Справа № 452/2579/13
Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/783/1317/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді - Копняк
С.М.

суддів -
Мацея М.М., Монастирецького Д.І.

секретар -
Олексів О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 16 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Самбірської міської ради Львівської
області про визнання права власності
на гараж, -

в с т
а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області із вказаним
позовом. Рішенням Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 16 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Самбірської міської ради Львівської
області про визнання права власності
на гараж відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2
В апеляційній скарзі посилається
на те, що рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 16 грудня 2013 року ухвалене з
порушенням норм як матеріального, так і
процесуального права, а тому повинно
бути скасоване. Зазначає, що рішенням
Самбірської міської ради №20 від 24.04.2012
року апелянту було погоджено місце
розташування земельної ділянки та
надано дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для будівництва
гаражу площею 34 кв.м. в АДРЕСА_1 З
технічного паспорта, виготовленого
Самбірським МБТІ від 31.01.2012 року
вбачається, що за адресою АДРЕСА_1
збудований гараж площею 28,8кв.м.
Самбірським міським виробничим
відділом Центру державного земельного
кадастру виготовлена технічна
документація щодо відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування індивідуального
гаражу.

Факт зайняття апелянтом земельної
ділянки площею 0,0035га в АДРЕСА_1 і
будівництво на ній гаражу був
предметом розгляду у Самбірському
міськрайонному суді у цивільному
провадженні за позовом Самбірського
міжрайонного прокурора в інтересах
територіальної громади м.Самбора
уповноважений орган Самбірська міська
рада, третя особа Управління
держкомзему у м.Самборі до ОСОБА_2 про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки, по якій було
постановлено рішення від 14.06.2012 року.

Рішенням Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 14.06.2012 року у позові
Самбірського міжрайонного прокурора
до ОСОБА_2 про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки було
відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

З мотивувальної частини рішення
вбачається, що «на час розгляду справи
прийнято рішення виконкомом
Самбірської міської ради про надання
земельної ділянки під будівництво
гаражу ОСОБА_2 В стадії виготовлення
знаходиться технічна документація із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування індивідуального
гаража, а тому підстав для його
знесення в судовому засіданні не
здобуто».

Дане рішення суду оскаржила Самбірська
міжрайонна прокуратура в інтересах
Самбірської міської ради, покликаючись
на те, що «рішення Самбірської міської
ради про погодження місця розташування
земельної ділянки та надання дозволу
на складання проекту із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
будівництва гаражу ще не є рішенням про
надання земельної ділянки у власність
чи користування».

Ухвалою судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області від 21.05.2013 року апеляційна
скарга Самбірської міжрайонної
прокуратури Львівської області в
інтересах Самбірської міської ради
була відхилена, рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 14.06.2012 року залишено без
змін.

З мотивувальної частини ухвали суду
відомо, що «на час розгляду судом
першої та апеляційної інстанції,
власником спірної земельної ділянки -
міською радою вирішується питання про
виділення земельної ділянки під
збудований об'єкт і тому підстав для її
звільнення немає».

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, рішенням Самбірського
міськрайонного суду від 14.06.2012 року та
ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 21.05.2013 року підтверджено
правомірність зайняття ним земельної
ділянки для будівництва гаражу за
адресою АДРЕСА_1.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
вдосконалення процедури відведення
земельних ділянок та зміни їх
цільового призначення» від 02.10.2012 року
№5395-УІУ були внесені зміни до ст.50
Закону України «Про землеустрій»,
відповідно до яких проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
повинен включати копію
правовстановлюючого документу на
об'єкт нерухомого майна, що
розташований на земельній ділянці.

На погодженому рішенням Самбірської
міської ради №20 від 24.04.2012 року місці
розташування земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 знаходиться об'єкт
нерухомого майна - гараж, а тому для
затвердження проекту землеустрою від
позивача вимагається подання
правовстановлюючого документу на
гараж.

Згідно п.3 ст.376 ЦК України право
власності на збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила будівництво на
земельній ділянці за умови надання
земельної ділянки у встановленому
порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

Вважає, що рішення Самбірської міської
ради №20 від 24.04.2012 року про погодження
місця розташування земельної ділянки
та надання дозволу на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки йому для будівництва
гаражу за адресою АДРЕСА_1 є рішенням
про надання земельної ділянки у
встановленому порядку під уже
збудоване нерухоме майно.

Вважає, що такої правової позиції
дотримувався Самбірський
міськрайонний суд в своєму рішенні від
14.06.2012 року та Апеляційний суд
Львівської області в своїй ухвалі від
21.05.2013 року, якими підтверджено
правомірність зайняття ним земельної
ділянки для будівництва гаражу за
адресою АДРЕСА_1.

Збудований гараж відповідає вимогам
будівельних, санітарних та
протипожежних норм, не порушує прав
інших осіб, що підтверджується звітом
про проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Згідно п.10 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів затверджених Постановою КМУ
№461 від 13.04.2011 року, у разі коли на
самочинно збудоване нерухоме майно
визнано право власності за рішенням
суду, воно приймається в експлуатацію
згідно з цим Порядком.

Звернення до суду про визнання права
власності на гараж було викликано
необхідністю визнання його
правомірним забудовником і власником
збудованого гаражу на земельній
ділянці, погодженій рішення
Самбірської міської ради №20 від 24.04.2012
року.

Факт визнання його власником гаражу,
відповідно до змін внесених Законом
України від 02.10.2012 року №5395-У1У до ст.50
Закону України «Про землеустрій» є
необхідним для затвердження проекту
землеустрою.

Згідно п.10 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів затверджених Постановою КМУ
№461 від 13.04.2011 року, рішення суду про
визнання його власником гаражу
зобов'язує прийняти гараж в
експлуатацію згідно з цим Порядком.

Просить рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 16 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
задоволити.

Сторони в судове засідання не
з"явились. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи. Тому судова колегія вважає за
необхідне у відповідності з вимогами
ст.305 ЦПК України проводити розгляд
справи у їх відсутності, так як вони
належним чином повідомлені про час та
місце судового засідання та у
відповідності до вимог ст.197 ЦПК
України розглядає справу без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Обставини визнані
сторонами, не підлягають доказуванню.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом вірно встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач ОСОБА_2 самочинно, без
відповідного рішення компетентного
органу влади про дозвіл на будівництво
та надання земельної ділянки, збудував
гараж площею 28,8 м2 на земельній ділянці,
яка відноситься до прибудинкової
території багатоквартирного житлового
будинку по АДРЕСА_1, в одній із
квартир якого проживає і сам позивач.

Відповідно до рішення Самбірської
міської ради від 24 квітня 2012 року
позивачу погоджено місце розташування
земельної ділянки та надано дозвіл на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для будівництва гаражу
площею 34 м2 по АДРЕСА_1. Вказані
обставини підтверджуються матеріалами
справи.

За приписами ч. 3 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Умовою визнання права власності за
цією нормою закону є надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудований гараж.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
вірно керувався приписами п.4
Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України №6 від 30
березня 2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України»
відповідно до якого під наданням
земельної ділянки слід розуміти
рішення компетентного органу влади чи
органу місцевого самоврядування про
передачу земельної ділянки у власність
або надання у користування, або
передачу права користування земельною
ділянкою на підставі цивільно-правових
договорів із фізичною чи юридичною
особою. І з огляду на це прийшов до
правильного висновку про те, що не може
вважатися наданням земельної ділянки
лише рішення компетентного органу
влади про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки або для розробки
проекту забудови також є вірними.

Крім того, судом вірно
досліджено, що ОСОБА_2 в установленому
порядку не звертався до інспекції
державного будівельно-архітектурного
контролю про прийняття гаража в
експлуатацію і рішення з цього приводу
даним державним органом не приймалося.

З висновками суду слід погодитись,
оскільки ним правильно визначено
характер спірних правовідносин та
встановлено дійсні обставини справи,
вірно застосовано матеріальний закон
та дотримана процедура розгляду,
передбачена ЦПК України. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, а тому підстави для її
задоволення та скасування рішення
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 16 грудня 2013 року
відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1,
313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на
рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 16 грудня 2013
року - відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 16 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Мацей М.М.

Монастирецький Д.І.