Справа № 463/2-775/14
Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/3254/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

при секретарі: Івановій О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4,
ОСОБА_5,ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 12 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до державного
підприємства «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» про стягнення середнього
заробітку-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» про
стягнення середнього заробітку.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог. Вказує на
те, що невірним є висновок суду про
відсутність вини відповідача щодо
проведення повного розрахунку із
позивачем, так як арештовані рахунки
відповідача. Вважає, що судом
неправильно встановлена ця обставина,
оскільки саме з вини відповідача з
позивачем вчасно не був проведений
розрахунок з позивачем при звільненні.
Зазначає, що розрахунок з позивачем хоч
і проведено 05.02.2014 р. внаслідок
примусового виконання судового наказу
від 29.06.2012 р., проте не звільняє
відповідача від обов»язку щодо виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, тобто за
весь період невиплати ним належних
позивачу при звільненні сум. Крім того
зазначає, що суд неправильно встановив,
чи була у відповідача можливість
виплати позивачу належну йому суму та
неправильно дослідив матеріали справи.
Посилається на те, що підприємство
штучно створило ситуацію його
неплатоспроможності, встановивши 1
робочий день в тиждень, чим умисно
унеможливив будь-які виплати коштів
працівникам.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарни, заперечення на апеляційну
скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги колегія
суддів не знаходить законних підстав
для її задоволення з огляду на
викладені мотиви.

Встановлено, що ОСОБА_2 працював на
посаді провідного
інженера-конструктора і 31.04.2012 р. був
звільнений у зв'язку з виходом на
пенсію за віком (а.с. 4, 5).

На день звільнення підприємство не
виплатило позивачу заробітну плату та
не провело з ним остаточний розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Статтею 116 цього ж Закону передбачено,
що при звільненні працівника виплата
всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум. В разі спору
про розмір сум, належних працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

За змістом ст. 117 трудового Кодексу в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999
р. «Про практику застосування судами
законодавства про оплаті праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Як убачається із матеріалів справи,
08.06.2012 р. та 29.06.2012 р. Франківським
районним судом м. Львова видано судові
накази про стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованість по
заробітній платі в розмірі 14050,59 грн. та
50665,22 грн.

Відділом примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області 26.10.2012 та 02.11.2012 р.
прийнято до виконання вказані судові
накази (а.с. 7, 8).

Із довідки підприємства убачається, що
20.10.2008 р., з березня 2011 р., з жовтня 2011 р.,
та з травня 2012 р. Франківським відділом
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції накладено арешт на усі рахунки
відповідача (а.с.30),

Отже, на час звільнення позивача усі
рахунки Львівського НДРТІ були
арештовані, у зв'язку з тим у
підприємства не було можливості
провести розрахунок із позивачем, а
відтак вина відповідача у невиплаті
заробітної плати позивачу не
встановлена судом.

Твердження апелянта про те, що саме з
вини відповідача вчасно не був
проведений розрахунок з позивачем при
звільненні, є невірним та
спростовується матеріалами справи.

Разом із тим, матеріалами справи
встановлено, що згідно розпорядження
державного виконавця від 28.01.2014 р. суму
коштів за виконавчим документом
перераховано ОСОБА_2, що
підтверджується постановою головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області від 05.02.2014 р. про
закінчення виконавчого провадження.

Так як заборгованість по заробітній
платі виплачена позивачу повністю
станом на час подачі позовної заяви, то
підстав для її стягнення немає, а тому
висновок суду про відмову в позові
відповідає нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що
розрахунок з позивачем хоч і проведено
05.02.2014 р., проте не звільняє відповідача
від обов»язку щодо виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, є безпідставними,
оскільки вина відповідача відсутня, а
тому й відсутні підстави для виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що оскільки все майно та
рахунки відповідача були арештовані
на час звільнення ОСОБА_2, то вина
відповідача за невчасний розрахунок з
позивачем при звільненні відсутня, що
виключає відповідальність по
відшкодуванню за час затримки виплати
заробітної плати.

Доводи апелянта про те, що підприємство
штучно створило ситуацію його
неплатоспроможності, встановивши 1
робочий день в тиждень, чим умисно
унеможливив будь-які виплати коштів
працівникам є безпідставними,
оскільки позивач в судовому порядку не
оскаржував наказ № 127від 20.04.2012 р. про
тимчасовий режим роботи і він не є
предметом позовних вимог.

За наведених обставин суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків місцевого суду
і тому її слід відхилити, рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 12 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: