У х в а л а

2 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В.,
Писаної Т.О.,-

розглянувши у судовому засіданні заяву
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та поділ спільного майна,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та поділ спільного майна.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
зазначав, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з
відповідачем народилася донька,
ОСОБА_5, з жовтня 1998 року вони почали
проживати однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, а 8 серпня 2008 року зареєстрували
шлюб у встановленому законом порядку.
За час спільного проживання ними було
придбано 17 листопада

2005 року земельну ділянку по АДРЕСА_1, на
якій за спільні кошти у період із січня
2006 року до січня

2009 року збудовано будинок, 5 липня 2007
року придбано земельну ділянку по
АДРЕСА_2, два автомобілі: «Hyundai Veracruz» (за
договором від

14 лютого 2008 року) та «Hyundai Tucson» ( за
договором від 9 лютого

2011 року), а також меблі і побутову
техніку на загальну суму 1 500 000 грн.

Посилаючись на вимоги ст. ст. 60, 74 СК
України, ОСОБА_3 просив встановити факт
проживання однією сім'єю з
відповідачем без реєстрації шлюбу в
період із жовтня 1998 року до серпня 2008
року, визнати вищевказане майно
спільною сумісною власністю подружжя
та поділити між ними, визнавши за
кожним із подружжя право власності на Ѕ
частину майна.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 2 липня

2013 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.Визнано автомобіль марки
«Hyundai Tucson», 2008 року випуску, спільною
сумісною власністю подружжя та визнано
за кожною із сторін право власності на
Ѕ його частину. Вирішено питання про
судові витрати. У задоволенні решти
вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 10 жовтня 2013 року рішення
міського суду скасовано, позов ОСОБА_3
задоволено частково. Встановлено факт
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу із жовтня
1998 року до 8 серпня 2008 року.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступне майно:
земельну ділянку площею 0,0700 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку по АДРЕСА_1; земельну ділянку
площею 0,1500 га для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1;
незакінчений будівництвом жилий
будинок по АДРЕСА_1; земельну ділянку
площею 0,1970 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_2; автомобіль марки «Hyundai Veracruz»,
2007 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1; автомобіль марки «Hyundai Tucson»,

2008 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_2.

Здійснено поділ спільного сумісного
майна, визнано за ОСОБА_3 право
власності на Ѕ частину земельної
ділянки площею 0,0700 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку по
АДРЕСА_1; на Ѕ частину земельної ділянки
площею 0,1500 га для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1;
на Ѕ частину незакінченого
будівництвом жилого будинку
готовністю 49% з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1; на Ѕ частину земельної ділянки
площею 0,1970 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_2; на Ѕ частину автомобіля марки
«Hyundai

Veracruz», 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1; на Ѕ частину автомобіля
марки «Hyundai Tucson», 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину земельної ділянки площею 0,0700
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку по АДРЕСА_1; на Ѕ частину
земельної ділянки площею 0,1500 га для
ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_1; на

Ѕ частину незакінченого будівництвом
жилого будинку готовністю 49% з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1; на Ѕ
частину земельної ділянки площею 0,1970
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд по

АДРЕСА_2; на Ѕ частину автомобіля марки
«Hyundai Veracruz», 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1; на Ѕ
частину автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2008
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_2. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.
Рішення апеляційного суду Київської
області від 10 жовтня 2013 року скасовано,
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 2 липня
2013 року залишено в силі.

У квітні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме ст. 5 ЦК
України та ст. 74 СК України, що потягло,
на його думку, ухвалення різних за
змістом рішень у подібних
правовідносинах.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

На підтвердження доводів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права,
заявником додано до заяви копії
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 лютого 2012 року
та ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 червня 2012
року, постановлених за результатом
розгляду справ у подібних
правовідносинах.

Зі змісту заяви та долучених до неї
копій рішення Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 лютого 2012 року
та ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 червня 2012 року
вбачається неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а тому
справу слід допустити до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю та поділ
спільного майна, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук

Судді: А.О. Леванчук

А.В.
Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана