АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц /790/2955/14 Головуючий 1 інстанції
Справа № 643/7339/2013 ОСОБА_1
Категорія: виселення ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді : Гальянової І.Г.

суддів: Міненкової Н.О.

ОСОБА_3

при секретарі: Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_5, на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 січня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит в особі філії Слобажанське РУ АТ Банк Фінанси та Кредит до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в особі законного представника ОСОБА_8, Московського районного відділу головного управління державної міграційної служби України в Харківської області, треті особи: КП Жилкомсервіс, служба у справах дітей Московського району м. Харкова Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення,-

ВСТАНОВИЛА :

20 травня 2013 року позивач звернувсь у суд з позовом в якому, з урахування його уточнень просив виселити відповідачів із квартири № 81, по вул. Героїв Праці, 68-А в м. Харкові.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Московського районного суджу м. Харкова від 20.12.2012р. звернуто стягнення на нерухоме майно : квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_10, однак відповідачі проживають у спірній квартирі, що унеможливлює відчужити майно та ігнорують вимоги щодо добровільного звільнення квартири, відповідачами проігноровано. ( а.с.2-4,70-71).

Справу розглянуто судом за відсутності сторін та третіх осіб.

Заочним рішення Московського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2014 року позовні вимоги позивача задоволені. Суд виселив із квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2014 року в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_5 про перегляд зазначеного заочного рішення було відмовлено ( а.с.151).

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 просить скасувати вказане заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що відповідачі отримували вимогу позивача про добровільне їх звільнення зазначеної квартири, а тому вважає, що вимоги позивача є передчасними.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яке відбулось 28.05.2014 року представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ОСОБА_5 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити, а також надала суду заяви як від зазначених відповідачів, так і від відповідача ОСОБА_12 ,в яких вони просять розглядати справу за їх відсутності ( а.с.218-220) .

Представник відповідачів ОСОБА_5 в судове засідання 18.06.2014 року не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.228). Від представника третьої особи - служби у справах дітей Московського району м. Харкова Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надійшла заява про подальший розгляд справи за її відсутності ( а.с.243).

За таких обставин на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутності незявившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача , представника відповідачів та представника служби у справах дітей Московського району м. Харкова Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку ,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги позивача та висиляючи відповідачі з зазначеної вище квартири, суд першої інстанції, з посиланням на рішення суду від 20.12.2012 року, яке набрало законної сили та яким звернуто стягнення на предмет іпотеки-вказану вище квартиру, з посиланням на вимоги ст. 40 Закону України Про іпотеку, ч.3 ст. 109 ЖК України, виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача.

При цьому судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.12.2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 926693,98грн. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, шляхом продажу вказаної квартири ПАТ Банк Фінанси та Кредит та вказане рішення набрало законної сили (а.с.5-9).

Як свідчить вказане рішення суду, підставою для його ухвалення слугувало невиконання відповідачем ОСОБА_4 укладеного між ним та позивачем 11.04.2008 року кредитного договору № 44-13-И , за яким позивач видав відповідачу кредитні кошти в розмірі 250 000 грн. строком користування до 11.04.2023 року зі сплатою 18, 5 % річних, тобто у звязку з невиконанням відповідачем вказаного кредитного договору, отриманого ним в грошовій одиниці України гривні.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 16.01.2013 року позивач звертався до відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_13 та ОСОБА_8 з вимогою про добровільне їх виселення із зазначеного житлового приміщення та вказану вимогу кожного з зазначених відповідачів було отримано 18.01.2013 року ОСОБА_6, про що свідчать поштові повідомлення про вручення їй таких вимог ( а.с.10-14).

Матеріали справи також свідчать про те, що з такою вимогою 21.08.2013 року позивач також звертався і до законного представника неповнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 про що також повідомив службу у справах дітей ХОДА та таке повідомлення було отримано службою у справах дітей ХОДА 23.08.2013 року , а вимога, адресована ОСОБА_8 як законному представнику ОСОБА_14 повернута поштою за закінченням терміну її зберігання ( а.с.72-73).

В ст. 39 Закону України Про іпотеку встановлено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ст. 40 ЗУ Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно до вимог ч.3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому , за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином за змістом вказані норми матеріального права передбачають обовязковість надіслання вимоги про добровільне звільнення мешканцями житлового приміщення, на яке звернуто стягнення в позасудовому порядку.

Вказані обставини справи свідчать про те, що таке звернення стягнення на зазначену вище квартиру як предмета іпотеки провадилось за рішенням суду, а не в позасудовому порядку, яке ст. 36 Закону України Про іпотеку, у звязку з чим вимога позивача про добровільне виселення відповідачів з зазначеної квартири не є обовязковою для їх виселення за рішенням суду, хоча така вимога позивачем надсилалась відповідачам та була отримана для всіх відповідачів, відповідачем ОСОБА_6

З огляду на наведене суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про виселення відповідачів із зазначеної квартири.

Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі заочного рішення.

При цьому судова колегія зазначає, що на вказані правовідносини не поширюється Закон України № 1304-У11 від 03.06.2014 року Про мораторій на стягнення майна громадян України , наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який набрав законної сили 07.06.2014 року, оскільки звернення стягнення на вказане іпотечне майно здійснене за рішенням суду, у звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_4 умов кредитного договору , отриманого ним в грошовій одиниці України гривні.

За таких обставин заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 15 січня 2014 року підлягає залишенню його без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_5 відхилити

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: