Справа № 2/359/30/2014 Головуючий у І
інстанції Саган В.М.Провадження №
22-ц/780/3301/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В., Журби С.О.

при секретарі - Власенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 03 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я
особа: ОСОБА_3, про відшкодування витрат
на будівництво, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з даним позовом в
якому просив стягнути з відповідачки
ОСОБА_1 кошти в сумі 150 000 грн. в рахунок
відшкодування понесених ним витрат на
будівництво частини належного
відповідачці на праві власності жилого
будинку за АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач
послався на те, що з 1993 року він був
одружений з третьою особою ОСОБА_3 та
проживав з нею у врем'янці, що належала
її матері, відповідачці ОСОБА_1

В подальшому коли в них народився син
його сім'ї було надано гуртожиток куди
вони переселилися і проживали до 2000
року, коли рішенням суду їх шлюб було
розірвано. Однак, свідоцтво про
розірвання шлюбу було видано відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану лише 15 серпня 2012 року.

У 2005 року він запропонував відновити
сім'ю і весною 2006 року вони почали
проживати спільно у найнятій ними
квартирі в м. Борисполі. Після
відновлення сім'ї мати третьої особи
відповідачка ОСОБА_1 запропонувала
йому переобладнати недобудований
будинок у двоквартирний, добудувати
одну з квартир, вселитись і проживати з
сім'єю на що він погодився оскільки
власного житла у нього не було

Далі зазначив, що у травні 2006 року він
почав роботи з переобладнання та
добудови, які частково проводилася із
залученням спеціалістів, оплата
матеріалів і робіт здійснювалася ним,
відповідачка фінансової участі у
будівництві і обладнанні квартири та
облаштуванні двору не брала. Після
вселення у2009 році, роботи по
обладнанню квартири та будівництву
дворових споруд тривали і були
закінчені ним у 2012 року.

Право власності на будинок
відповідачка отримала у серпні 2011 році,
а у грудні 2011 року було укладено
договір найму житлового приміщення, за
яким відповідачка надала йому у
користування житлове приміщення у
спірному будинку строком до грудня 2016
року.

Проте у цей же час між ним та його
дружиною ОСОБА_3 різко погіршились
відносини і у серпні 2012 року було
отримано свідоцтво про розірвання
шлюбу, а в кінці 2012 року відповідачка
почала вимагати виселитись з її
будинку та подала позов до суду..

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду від 29 січня 2013 року
позов відповідачки було задоволено,
договір найму розірвано, а його
виселено з будинку.

За таких обставин позивач вважає, що
відповідачка безпідставно набула
майно за його рахунок і оскільки
повернення в натурі цього майна є
неможливим, вартість цього майна
підлягає стягненню з відповідачки на
його користь з урахуванням висновку
судової будівельно-технічної
експертизи, оскільки роботи
проводилися та оплачувалися ним під
час перебування у шлюбі з третьою
особою, позивач просив стягнути з
відповідачки вартість 1/2 частини
будівельних робіт, у сумі 85 328, 50 грн.

Відповідачка позов не визнала, вважає
застосування положень Цивільного
кодексу, на які посилається позивач, є
неможливими, оскільки жодних угод про
створення спільної власності між
позивачем та нею укладено не було. Всі
роботи позивач робив безоплатно і з
власної ініціативи, тому права на
оплату цих робіт не має. Крім того,
посилалася на сплив строку позовної
давності, що також є підставою для
відмови у позові. Додала, що будівельні
матеріали закуповувалися за її кошти
та її дочки, які вона давала позивачеві
для розрахунку з робітниками, оскільки
не завжди могла бути присутньою при
розрахунках за проведені роботи.

При цьому зазначила, що позивач подав
позов до неналежного відповідача,
оскільки позовні вимоги обґрунтував
тим, що кошти, які він вкладав, належать
до спільної сумісної власності
подружжя, проте будь-яких судових
рішень про поділ майна подружжя він не
подавав.

Третя особа проти позову заперечувала
з аналогічних підстав.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 03 квітня 2014 року позов задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
85325,50 грн. в рахунок відшкодування
понесених витрат на будівництво
спірного будинку та судові витрати в
сумі 7390,20 грн., а всього стягнув 92715,70
грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, просить скасувати рішення та
ухвалити нове про відмову у позові.

Посилається, що оскільки свої вимоги
позивач обґрунтовує на підставах ст.ст.
1212, 1213 ЦК України, які відносяться до
загальних положень про зобов'язання у
зв'язку із набуттям, збереженням майна
без достатньої правової підстави,
повернення безпідставно набутого
майна, тому застосування вказаних
положень ЦПК є можливим лише у разі
наявності зобов'язальних відносин між
сторонами та за відсутності правової
підстави для набуття майна у
відповідача.

Між тим, жодних угод по створенню
спільної власності між нею та
позивачем не було укладено. Всі роботи
позивач робив безоплатно і з власної
добровільної ініціативи, тому права на
оплатність цих робіт позивач немає.
Крім того, зазначила, що він не
підтвердив своїх понесених затрат на
добудову будинку.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Суд першої інстанції, задовольняючи
вимоги позову, застосував до спірних
правовідносин положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК
України та виходив з того, що ОСОБА_2,
під час шлюбу з третьою особою у справі,
здійснив роботи по переобладнанню
недобудованого будинку АДРЕСА_1, який
належить відповідачці ОСОБА_1, тому на
йо користь підлягають стягненню з
відповідачки половина вартості
будівельних робіт

З такими висновками суду погодитися не
можна, оскільки він зроблений судом без
належного з'ясування обставин справи,
прав та обов'язків сторін, оцінки
наданих ними доказів, з огляду на
наступне.

Так, згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб .

В порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України, суд першої інстанції не вірно
визначив, які саме правовідносини
виникли між сторонами, виходячи із
встановлених фактичних обставин, та
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
не встановив належність обраного
позивачем способу захисту прав та його
відповідність правовідносинам, що
виникли між сторонами.

Так, суд першої інстанції, стягнувши з
відповідачки на користь позивача кошти
застосував до спірних правовідносин
положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, що
регулюють відносини з приводу набуття
майна без достатньої правової підстави
та його повернення. При цьому,
необхідність застосування до спірних
правовідносин саме цих норм судом не
обґрунтована, оскаржуване рішення
відповідної мотивації не містять.

З матеріалів справи вбачається, що
доказів на спростування доводів
відповідачки щодо відсутності
зобов'язальних правовідносин
позивачем не надано.

Посилання в рішенні суду на покази
свідків, неможна вважати належними та
допустимими доказами в розумі ст.ст.57-59
ЦПК України джерела походження та
належності сплачених під час
проведення будівельних робіт коштів
саме позивачу.

Доводи відповідачки, про те, що саме
вона надавала кошти позивачу для
проведення рахунків, не спростовані
матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивач не представив доказів на
підтвердження обставин на які він
посилається, як на підставу для
задоволення його позовних вимог, що є
його обов'язком відповідно до засад
змагальності процесу за ст.10 ЦПК
України. При цьому суд створив всі
умови для змагального процесу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позові з інших викладених вище
підстав.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 03 квітня 2014 року скасувати та
ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа: ОСОБА_3 про
відшкодування витрат на будівництво.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :