У х в а л а

16 червня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О. розглянувши заяву
ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 березня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
захист прав споживача, визнання
правочину нікчемним,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_4 умов
кредитного договору
від 13 жовтня 2006 року, звернулося до
суду з позовом, у якому просило
стягнути з відповідача 33 170 грн 74 коп.
заборгованості за вказаним договором
та судові витрати.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому
просив визнати кредитний договір від 13
жовтня 2006 року нікчемним,
оскільки при його укладенні були
допущені порушення вимог закону, а
саме: щодо його письмової форми,
надання банком споживачу повної
інформації про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, наявності
письмового підтвердження споживача
про ознайомлення з даною інформацією,
порушено принцип рівності сторін
договору. Крім того, просив застосувати
наслідки недійсності правочину,
зобов'язавши його повернути банку
отримані ним від нього кошти в сумі 7 954
грн 50 коп. та стягнути з банку на його
користь сплачені ним кошти протягом
2006-2008 років в сумі 12 136 грн 93 коп.

Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від
11 грудня 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» та зустрічний позов
ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від
04 лютого 2014 року рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про задоволення позову.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від
13 жовтня 2006 року в сумі 33 170 грн
74 коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. У решті рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 березня 2014
року у відкритті касаційного
провадження у даній справі за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 04 лютого 2014 року відмовлено на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

27 травня 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 березня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме - ст. 256,
ч.ч. 1, 5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, заявник наводить
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 липня 2011 року
у справі № 6-21792св11, від 25 червня 2012 року
№ 11437св12, від 10 квітня 2013
року у справі № 6-49860св12 та від 03 липня
2013 року у справі № 6-9172св13.

Зі змісту судового рішення, яке
просить переглянути заявник, та
судових рішень, на які він посилається
як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
вбачається, що вони ухвалені у спорах
щодо дотримання позивачем строку
позовної давності при зверненні до
суду з позовом про стягнення кредитної
заборгованості.

Постановляючи ухвалу 03 липня 2013
року у справі № 6-9172св13, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ,
скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанції про задоволення позову банку
про стягнення кредитної
заборгованості, погодився з позицією
суду першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову у
зв'язку з пропуском позивачем строку
позовної давності, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
того, що після закінчення строку дії
платіжної картки боржник продовжував
нею користуватися або отримував у
банку нову кредитну картку.

Аналогічних висновків дійшов Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
справах № 6-21792св11, №
6-11437св12 та № 6-49860св12.

У той же час, відмовляючи у відкритті
касаційного провадження ухвалою від 06
березня 2014 року у справі № 6-10081ск14, про
перегляд якої подано заяву, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
погодився з позицією суду апеляційної
інстанції про задоволення позову банку
про стягнення кредитної
заборгованості з тих підстав, що
укладаючи кредитний договір, сторони
досягли згоди про пролонгацію договору
на новий строк, оскільки від
позичальника не поступило письмової
заяви про закриття картрахунку
відповідно до п. 6.4 Умов та
правил надання банківських послуг, а
відтак строк дії картки, у тому числі
строк дії кредитного договору
пролонгувався з кожним роком і діяв до
13 жовтня 2013 року. Оскільки відповідач
належним чином не виконував умови
кредитного договору, то банк має право
на повернення кредиту з урахуванням
процентів та штрафу.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що наведені у
заяві ОСОБА_3, який діє в інтересах
ОСОБА_4, доводи вказують на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, яке потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що дану справу, про перегляд
якої заявником подано заяву, слід
допустити до провадження Верховного
Суду України.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про захист прав
споживача, визнання правочину
нікчемним.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї документами надіслати до
Верховного Суду України, а копію ухвали
разом із копією заяви - особам, які
беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук