та
квитанцій позивачем було витрачено 3
257,95 грн., а на транспортування до
лікарні 1 112,96 грн., а всього 4 370,91 грн.
Моральна шкода, заподіяна позивачу,
полягає у душевних стражданнях, які він
зазнав у зв'язку із завданою йому
шкодою внаслідок ДТП, йому призначена
третя група інвалідності, отже він
позбавлений можливості пристойного
працевлаштування і вимушений жити на
пенсію. Внаслідок перенесеного стресу,
у позивача розвинувся страх перед
автомобілями та страх за своє життя при
пересуванні автомобільними дорогами.
Моральну шкоду оцінює у 25 000 грн.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, просив стягнути з ОСОБА_2 на
його користь спричинену матеріальну
шкоду в розмірі 870 грн. та моральну
шкоду в розмірі 6 000 грн. Свої вимоги
мотивує тим, що внаслідок протиправних
дій ОСОБА_2 належний відповідачу
автомобіль було пошкоджено, а
відповідач поніс витрати у розмірі
франшизи на суму 870 грн. відповідно до
договору страхування. Моральна шкода
полягає у незручностях і труднощах,
пов'язаних з пошкодженням і тривалим
ремонтом автомобіля, душевних
хвилюваннях з приводу ДТП та поїздок до
Макарівського РВ ГУМВС України в
Київській обл. для дачі пояснень.

Судом першої інстанції частково
задоволено зустрічні позовні вимоги -
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у
відшкодування матеріальної шкоди 870
грн. франшизи за договором страхування,
і рішення в цій частині фактично не
оскаржується сторонами, оскільки
апеляційна скарга не містить доводів
щодо неправильності рішення суду в цій
частині, а представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні також не навів
таких доводів та заявив, що питання
вирішення зустрічного позову не є для
позивача принциповим.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що поведінка позивача ОСОБА_2 під
час ДТП була протиправною - він
перебував у стані алкогольного
сп'яніння, постановою суду встановлено
наявність у його діях складу
адміністративного правопорушення, в
той час як у діях відповідача ОСОБА_4
відсутній склад злочину та склад
адміністративного правопорушення,
отже відсутні підстави для покладення
на ОСОБА_4 відповідальності за шкоду, що
була заподіяна позивачу ОСОБА_2
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки під час ДТП.

Судова колегія не погоджується з таким
висновком суду, вважає. що він не
відповідає обставинам справи та
положенням закону.

Так, відповідно до положень ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє цим джерелом -
транспортним засобом, механізмом чи
іншим об'єктом, використання якого
створює підвищену небезпеку.

На особу, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, не може
бути покладено обов'язок з
відшкодування завданої джерелом
підвищеної небезпеки шкоди, якщо вона
завдана внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Непереборною силою є надзвичайні або
невідворотні за даних умов події

Під умислом потерпілого слід розуміти
таку його протиправну поведінку, коли
потерпілий не лише передбачає, але і
бажає або свідомо допускає настання
шкідливого результату.

В даному випадку відповідачем ОСОБА_4
не було доведено, що шкода позивачу
ОСОБА_2 була завдана внаслідок
непереборної сили або умислу позивача,
тобто, що останній бажав або свідомо
допускав настання шкідливого
результату у вигляді тілесних
ушкоджень, що були отримані ним у ДТП.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
рішення суду в частині вирішення
позову ОСОБА_2 підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

При цьому позовні вимоги про
відшкодування витрат, пов'язаних з
транспортуванням до лікарні, у розмірі
1 112,96 грн. , судова колегія вважає
доведеними та такими, що підлягають
задоволенню, оскільки ці витрати
підтверджені фіскальними чеками (а.с.
22-23), і не оспорювались представником
відповідача в судовому засіданні.

В той же час витрати на лікування у
розмірі 3 257,95 грн. не підтверджені
належними доказами.

Так, з наданих позивачем медичних
довідок та квитанцій і товарних чеків
неможливо встановити, що позивачем
придбавались лікарські препарати за
призначенням лікарів для лікування,
пов'язаного з отриманням травм у ДТП 13
червня 2011 року, у зв'язку з чим
зазначені вимоги не підлягають
задоволенню.

Враховуючи обставини справи, характер
та обсяг фізичних та душевних
страждань позивача, вимушені зміни у
його життєвих і виробничих стосунках
внаслідок отримання тілесних
ушкоджень, а в подальшому третьої групи
інвалідності, колегія суддів вважає, що
позивачу також було завдано моральної
шкоди.

При визначенні розміру моральної
шкоди, яка підлягає відшкодуванню,
колегія враховує зазначені обставини,
засади розумності та справедливості, і
вважає, що на користь позивача з
відповідача належить стягнути 5 000 грн.
у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню
понесені позивачем судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 100 грн.,
оскільки позовні вимоги
задовольняються частково.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 21 березня 2014 року в частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний
код НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_3, у
відшкодування матеріальної шкоди 1 112, 96
грн., моральної шкоди - 5 000 грн., судові
витрати 100 грн.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: