Провадження № 2/127/2443/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 року
Вінницький міський суд
Вінницької області

у складі головуючого судді Кашпрука
Г.М.,

секретаря Мироненко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору ОСОБА_3, про стягнення
боргу за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького
міського суду Вінницької області з
цивільним позовом до ОСОБА_2, за участю
третьої особи без самостійних вимог на
стороні відповідача ОСОБА_3, про
стягнення боргу за договором позики у
розмірі 12 720,00 грн.

Позов мотивований тим, що 14.08.2013
року відповідач ОСОБА_2 по факту
проведеної інвентаризації в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_2», належному ФОП ОСОБА_1,
визнав свою заборгованість перед
позивачкою у розмірі 12 720,00 грн. та
надав відповідну власноручно складену
розписку, зобов'язавшись повернути
грошові кошти. В якості забезпечення
виконання боргових зобов'язань ОСОБА_2
залишив позивачці належний йому на
праві розпорядження автомобіль марки
«БМВ», днз НОМЕР_2, який зареєстровано
за гр. ОСОБА_3 За усною домовленістю між
сторонами, сума боргу повинна була бути
повернута 26.08.2013 року, однак відповідач
своїх зобов'язань у встановлений строк
не виконав. 30.09.2013 року позивачка
направила ОСОБА_2 повторно письмову
вимогу про повернення боргу, однак
остання також не була виконана.

Позивачка вважає, що між нею та
відповідачем фактично виникли
правовідносини за договором позики.
Зазначені обставини і стали підставою
для звернення до суду із даним позовом.

В судовому засіданні представник
позивачки за договором про надання
правової допомоги адвокат ОСОБА_4
вимоги позову підтримав у повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник за довіреністю ОСОБА_5
позов не визнали з підстав, викладених
у письмових запереченнях, що долучені
до матеріалів справи.

В ході судового розгляду по
справі встановлено наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_3, ОСОБА_1 зареєстрована з
17.01.2011 року як фізична
особа-підприємець, а згідно свідоцтва
платника єдиного податку серії НОМЕР_4,
виданого Вінницькою об'єднаною ДПІ
12.06.2012 року, вона має право на зайняття
господарською діяльністю у вигляді
роздрібної торгівлі іншими продуктами
харчування в спеціалізованих
магазинах, діяльності ресторанів,
послуг мобільного харчування,
обслуговуваннями напоями та інше.

ОСОБА_2 власноручно склав
розписку про те, що під час його роботи
продавцем в належному ФОП ОСОБА_1
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», 14.08.2013 року по
факту переобліку було недораховано
товару на загальну суму 12 720,00 грн., які
він зобов'язався повернути, залишивши у
заставу власний автомобіль марки
«БМВ». Дану розписку складено в
присутності свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8

Згідно довідки Хмельницького
міського центру зайнятості від 20.12.2013
року, в центрі було зареєстровано
трудову угоду між фізичною особою
роботодавцем ОСОБА_9 та найманим
працівником ОСОБА_2 Трудова угода була
зареєстрована 18.03.2013 року та знята з
реєстрації 15.10.2013 року.

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 07.02.2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заробітної
плати, зобов'язання видати трудову
книжку і провести розрахунок при
звільненні. Ухвалою апеляційного суду
Вінницької області від 11.04.2014 року
рішення суду першої інстанції у даній
справі залишено без змін.

Відповідно до частини 1 статті 1046
Цивільного кодексу України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 2 цієї ж статті
визначено, що договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Згідно частини 1 статті 1047
Цивільного кодексу України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Відповідно до частини 2 цієї
статті, на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно положень частини 4 статті 10 ЦПК
України, суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 3 статті 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Заслухавши думку сторін та
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази у їх
сукупності, суд прийшов до переконання
про відмову у задоволенні позову з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа -
підприємець з 2011 року та згідно
свідоцтва платника податку, вона має
право на зайняття господарською
діяльністю у вигляді роздрібної
торгівлі іншими продуктами харчування
в спеціалізованих магазинах,
діяльності ресторанів, послуг
мобільного харчування,
обслуговуваннями напоями та інше.
Зокрема, вона була власником магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованого у м.
Вінниці.

ОСОБА_2 в період часу з 18.03.2011 року
по 15.10.2013 року був офіційно
працевлаштований згідно трудової
угоди у ФОП ОСОБА_9

Під час перегляду судом
апеляційної інстанції рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 07.02.2014 року встановлено, що
ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_9 співпрацювали,
а відтак роботодавець міг сам
визначати місце роботи свого
працівника. Дана обставина встановлена
судовим рішенням, яке набуло законної
сили, а саме ухвалою апеляційного суду
Вінницької області від 11.04.2014 року, а
тому доказування не потребує.

Крім того, сам ОСОБА_2 в ході
судового розгляду, даючи пояснення
суду, не заперечував той факт, що він
тривалий час протягом 2013 року дійсно
працював продавцем у магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_2», який належав ФОП ОСОБА_1

14.08.2013 року у магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_2» було проведено
переоблік, за результатами якого
виявлено недостачу товару на загальну
суму 12 720,00 грн. Зазначену суму ОСОБА_2
визнав як свій борг та зобов'язався
повернути власнику магазину. Дана
обставина підтверджується власноручно
складеною ОСОБА_2 розпискою, яка
засвідчена свідками ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8

Таким чином, в ході судового
засідання встановлено та доведено
наявність у ОСОБА_2 боргових
зобов'язань перед позивачкою, які
виникли внаслідок недостачі товару в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», де відповідач
працював продавцем. Однак, зазначені
боргові зобов'язання, в розумінні
положень статті 1046 ЦК України, не є
зобов'язаннями за договором позики.
Так, за договором позики, одна сторона
передає іншій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
індивідуальними ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
дані кошти (речі) у такій же кількості у
обумовлений час. В даному випадку
передачі коштів не відбувалось, а тому
відсутні підстави стверджувати, що між
сторонами було фактично укладено
договір позики.

Беручи до уваги наведене, суд
переконаний у необхідності відмовити у
задоволенні позову у зв'язку із невірно
обраним способом захисту.

Питання судових витрат суд
вирішує у відповідності до положень
статті 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та
керуючись статтями 1046, 1047 Цивільного
кодексу України, статтями 10, 11, 30, 60 - 62, 88,
212, 214 - 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору ОСОБА_3, про стягнення
боргу за борговою розпискою залишити
без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
індивідуальний податковий номер
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 в рахунок
понесених судових витрат у вигляді
сплаченого судового збору за подачу
заяви про перегляд заочного рішення
суду 121,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржено
сторонами до апеляційного суду
Вінницької області протягом десяти
днів після його проголошення, шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції.

Суддя: