АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Головуючий І інст. - Шарко О.П.
Провадження№22-ц/790/3824/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого - судді: -
суддів: - Бобровського
В.В., Пономаренко Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 14 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 - про
розподіл майна подружжя,

в с т а н о в
и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5
звернулася в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначала,
що з 14 січня 2011 року по 11 січня 2013 року
вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_6

Від сумісного проживання вони мають
доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після укладання шлюбу з ОСОБА_6 вона на
прохання останнього оформила в ПАТ КБ
«ПриватБанк» на своє дошлюбне прізвище
«ОСОБА_5» кредитну картку НОМЕР_1,
відповідно до якої банк відкрив їй
кредитний ліміт в розмірі 8 000 грн.

В період шлюбу відповідач
неодноразово використовував належну
їй кредитну картку та знімав з неї
грошові кошти.

Так 26 липня 2011 року ОСОБА_6 зняв з її
кредитної картки 6 500 грн., а 27 липня 2011
року 1000 грн., які витратив на покриття
своїх боргових зобов'язань.

Крім того, кредитну картку вони з
ОСОБА_6 неодноразово використовували
при оплаті товарів та послуг для своєї
родини, однак поверненням банку
кредитних коштів займалися її батьки.

З 26 липня 2011 року по 10 січня 2013 року
нею та відповідачем було знято з
кредитної картки НОМЕР_1 ПАТ КБ
«ПриватБанк» грошові кошти у сумі 7 324
грн. 12 коп.

Після розірвання шлюбу вона звернулася
до ОСОБА_6 з вимогою про повернення їй
половини отриманих ними кредитних
коштів, однак відповідач повернути їй
гроші відмовився.

Посилаючись на вказані обставини та ст.
69 - 71 СК України, ОСОБА_5 просила суд
стягнути з ОСОБА_6 на її користь 3 662 грн.
06 коп. для погашення заборгованості за
кредитною карткою НОМЕР_1 ПАТ КБ
«ПриватБанк», а також судовий збір в
сумі 229 грн. 41 коп.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав.

При цьому посилався на те, що
кредитною карткою НОМЕР_1, виданою
позивачці банком 13 травня 2010 року на
дошлюбне прізвище «ОСОБА_5», він не
користувався та грошових коштів з
використанням вказаної картки в ПАТ КБ
«ПриватБанк» не знімав.

Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 14 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того, що позивачка не
довела факт користування кредитною
карткою відповідачем та використання
нею отриманих кредитних коштів в
інтересах сім'ї.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1- 3 ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

З матеріалів справи вбачається, що 14
січня 2011 року ОСОБА_6, ОСОБА_5
зареєстрували шлюб між собою (а. с. 7,10,
12).

Від сумісного проживання вони мають
доньку, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 13).

4 грудня 2012 року ОСОБА_5 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_8 про розірвання
шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я
розпалася та вони припинили
шлюбно-сімейні відносини біля півроку
тому ( а. с.38).

Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 11 січня 2013 року
розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.
с. 14-15).

Судовим розглядом встановлено, що до
реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 позивачка
звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з
заявою про відкриття карткового
рахунку та надання їй кредиту (а. с. 77).

На підставі вказаної заяви ПАТ КБ
«ПриватБанк» відкрив на дошлюбне
прізвище позивачки ОСОБА_9 картковий
рахунок НОМЕР_1 та встановив їй
кредитний ліміт ( а. с. 70).

Із роздруківки ПАТ КБ «ПриватБанк»,
залученого до справи вбачається, що в
період з 26 липня 2011 року до 10 січня 2013
року по картковому рахунку НОМЕР_1
проведено наступні операції: 26 липня
2011 року видано готівкою 6 500 грн.; 27
липня 2011 року видано готівкою 1000 грн.; 19
серпня 2011 року видано готівкою 170 грн.;
29 серпня 2011 року поповнено картковий
рахунок на 560 грн.; 28 грудня 2012 року
оплачено товар у сумі 49 грн. 93 коп.; 29
грудня 2012 року оплачено товар у сумі 49
грн. 93 коп.; 31 грудня 2012 року оплачено
товар у сумі 177 грн. 09 коп., 143 грн., 68 грн.
18 коп.; 1 грудня 2013 року видано готівкою
200 грн.; 10 січня 2013 року поповнено
картковий рахунок на 800 грн.
Заборгованість по кредиту станом на 10
січня 2013 року становить 7 324 грн. 12 коп.
(а. с.16-17).

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Пунктом 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» роз'яснено, що при поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї.

З аналізу вказаних норм закону
свідчить, що кредитні зобов'язання не
підлягають поділу, а лише враховуються
при поділі майна подружжя.

Із пояснень представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_10, наданих в судовому засіданні
апеляційної інстанції вбачається, що в
період з 26 липня 2011 року до 10 січня 2013
року відповідач не використовував
кредитну картку позивачки та грошових
коштів з картковому рахунку НОМЕР_1 ПАТ
КБ «ПриватБанк» не знімав. Крім того, 1
червня 2012 року 2012 року ОСОБА_6, ОСОБА_5
припинили між собою шлюбно-сімейні
відносини та проживали за різними
адресами.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема
звуко-відеозаписів, висновків
експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних
та допустимих доказів, що 26 та 27 липня
2011 року ОСОБА_6 використав кредитну
картку позивачки та зняв з карткового
рахунку НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк»
грошові кошти у сумі 6 500 грн. та 1000 грн.
відповідно для покриття своїх
боргових зобов'язань.

Крім того, матеріали справи не
містять доказів того, кредитні кошти у
сумі 7 324 грн. 12 коп. були використані
позивачкою в інтересах сім'ї.

Не надані такі докази позивачкою
ОСОБА_5, і в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

Встановивши дійсні обставини справи,
суд першої інстанції дав належну
оцінку зібраним доказам, правильно
застосував норми матеріального права,
не допустив порушень норм
процесуального права, які призвели б до
неправильного вирішення спору, та
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
про розподіл кредитних зобов'язань
подружжя.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5
про те, що в своїх запереченнях від 19
грудня 2013 року відповідач погоджувався
з тим, що спірна кредитна картка
використовувалася ним спільно з нею
для потреб сім'ї, не можуть бути
прийняті до уваги колегією суддів.

Судовим розглядом встановлено, що
в період з 26 липня 2011 року по 28 грудня
2012 року,

по картковому рахунку НОМЕР_1
здійснено такі операції: 26 липня 2011
року видано готівкою 6500 грн.; 27 липня
2011 року видано готівкою 1000 грн.; 19
серпня 2011 року видано готівкою 170 грн.;
29 серпня 2011 року поповнено картковий
рахунок на 560 грн.

Докази того, що операції щодо зняття
готівки з карткового рахунку
здійснювалися ОСОБА_6 та знята готівка
використовувалися ним на покриття
особистих зобов'язань або в інтересах
сім'ї, позивачкою не надано.

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_5, не є суттєвими та висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
сторонами докази, дав їм належну оцінку
та ухвалив законні й обґрунтоване
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 14 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: