Провадження: 2/484/10/14
Справа: 484/3103/13-ц
Рішення

іменем України

22 травня 2014 року
Первомайський міськрайонний суд
Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Закревського В.І.

при секретарі - Ярославській С.Д.

за участю представників - ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Первомайську
Миколаївської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до Фермерське
господарство «Лісове» про стягнення
відшкодування суми доходів отриманих
від безпідставного користування
земельною ділянкою задовольнити
частково

встановив :

позивач по справі ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Фермерського
господарства «Лісове» (далі - ФГ
«Лісове»), про стягнення відшкодування
суми доходів отриманих від
безпідставного користування земельною
ділянкою, в котрому просив стягнути з
ФГ «Лісове» на його користь
відшкодування доходу, який відповідач
міг отримати від вирощування пшениці
на належній позивачу земельній ділянці
в 2011 році в сумі 55 647,26 грн.; стягнути з
ФГ «Лісове» на користь позивача ОСОБА_3
відшкодування доходу, який відповідач
міг отримати від вирощування соняшнику
на належній Позивачу земельній ділянці
в 2012 році в сумі 87 993,71 грн. а також
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір в сумі 1 436,42 грн.

Свої вимоги позивач по справі
ОСОБА_3 мотивував тим, що є власником
земельної ділянки площею 9,88 га,
розташованої на території
Тарасівської сільської ради
Первомайського району Миколаївської
області та призначеної для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Зазначена земельна
ділянка належить йому на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серія Р1 № 425466,
виданого Первомайською районною
державною адміністрацією 01.10.2002 року та
зареєстрованого за № 92. 16.02.2005 року
позивач передав належну йому земельну
ділянку в оренду відповідачу строком
на 5 років, про що було складено договір
оренди землі від 16.02.2005 року, який
пройшов державну реєстрацію 19.07.2005 року
за № 94.

Протягом 2005 - 2010 років сторони належним
чином виконували умови договору. В 2010
році термін дії договору сплинув, але
відповідач відмовився повернути
належну йому земельну ділянку,
посилаючись на існування додаткової
угоди від 30.01.2009 року до договору
оренди, якою термін дії договору
продовжено до 19.07.2019 року. Зазначена
додаткова угода була зареєстрована у
книзі записів реєстрації договорів
оренди землі по Тарасівській сільській
раді 17.11.2009 року за № 71.

Поскільки зазначеної додаткової угоди
позивач не підписував, істотних умов не
погоджував і взагалі не знав про її
існування, то з метою захисту своїх
майнових прав він звернувся із позовом
про визнання зазначеної угоди
недійсною та повернення йому належної
земельної ділянки. Під час судового
розгляду справи було встановлено
експертом Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, що підписи від його імені на
зазначеній додатковій угоді виконані
іншою особою з наслідуванням його
підпису. Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 01.08.2012 року
позов ОСОБА_3 було задоволено частково,
визнано недійсною додаткову угоду від
30.01.2009 року до договору оренди землі від
15.02.2005 року, зареєстровану 17.11.2009 року за
№ 71, відповідача зобов'язано
повернути належну йому земельну
ділянку площею 9,88 га, яка знаходиться
межах території Тарасівської
сільської ради Первомайського району
Миколаївської області.

Поскільки після закінчення терміну дії
договору оренди протягом 2010, 2011, 2012
років відповідач проти волі позивача
продовжував використовувати належну
позивачеві земельну ділянку,
отримуючи з неї врожаї
сільськогосподарських культур, а саме
в 2011 році відповідач зібрав з належної
позивачеві земельної і ділянки врожай
пшениці, а в 2012 році - врожай соняшнику.
Жодних розрахунків за користування
належною позивачу земельною ділянкою
в 2011 - 1012 роках відповідач з позивачем
не проводив. Внаслідок протиправних
дій відповідача ОСОБА_3 був протиправно
позбавлений можливості вільно на свій
розсуд розпоряджатися належною йому
земельною ділянкою протягом 2011 - 2012
років та не отримав зі вказаної ділянки
жодних доходів, а тому позивач вважає,
що відповідач зобов'язаний
відшкодувати йому доходи, які
відповідач міг одержати з належної
ОСОБА_3 земельної ділянки від
вирощування пшениці у 2011 році та від
вирощування соняшнику в 2012 році. На
думку позивача, сума доходу, який
Відповідач міг отримати від
вирощування пшениці на вказаній
земельній ділянці в 2011 році становить 55
647,26 грн., а від вирощування соняшнику -
87 993,71 грн. При цьому позивач надав
розрахунок, котрий здійснено на
підставі довідки Управління статистки
у Первомайському районі від 20.06.2013 року
№ 523/18/1-12.

В судовому засіданні позивач просив
задовольнити його позов з підстав,
викладених в позовній заяві, двічі
уточнював свої позовні вимоги, спершу
зменшив позов і просив стягнути з
відповідача на його користь
відшкодування доходу, який відповідач
міг отримати від вирощування пшениці
на належній позивачу земельній ділянці
в 2011 році в сумі 27 545,12 грн. та від
вирощування соняшнику в 2012 році в сумі
46 477,50 грн., а згодом просив стягнути з
ФГ «Лісове» на його користь
відшкодування доходу, який відповідач
міг отримати від вирощування пшениці
на належній позивачу земельній ділянці
в 2011 році в сумі 16 284,45 грн. та від
вирощування соняшнику на належній
Позивачу земельній ділянці в 2012 році в
сумі 44 914,44 грн.

В обох уточненнях позивач визначив
суми, що на його думку підлягають
стягненню, відповідно до власноручного
виконаного розрахунку.

Також позивач просив стягнути з
відповідача витрати на сплату судового
збору.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував стосовно
задоволення позову, просив відмовити
позивачу в позові, дану позицію
мотивував тим, що Постановою Кабінетом
Міністрів України від 19 квітня 1993 року
№ 284 було затверджено Порядок
визначення та відшкодування збитків
власникам землі і землекористувачам
(далі - Порядок), у відповідності до п.3
даного Порядку відшкодуванню
підлягають, зокрема, інші збитки
власників землі і землекористувачів, у
тому числі орендарів, включаючи і
неодержані доходи, якщо вони
обґрунтовані. Неодержаний доход - це
доход, який міг би одержати власник
землі, землекористувач, у тому числі
орендар, із земельної ділянки і який
він не одержав внаслідок її вилучення
(викупу) або тимчасового зайняття,
обмеження прав, погіршення якості
землі або приведення її у
непридатність для використання за
цільовим призначенням у результаті
негативного впливу, спричиненого
діяльністю підприємств, установ,
організацій та громадян. П.2 даного
Порядку чітко встановлено, що розміри
збитків визначаються комісіями,
створеними Київською та
Севастопольською міськими, районними
державними адміністраціями,
виконавчими комітетами міських (міст
обласного значення) рад. До складу
комісій включаються представники
Київської, Севастопольської міських,
районних державних адміністрацій,
виконавчих комітетів міських (міст
обласного значення) рад (голови
комісій), власники землі або
землекористувачі (орендарі), яким
заподіяні збитки, представники
підприємств, установ, організацій та
громадяни, які будуть їх
відшкодовувати, представники
державних органів земельних ресурсів і
фінансових органів, органів у справах
містобудування і архітектури та
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських (міст районного
значення) рад, на території яких
знаходяться земельні ділянки.
Результати роботи комісій
оформляються відповідними актами, що
затверджуються органами, які створили
ці комісії, а тому єдиним допустимим
доказом заподіяння власнику земельної
ділянки збитків, в тому числі у виді
неодержаного доходу та їх розміру може
бути лише Акт комісії Первомайської
районної державної адміністрації
Миколаївської області, затверджений її
головою, а поскільки позивачем не
надано до суду Акту комісії
Первомайської районної державної
адміністрації Миколаївської області
щодо визначення розміру завданих йому
збитків у вигляді неотриманого доходу,
то представник відповідача вважає, що
позивачем належним чином недоведено
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх позовних вимог, а відтак
позов задоволенню не підлягає.

В ході судового розгляду справи
після надходження до суду Акту роботи
районної комісії з визначення та
відшкодування збитків власниками
землі від 20.03.2014р., представник
відповідача доповнив свої заперечення
на безпідставність позову тим, що
відповідно до п. 2 Порядку визначення та
відшкодування збитків власникам землі
і землекористувачам, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 284 від 19.04.1993 року, комісії, створені
районними державними адміністраціями
визначають саме розмір збитків, а як
вбачається з акту районної комісії нею
розмір збитків, завданих ОСОБА_3 не
визначався та не розраховувався,
натомість комісія лише здійснила
розрахунок доходу від вирощування
озимої пшениці та соняшнику в 2011 та 2012
роках, який було отримано ФГ «Лісове».
На думку представника відповідача
поняття доходу, отриманого ФГ «Лісове»
та поняття збитків, завданих ОСОБА_3 не
є тотожними. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе без достатньої
правової підстави, зобов'язана
відшкодувати всі доходи,які вона
одержала від цього майна. Проте,
потерпілому повинні повертатися або
відшкодовуватися лише ті прибутки, які
він сам, за умови нормального ділового
обігу і при визначених обставинах,
реально міг би отримати шляхом
використання такої ж кількості речей
цього ж роду, оскільки в даному разі у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 22 ЦК
України мова йде про упущену вимогу.
Щодо збитків, завданих ОСОБА_3, то
врахування ПДВ до показників по
реалізації продукції не може вважатись
законним та обґрунтованим. ОСОБА_3 не є
платником податку на додану вартість і
відповідно у разі реалізації
самостійно такої ж кількості озимої
пшениці та соняшнику не міг би отримати
таку ж суму грошових коштів як ФГ
«Лісове», оскільки він позбавлений
права збільшувати ціну товару на суму
ПДВ, а тому зазначений в акті комісії
розмір доходу, отриманого ФГ «Лісове» у
2011-2012 роках не може вважатися належним
розрахунком суми збитків, завданих
ОСОБА_3

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи та представлені
докази, приходить до висновку про те, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач по справі ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 9,88 га,
розташованої на території
Тарасівської сільської ради
Первомайського району Миколаївської
області та призначеної для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Зазначена земельна
ділянка належить йому на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серія Р1 № 425466,
виданого Первомайською районною
державною адміністрацією 01.10.2002 року та
зареєстрованого за № 92.

16.02.2005 року позивач передав належну
йому земельну ділянку в оренду
відповідачу строком на 5 років, про що
було складено договір оренди землі від
16.02.2005 року, який пройшов державну
реєстрацію 19.07.2005 року за № 94.

В 2010 році термін дії договору сплинув,
але відповідач відмовився повернути
належну йому земельну ділянку,
посилаючись на існування додаткової
угоди від 30.01.2009 року до договору
оренди, якою термін дії договору
продовжено до 19.07.2019 року. Зазначена
додаткова угода була зареєстрована у
книзі записів реєстрації договорів
оренди землі по Тарасівській сільській
раді 17.11.2009 року за № 71.

Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 01.08.2012 року
позов ОСОБА_3 було задоволено частково,
визнано недійсною додаткову угоду від
30.01.2009 року до договору оренди землі від
15.02.2005 року, зареєстровану 17.11.2009 року за
№ 71, відповідача зобов'язано
повернути належну йому земельну
ділянку площею 9,88 га, яка знаходиться
межах території Тарасівської
сільської ради Первомайського району
Миколаївської області.

Під час судового розгляду справи було
встановлено експертом Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, що підписи від його імені на
зазначеній додатковій угоді виконані
іншою особою з наслідуванням його
підпису.

Після закінчення терміну дії договору
оренди протягом 2010, 2011, 2012 років
відповідач проти волі позивача
продовжував використовувати належну
позивачеві земельну ділянку,
отримуючи з неї врожаї
сільськогосподарських культур, а саме
в 2011 році відповідач зібрав з належної
позивачеві земельної і ділянки врожай
пшениці, а в 2012 році - врожай соняшнику.
Жодних розрахунків за користування
належною позивачу земельною ділянкою
в 2011 - 1012 роках відповідач з позивачем
не проводив.

Відповідно до акту роботи районної
комісії з визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам від 20.03.2014р., членами
комісії було детально вивчено всі
матеріали по зверненню ОСОБА_3 та
здійснено розрахунок доходу від
виробництва озимої пшениці та
соняшнику за 2011-2012 року. Комісія
погодила розрахунок доходу від
вирощування озимої пшениці та
соняшнику у 2011 та 2012 роках, отриманого
фермерським господарством «Лісове», з
врахуванням податку на додану вартість
до показників по реалізації та
собівартості продукції, згідно даних,
наведених в довідці управління
статистики в Первомайському районі, що
становить :

Озима пшениця - 10 470грв.75коп.;

Соняшник - 34 491, 69гривень.

Стаття 41 Конституції вказує, що кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

У відповідності з ст. 373 ЦК України
право власності на землю гарантується
Конституцією України, власник
земельної ділянки має право
використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового
призначення.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу
України право власності на землю
гарантується, а відповідно до ст. 78 ЗК
України право власності на землю - це
право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею 316 Цивільного кодексу України
Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Статтею 319
ЦК передбачено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Статтею 1214 Цивільного кодексу
передбачено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе без достатньої
правової підстави, зобов'язана
відшкодувати всі доходи, які вона
одержала або могла одержати від цього
майна з часу, коли ця особа дізналася
або могла дізнатися про володіння цим
майном без достатньої правової
підстави. З цього часу вона відповідає
також за допущене нею погіршення
майна…»

П.«г» ч.3 ст.152 ЗК України передбачено
право власника земельної ділянки на
відшкодування збитків, заподіяних
внаслідок порушення його права на
землю.

Ч.2 ст.157 ЗК України встановлено, що
порядок визначення та відшкодування
збитків власникам землі і
землекористувачам встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 19 квітня 1993 року
№ 284 затверджено Порядок визначення та
відшкодування збитків власникам землі
і землекористувачам. Відповідно до п.2
даного Порядку встановлено, що розміри
збитків визначаються комісіями,
створеними Київською та
Севастопольською міськими, районними
державними адміністраціями,
виконавчими комітетами міських (міст
обласного значення) рад.

До складу комісій включаються
представники Київської,
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, виконавчих
комітетів міських (міст обласного
значення) рад (голови комісій), власники
землі або землекористувачі (орендарі),
яким заподіяні збитки, представники
підприємств, установ, організацій та
громадяни, які будуть їх
відшкодовувати, представники
державних органів земельних ресурсів і
фінансових органів, органів у справах
містобудування і архітектури та
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських (міст районного
значення) рад, на території яких
знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій
оформляються відповідними актами, що
затверджуються органами, які створили
ці комісії.

Відповідності до п.3 вказаного Порядку,
відшкодуванню підлягають, зокрема,
інші збитки власників землі і
землекористувачів, у тому числі
орендарів, включаючи і неодержані
доходи, якщо вони обґрунтовані.
Неодержаний доход - це доход, який міг
би одержати власник землі,
землекористувач, у тому числі орендар,
із земельної ділянки і який він не
одержав внаслідок її вилучення (викупу)
або тимчасового зайняття, обмеження
прав, погіршення якості землі або
приведення її у непридатність для
використання за цільовим призначенням
у результаті негативного впливу,
спричиненого діяльністю підприємств,
установ, організацій та громадян.

Відповідно до ч.3.ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, і такі докази подаються
сторонами, однак доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Докази повинні бути належними та
допустимими, як того вимагають ст.ст.
58,59 ЦПК України.

Отже, в судовому засіданні було
встановлено, що позивач по справі
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки
площею 9,88 га, розташованої на території
Тарасівської сільської ради
Первомайського району Миколаївської
області та призначеної для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва і відповідно до акту
роботи районної комісії з визначення
та відшкодування збитків власникам
землі та землекористувачам від 20.03.2014р.,
собівартість продукції, згідно даних,
наведених в довідці управління
статистики в Первомайському районі, що
становить озимої пшениця - 10
470грв.75коп. та соняшнику - 34 491,
69гривень, а тому позов підлягає
задоволенню саме в такій частині.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_3 частково обґрунтованими,
підстави для часткового задоволення
даного позову є доведеними, а тому
позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 209,212, 214-215,218 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до Фермерське
господарство «Лісове» про стягнення
відшкодування суми доходів отриманих
від безпідставного користування
земельною ділянкою задовольнити
частково.

1. Стягнути з Фермерського
господарства «Лісове» (55244,
Миколаївська область, Первомайський
район, с. Тарасівка ) на
користь ОСОБА_3 відшкодування доходу
від вирощування озимої пшениці у 2011 та
2012роках 10470 (десять тисяч чотириста
сімдесят) грн. 75 коп., та відшкодування
доходу від вирощування соняшнику у 2011
та 2012роках 34491(тридцять чотири тисячі
чотириста дев'яносто одну) грн. 69коп. на
належній позивачу земельній ділянці.

2. Стягнути з Фермерського
господарства «Лісове» (55244,
Миколаївська область, Первомайський
район, с. Тарасівка ) на
користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 449
(чотириста сорок дев'ять) грн.62коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Первомайський міськрайонний суд
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: