Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/3484/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника
відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5,
представника ОСОБА_4, на заочне рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 05 лютого 2014 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4,
у якому просили суд ухвалити рішення,
яким визнати за ОСОБА_6 право власності
на допоміжні підвальні приміщення у
садибному (індивідуальному) житловому
будинку АДРЕСА_1, які позначені у
технічному паспорті літерами ІV (площею
4 кв.м.) та VI (площею 3,7 кв.м), а за ОСОБА_7 -
право власності на допоміжні підвальні
приміщення в цьому ж будинку, які
позначені у технічному паспорті
літерами ІІІ (площею 1 кв.м.), VII (площею 2,9
кв.м.), VIII (площею 21,1 кв.м.), IX (площею 1,5
кв.м.), X (площею 2,9 кв.м.).

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим,
що позивачі є власниками, відповідно,
квартири НОМЕР_1 (ОСОБА_6) та квартири
НОМЕР_2 (ОСОБА_7) у будинку АДРЕСА_1.
Згаданий житловий будинок наказом
Департаменту житлового господарства
Львівської міської ради №114-Д від 07.05.2002
року знятий з балансу міської ради та
переданий власникам приватизованого
житла.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 20.02.2013 року, залишеним без
змін ухвалою колегії суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 11.06.2013 року, було частково
задоволено позов ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до
ОСОБА_4, третя особа - ЛОР ОКП «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», про встановлення
порядку користування допоміжними
приміщеннями, що знаходяться у підвалі
будинку АДРЕСА_1, та визначено такий
порядок згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
02.07.2012 року № 02/12е, а саме: виділено
ОСОБА_7 приміщення ІІІ площею 1,0 кв.м;
приміщення ІV площею 4,0 кв.м., приміщення
Х площею 2,9 кв.м., частину приміщення VIII
(VIIIa) площею 15,75 кв.м.; виділено ОСОБА_6
приміщення VI площею 3,7 кв.м., приміщення
IX площею 1,5 кв.м., приміщення VII площею 2,9
кв.м, частину приміщення VIII (VIIIб) площею
5,35 кв.м.; виділено ОСОБА_4 приміщення І
площею 10,2 кв. м., а приміщення ІІ площею
8,9 кв.м. залишено у спільному
користуванні.

Згідно постанови державного виконавця
Сихівського відділу ДВС Львівського
міського управління юстиції від 06.08.2013
року виконавче провадження по
виконанню вище згаданого рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 20.02.2013 року було закінчено,
наслідком чого стало виділення
позивачам у користування вищезгаданих
приміщень.

Після встановлення порядку
користування допоміжними підвальними
приміщеннями між позивачами, ОСОБА_7 та
ОСОБА_6, було досягнуто домовленості
про перерозподіл виділених їм
допоміжних приміщень, які у
відповідності до ч. 2 ст. 10 Закону
України „Про приватизацію державного
житлового фонду" та рішення
Конституційного Суду України від 02.03.2004
року № 4-рп/2004 передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають, однак
відповідач ОСОБА_4 відмовляється
визнавати за ними їх права власності на
виділенні їм згідно рішення суду
допоміжні підвальні приміщення у
будинку АДРЕСА_1, а відтак вони змушені
звертатися за захистом свого
цивільного права до суду (а.с. 2-4).

Оскаржуваним заочним рішенням вище
згаданий позов задоволено. Визнано за
ОСОБА_6 право власності на допоміжні
приміщення підвалу, позначені літерами
ІV (площею 4 кв.м.) та VI (площею 3,7 кв.м) у
технічному паспорті на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_7 право
власності на допоміжні приміщення
підвалу, позначені літерами ІІІ (площею
1 кв.м.), VII (площею 2,9 кв.м.), VIII (площею 21,1
кв.м.), IX (площею 1,5 кв.м.), X (площею 2,9 кв.м.)
у технічному паспорті на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1. Вирішено питання судових
витрат (а.с. 62-65).

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 18 березня 2014 року відмовлено
у задоволенні заяви представника
відповідача ОСОБА_4 про перегляд
заочного рішення від 05 лютого 2014 року
(а.с. 93-94) і ОСОБА_5, представник
відповідача, оскаржила це рішення в
апеляційному порядку.

Апелянт просить оскаржуване рішення
скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити позивачам у задоволенні
позовних вимог, покликаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Вважає, що власником допоміжних
приміщень після приватизації квартир у
ньому може бути лише товариство
власників квартир, оскільки такі не
підлягають приватизації і призначені
лише для забезпечення експлуатації та
обслуговування будинку.

Вважає, що чинним законодавством не
передбачено механізму передачі у
власність громадян окремо допоміжних
приміщень будинку шляхом їх
приватизації, викупу тощо.

Вважає, що оскаржуваним рішенням
відповідача позбавлено права
власності на комору в підвалі площею 7,0
кв.м., яка зазначена у Договорі
купівлі-продажу, згідно якого він набув
права власності на квартиру НОМЕР_1

Вважає, що відповідач є неналежним
відповідачем стосовно пред'явлених
позовних вимог, оскільки він не оспорює
та не заперечує право сумісної
власності позивачів на приміщення
загального користування (а.с. 106-113).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта на підтримання
доводів апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України
встановлено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
письмових заперечень проти позову та
матеріалів справи, сторонами даного
спору визнається, що будинок АДРЕСА_1
складається з трьох квартир, які в свій
час були приватизовані їх мешканцями
відповідно до Закону України „Про
приватизацію державного житлового
фонду", після чого згаданий будинок
наказом Департаменту житлового
господарства Львівської міської ради
від 07.05.2002 року № 114-Д „Про зняття з
балансу міської ради приватизованих
житлових будинків" було знято з балансу
міської ради та передано власникам
приватизованих квартир у цьому
будинку, а відтак наведені обставини в
силу норми, передбаченої ч.1 ст. 61 ЦПК
України, доказуванню не підлягають.

Законом України „Про приватизацію
державного житлового фонду"
встановлено, що приватизація
державного житлового фонду - це
відчуження квартир (будинків) та
належних до них господарських споруд і
приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.)
державного житлового фонду на користь
громадян України (ст.1) і що допоміжні
приміщення передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Рішенням Конституційного Суду України
від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 встановлено, що
допоміжні приміщення (підвали, сараї,
кладовки, горища,

колясочні і т.ін.) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього.

З урахуванням вище наведеного, після
зняття будинку АДРЕСА_1 з балансу
міської ради вище згаданим наказом
Департаменту житлового господарства
Львівської міської ради від 07.05.2002 року
№ 114-Д власниками всіх допоміжних
підвальних приміщень у цьому будинку
стали власники трьох приватизованих
квартир у ньому, а на даний час такими
власниками є сторони по справі.

Враховуючи наявність спорів між
власниками трьох приватизованих
квартир щодо володіння і користування
допоміжними підвальними приміщеннями
в будинку, власники цих квартир
вирішували ці спори в судовому порядку.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 20.02.2013 року, залишеним без
змін ухвалою колегії суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 11.06.2013 року, було частково
задоволено позов ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до
ОСОБА_4 про встановлення порядку
користування допоміжними підвальними
приміщеннями у будинку АДРЕСА_1 та
виділено: ОСОБА_7 - приміщення ІІІ
площею 1,0 кв.м; приміщення ІV площею 4,0
кв.м., приміщення Х площею 2,9 кв.м.,
частину приміщення VIII (VIIIa) площею 15,75
кв.м.; ОСОБА_6 - приміщення VI площею 3,7
кв.м., приміщення IX площею 1,5 кв.м.,
приміщення VII площею 2,9 кв.м, частину
приміщення VIII (VIIIб) площею 5,35 кв.м.;
ОСОБА_4 - приміщення І площею 10,2 кв. м.;
приміщення ІІ площею 8,9 кв.м. - залишено
у спільному користуванні (а.с. 12-17).

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Відтак зазначена норма визначає
об'єктом захисту порушене, невизнане
або оспорене право чи цивільний
інтерес.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права
виникає невизначеність у праві,
викликане поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або
оспорення суб'єктивного права є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.

Як вбачається з предмета даного спору,
а також зі змісту письмових заперечень
відповідача проти позову (а.с. 44-49),
останнім невизнаються і оспорюються
права власності позивачів на допоміжні
підвальні приміщення у будинку
АДРЕСА_1, які були виділені їм вище
згаданим рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 20.02.2013 року,
яке набрало законної сили.

Способи захисту цивільного права та
інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права, що в рівній
мірі означає як наявність права, так і
його відсутність або й відсутність
обов'язків.

Таким чином, виходячи із загальних
засад цивільного законодавства і
судочинства, права особи на захист в
суді порушених або невизнаних прав,
рівності процесуальних прав і
обов'язків сторін (ст.ст. 3, 12-15, 20 ЦК
України, ст.ст. 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України),
слід дійти висновку про те, що у випадку
невизнання і оспорювання прав
власності позивачів на допоміжні
підвальні приміщення у будинку
АДРЕСА_1, які були виділені вище
згаданим рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 20.02.2013 року
(яке набрало законної сили), таке право
підлягає захисту судом шляхом визнання
прав позивачів на підставі п.1 ч.2 ст. 16
ЦК України.

Крім того, законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню із
дотриманням положень ст.ст. 55, 124
Конституції України та ст. 13 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, відповідно до
яких кожна особа має право на
ефективний засіб правового захисту, не
заборонений законом.

Як вбачається зі змісту статтей 364 і 370
ЦК України в їх сукупності,
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
власності, крім випадків, коли такий
виділ не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч.2 ст. 183 цього
Кодексу), а ст. 392 ЦК України - що власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо
(зокрема) це право оспорюється або не
визнається іншою особою.

Відповідачем не подано до суду жодного
належного і допустимого доказу
стосовно того, що виділ позивачам у
власність у натурі підвальних
приміщень, які вище згаданим рішенням
Сихівського районного суду м. Львова
від 20.02.2013 року вже виділено їм у
користування, є неможливим в силу норми
ч.2 ст. 183 ЦК України або не допускається
згідно із іншим законом, а також
стосовно того, що ці приміщення
призначені для забезпечення
експлуатації будинку в цілому та
побутового обслуговування його
мешканців.

Згідно з нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу від 21.08.2009
року відповідач ОСОБА_4 є власником
квартири НОМЕР_1 загальною площею 36,8
кв.м. до якої належить комора у підвалі
площею 7,0 кв.м.

Як вбачається з рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 20.02.2013 року,
в ході розгляду справи за позовом
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про
встановлення порядку користування
допоміжними підвальними приміщеннями
у будинку АДРЕСА_1 було встановлено, що
комори площею 7,0 кв.м. у згаданому
будинку взагалі не існує і цей факт
відповідачем в ході розгляду даної
справи не спростовано.

Саме з урахуванням вище наведеної
обставини вище згаданим рішенням
Сихівського районного суду м. Львова
від 20.02.2013 року ОСОБА_4 і було виділено
приміщення І площею 10,2 кв.м., що більше
комори площею 7,0 кв.м., яка належить до
його квартири згідно договору
купівлі-продажу від 21.08.2009 року.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
матеріалів справи та пояснень
представника позивачів у суді,
позивачі не заперечують щодо визнання
права власності на приміщення під
літерою І площею 10,2 кв.м. виключно за
ОСОБА_4

За вище наведених обставин задоволення
позовних вимог ОСОБА_6 і ОСОБА_7 жодним
чином прав, свобод чи інтересів ОСОБА_4
не порушує.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
всім обставинам і доказам по справі в
їх сукупності та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому приходить
до висновку про те, що підстави для його
скасування відсутні і апеляційну
скаргу на нього, яка не спростовує
висновків рішення суду, слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5,
представника ОСОБА_4, відхилити та
залишити заочне рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 05 лютого 2014
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Суддя:

Судді: