У Х В А Л А

04 червня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М.
,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 скаргу ОСОБА_1 на постанову
державного виконавця Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася ся до суду з
вказаною скаргою мотивуючи тим, що
17.03.2014 року державним виконавцем
Шевченківського відділу ДВС
Чернівецького міського управління
юстиції було винесено постанову ВП №
42527823 про відмову у відкритті
виконавчого провадження в зв'язку з
тим, що виконавчий документ не
відповідає вимогам ст. 18 ЗУ «Про
виконавче провадження», а саме:
відсутній реєстраційний номер
облікової картки платника податків
боржника, цю постанову ОСОБА_1 вважає
незаконною, оскільки виконавчий лист
відповідає вимогам ст. 18 вказаного вище
Закону, в ньому зазначені всі
обов'язкові дані, що мають бути вказані
у виконавчому документі, а інші дані,
зокрема, індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника як
фізичної особи зазначається у
виконавчому документі лише за
наявності у суду чи іншого органу, що
видав виконавчий документ, крім того,
судом у виконавчому листі додатково
зазначено, що згідно довідки-відповіді
Міністерства доходів і зборів надати
реєстраційний номер облікової картки
боржника не має можливості. Отже,
державному виконавцеві необхідно було
б перевірити наявність інших даних в
матеріалах справи в суді, що видав
виконавчий документ, але цього
зроблено не було, а тому застосування
державним виконавцем п.6 ч.1 ст.26 Закону
України «Про виконавче провадження» є
неправомірним та безпідставним, вона
має тяжке матеріальне становище,
оскільки виховує сина та оплачує його
навчання, а виконавчий лист про
стягнення додаткових витрат на
навчання сина не прийнято до виконання.
ОСОБА_1 просить суд визнати постанову
ВП № 42527823 від 17.03.2014 року
неправомірною та скасувати її;
зобов'язати державного виконавця
усунути порушення та відкрити
виконавче провадження за виконавчим
листом № 357/10314/13-ц від 16.12.2013 року про
стягнення з ОСОБА_2, зареєстрованого в
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 додаткових
витрат на оплату навчання сина в сумі
5845 грн.; зобов'язати державного
виконавця повідомити про виконання
ухвали суд та заявника не пізніше ніж у
місячний строк з дня одержання ухвали
суду.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася,
про час розгляду справи повідомлена
належним чином, в поданій скарзі вона
просила суд розглянути справу без її
участі.

Старший державний виконавець
Шевченківського відділу ДВС
Чернівецького міського управління
юстиції Волос С.І. до суду також не
з'явився, повідомлення про виклик до
суду надсилалося на електронну адресу
відділу ДВС, доставлено до електронної
скриньки 24.05.2014 року.

Оглянувши матеріали справи, цивільну
справу № 357/10314/13-ц 2/357/3280/14, суд дійшов
висновку про задоволення скарги
частково з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
згідно заочного рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 05.11.2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я
особа: ОСОБА_2, про стягнення аліментів
та додаткових витрат, позов було
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Чернівці,
зареєстрованого АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_1, яка проживає АДРЕСА_2, аліменти
на повнолітнього сина ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_6 в твердій грошовій сумі по
800 грн. щомісячно починаючи з 18 липня 2013
року на період його навчання - до 30
червня 2017 року; стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 додаткові витрати на
оплату навчання сина в сумі 5845 грн.

Вказане рішення суду набрало законної
сили 16.12.2013 року і Білоцерківським
міськрайонним судом стягувачу було
видано два виконавчі листи по даній
справі для пред'явлення до примусового
виконання до відділу ДВС.

17.03.2014 року старшим державним
виконавцем Шевченківського відділу
ДВС Чернівецького міського управління
юстиції Волосом С.І. винесено постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження /відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа/ №
ВП 42527823 про примусове виконання
вказаного вище виконавчого листа про
стягнення з ОСОБА_2, зареєстрованого в
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 додаткових
витрат на оплату навчання сина у сумі
5845 грн.

Як зазначено в оскаржуваній постанові,
виконавчий документ не відповідає
вимогам ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме:
відсутній індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника /для фізичних осіб-платників
податків/ або номер і серія паспорта
стягувача та боржника.

При розгляді скарги суд враховує
наступне.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом.

Як передбачено ч.1 ст.18 Закону України
«Про виконавче провадження», у
виконавчому документі зазначаються: 1)
назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано
документ; 3) повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків, крім
випадку ухвалення постанови про
накладення на особу адміністративного
стягнення за неповагу до суду) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника
чи можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи (для
фізичних осіб), місцезнаходження майна
боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо; 4) резолютивна частина
рішення; 5) дата набрання законної
(юридичної) сили рішенням; 6) строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом Мінюсту
України від 02.04.2012 року №512/5,
зареєстровано в Мінюсті України 02.04.2012
року за №489/20802 /зі змінами/, виконавчий
документ повинен відповідати вимогам
до виконавчого документа, зазначеним у
статті 18 Закону. При перевірці
відповідності виконавчого документа
вимогам пункту 3 частини першої статті
18 Закону державний виконавець враховує
таке: зокрема, для фізичних осіб
реєстраційний номер облікової картки
платника податків не зазначається у
виконавчому документі, якщо особа є
іноземцем та законодавством країни, на
території якої проживає фізична особа,
встановлено інші форми обліку або якщо
особа відмовилась його мати через свої
релігійні переконання, про що є
відповідна відмітка у паспорті особи, а
також у випадку ухвалення постанови
про накладення на особу
адміністративного стягнення за
неповагу до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у
виконавчому листі, який видано
стягувачу Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області
16.12.2013 року, дійсне не зазначено
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника , оскільки на неодноразові
запити суду згідно довідки-відповіді
Міністерства доходів та зборів надати
реєстраційний номер облікової картки
боржника не має можливості з причини:
боржника неможливо однозначно
ідентифікувати.

З копії виконавчого листа вбачається,
що у ньому судом зазначено всі
необхідні відомості, передбачені в ст.18
Закону України «Про виконавче
провадження», в т.ч. індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача, не
зазначено індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника в
зв'язку з неможливістю його одержати,
на що вказувалося вище.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст.11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну.

Тобто, у разі не зазначення
індивідуального ідентифікаційного
номера (реєстраційного номера
облікової картки платника податків)
згідно приписів наведених правових
норм державний виконавець може
самостійно звернутися до відповідного
державного органу державної
податкової служби із запитом про
витребування довідки про
індивідуальний ідентифікаційний номер
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків) боржника, також
викликати боржника до відділу ДВС,
оскільки виконавчий лист пред'явлено
до виконання за місцем проживання
боржника.

А за ч.6 ст.12 Закону України «Про
виконавче провадження» обов'язком
боржника є зокрема, утримання від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення, надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
тощо.

Судом встановлено, що розгляд справи
про стягнення аліментів та додаткових
витрат було проведено без участі
відповідача, який про час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
але до суду не з'явився, причини неявки
не повідомив, судом було постановлено
заочне рішення, копія якого
надсилалася для ознайомлення
відповідачу, але згідно відмітки
відділення зв'язку, від одержання
кореспонденції адресат відмовився.

Таким чином, в суду чи заявника
відсутні можливості без згоди
боржника, який не з'явився в судове
засідання, отримати дані, про які в
своїй постанові зазначив державний
виконавець, а на неодноразові запити
суду до Міністерства доходів та зборів
в порядку, визначеному Судовою
адміністрацією України, отримати
відомості про ідентифікаційний номер
боржника не виявилося можливим.

Відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження, державний виконавець не
звернув уваги на приписи вищенаведених
правових норм, тоді як у виконавчому
листі було зазначено про те, що згідно
довідки-відповіді Міністерства
доходів та зборів надати реєстраційний
номер облікової картки боржника не має
можливості.

Відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження, державний виконавець
послався на п.6 ч.1 ст.26 Закону України
«Про виконавче провадження».

Згідно з п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі:
невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону.

За ч.ч.2-4 цієї статті, про відмову у
відкритті виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову протягом трьох робочих днів,
а за рішенням, що підлягає негайному
виконанню, - не пізніше наступного
робочого дня з дня надходження
виконавчого документа і не пізніше
наступного дня надсилає її
заявникові разом з виконавчим
документом.

У разі відмови у відкритті
виконавчого провадження на підставі
пункту 6 частини першої цієї статті
державний виконавець роз'яснює
заявникові право на звернення до суду
чи іншого органу (посадової особи), які
видали виконавчий документ, щодо
приведення його у відповідність з
вимогами статті 18 цього Закону.

Постанова державного виконавця про
відмову у відкритті виконавчого
провадження може бути оскаржена
заявником у десятиденний строк з дня
її надходження у порядку,
встановленому цим Законом.

Посилання на положення вказаної
статті, як на підставу для відмови у
відкритті виконавчого провадження у
зв'язку з невідповідністю виконавчого
документа вимогам ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження», не можна
визнати обґрунтованим, і таке
посилання є формальним, оскільки
виконавчий документ містить основні
його реквізити, передбачені в ст.18
Закону, підписаний суддею, скріплений
гербовою печаткою.

Судом враховуються і ті обставини, що
за ст. 124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України. У пункті 9
частини третьої статті 129 Конституції
України до основних засад судочинства
віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Крім того, Європейський суд з прав
людини неодноразово вказував на те, що
виконання рішення, ухваленого тим чи
іншим судом, треба розглядати як
невід'ємну складову судового розгляду,
як цього вимагає положення ст.6
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод 1950 року, у якому
йдеться про необхідність забезпечення
справедливого судового розгляду.

Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Відповідно до ч.4 ст.82 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії чи бездіяльність державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення можуть
бути оскаржені сторонами до суду, який
видав виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження
та особами, які залучаються до
проведення виконавчих дій, - до
відповідного адміністративного суду
в порядку, передбаченому законом.

За ст.383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно ст.384 ЦПК України скарга
подається до суду, який видав
виконавчий документ.

Виходячи зі змісту ст. 387 ЦПК, у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

А тому враховуючи все наведене вище,
суд вважає за можливе визнати
неправомірною оскаржувану постанову
державного виконавця про відмову у
відкритті виконавчого провадження та
скасувати її, зобов'язати державного
виконавця вирішити питання про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа про стягнення додаткових витрат
на оплату навчання сина з ОСОБА_2

При цьому суд вважає за необхідне
врахувати і ті обставини, що державним
виконавцем аналогічну постанову
винесено повторно, 20.01.2014 року
стягувачу вже було відмовлено у
відкритті виконавчого провадження з
цих же підстав, ухвалою
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 03.03.2014 року
скаргу ОСОБА_1 на постанову державного
виконавця було залишено без розгляду в
зв'язку з пропуском строків звернення
до суду, державний виконавець повторно
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження не вживши жодних заходів
для захисту інтересів стягувача
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до ст.385 ЦПК України скаргу
може бути подано до суду у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав чи свобод.

З доданих до скарги документів
вбачається, що оскаржувану постанову
ОСОБА_1 направлено 03.05.2014 року, що слідує
з поштового штампу на конверті, скаргу
з доданими документами відправлено нею
на адресу суду 07.05.2014 року, тобто, в
установлений строк.

В п.14 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року № 6 « Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» вказано на те, що судовий збір
за подання такої скарги не сплачується.

Необгрунтованими суд вважає вимоги про
зобов'язання державного виконавця
повідомити про виконання ухвали суду
заявника та суд у місячний строк з дня
одержання цієї ухвали, оскільки ухвала
суду ще не набрала законної сили і може
бути оскаржена в апеляційному порядку,
до того ж, у разі вирішення питання про
відкриття виконавчого провадження,
державний виконавець зобов'язаний
надіслати стягувачу і боржнику копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Враховуючи все наведене та керуючись
Законом України "Про виконавче
провадження", ст.ст. 383-389 ЦПК України,
суд-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного
виконавця Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову
старшого державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції Волоса
С.І. про відмову у відкритті
виконавчого провадження /відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документа/ ВП № 42527823 від 17 березня 2014
року та скасувати її.

Зобов'язати державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції вирішити
питання про відкриття виконавчого
провадження щодо виконання
виконавчого листа № 357/10314/13-ц 2/357/3280/14,
виданого Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області
16.12.2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 додаткових витрат на
оплату навчання сина в сумі 5845 грн.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А. М. Дмитренко