АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1802/2014
Головуючий в І інстанції: Гаврилов Д.В.
Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 10 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Суворовського
районного суду м.Херсона від 30 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
"Кредобанк", товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Приватні Інвестиції", товариства з
обмеженою відповідальністю
"Факторингова компанія "Омега" про
визнання частково недійсними
договорів іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 листопада 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з вказаним позовом, в
якому після уточнень просив: визнати
недійсними пункт 5.3 договору іпотеки
№177/ж від 27.12.2007 року та п.5.3 договору
іпотеки №177/ж/1 від 27.12.2007 року,
укладених між ним та ВАТ ?Кредобанк?
(далі - банк) в частині: "або виконавчого
напису нотаріуса, або у позасудовому
порядку продає від свого імені предмет
іпотеки чи приймає предмет іпотеки у
свою власність, згідно договором про
задоволення вимог іпотекодержателю";
визнати повністю недійсними пункти 5.4,
5.4.1., 5.4.2 вказаного договору іпотеки
№177/ж від 27.12.2007 року та пункти 5.4, 5.4.1, 5.4.2
вказаного вище договору іпотеки №177/ж/1
від 27.12.2007 року; визнати, що умови в
пунктах 5.4, 5.4.1, 5.4.2 зазначених договорів
є недійсними та нікчемними та
застосувати наслідки недійсності
вищевказаних договорів, зазначивши, що
у зв'язку з їх нікчемністю ці угоди не
створюють ніяких юридичних наслідків.

Позов обґрунтовано тим, що 26.12.2007 року
між ним та банком був укладений
кредитний договір №177/ж про надання
йому кредиту в іноземній валюті для
придбання нерухомого майна. 27.12.2007 року
між ним та банком були укладені спірні
договори іпотеки №177/ж та №177/ж/1.
Предметом договорів іпотеки є
відповідно офісні приміщення, які
знаходяться в АДРЕСА_1, площею 95,6кв.м, а
також по АДРЕСА_2, площею 76,1кв.м, які
були придбані ним у шлюбі, тому його
дружина на вимогу ст.578 ЦК України
надавала письмові згоди на укладання
зазначених договорів іпотеки. Вважає
спірні договори недійсними, оскільки
за нормами ст.578, ч.1 ст.590 ЦК України та
п.39 постанови ВССУ №5 від 30.03.2012 року
звернення стягнення на предмет іпотеки
може здійснюватись лише за рішенням
суду, в той час як зазначені договори
передбачають здійснення стягнення на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
або продаж іпотекодержателем предмету
іпотеки від свого імені у позасудовому
порядку. Тому на підставі ч.1 ст.203, ч.1
ст.215 ЦК України вважає спірні договори
недійсними. Також вважає, що положення
п.5.4.1 спірних договорів щодо
задоволення вимог іпотекодержателя за
рахунок іншого майна іпотекодавця і
щодо несення витрат на оцінку предмету
іпотеки іпотекодавцем, суперечать
змісту ст.1, 7, 36, 37 Закону України "Про
іпотеку". Крім того, вважає, що п.5.4.2
зазначених договорів не відповідає
вимогам ст.7, 36, 38 зазначеного закону,
оскільки не передбачає обов'язок
іпотекодержателя за 30 днів до
укладання договору купівлі-продажу
письмово повідомити іпотекодавця про
свій намір.

Ухвалою суду від 10.04.2014 року до справи у
якості співвідповідача було залучено
ТОВ "Факторингова компанія "Омега".

Рішенням Суворовського районного
суду м.Херсона від 30 квітня 2014 року в
задоволені позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить вказане рішення суду скасувати
і ухвалити нове, яким задовольнити його
позов, при цьому посилається на
порушення норм матеріального і
процесуального права. Зокрема, вказав,
що суд не звернув увагу на те, що в
порушення cт.37 закону "Про іпотеку" у
підпунктах 5.4.1 договорів іпотеки не
визначено, ким саме буде проводитися
оцінка предмета іпотеки і зміст цих
підпунктів суперечить ст.1 Закону "Про
іпотеку", оскільки згідно цієї норми
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги лише за
рахунок предмету іпотеки. Також вказав,
що суд не звернув уваги на те, що п.5.4.2
зазначених договорів не відповідає
вимогам ст.38 зазначеного закону,
оскільки не передбачає обов'язок
іпотекодержателя за 30 днів до
укладання договору купівлі-продажу
письмово повідомити іпотекодавця про
свій намір. Також, зазначив, що суд не
врахував, що в порушення ч.3 cт.7 Закону
"Про іпотеку" підпунктами 5.4.2 договорів
іпотеки встановлено, що витрати на
проведення експертної оцінки предмету
іпотеки покладаються на іпотекодавця,
в той час як зазначена норма закону
вказує, що ці витрати несе
іпотекодержатель, який у подальшому
має право на відшкодування цих витрат
за рахунок предмету іпотеки. Також
зазначив, що спірні договори є
недійсними, оскільки суперечать ст.578,
ч.1 ст.590 ЦК України та п.39 постанови ВССУ
№5 від 30.03.2012 року. Крім того, вказав, що
в порушення ст..37 Закону п.5.4.1. договорів
іпотеки не передбачають обов'язок
іпотекодержателя відшкодувати
іпотекодавцю перевищення 90 відсотків
вартості предмета іпотеки над розміром
забезпечених іпотекою вимог
іпотекодержателю.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає на наступних
підставах.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Згідно з кредитним договором №177/ж від
26.12.2007 року, укладеним між ВАТ
?Кредобанк? та ОСОБА_2, банк видав
останньому кредит в сумі 271600 доларів
США на строк до 25.12.2027 року під 15% річних
для придбання нерухомості, а саме
будинку АДРЕСА_1 (а.с.4).

Відповідно до договору іпотеки №177/ж
від 27.12.2007 року, укладеного між ВАТ
?Кредобанк? та ОСОБА_2, цей договір
забезпечує виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за вказаним вище кредитним
договором, а предметом іпотеки є офіс
загальною площею 95,6кв.м по АДРЕСА_1 (п.1.1,
1.3). Заставна вартість предмету іпотеки
визнана сторонами в сумі 1106400грн. (п.1.6)
(а.с.5-7).

Відповідно до договору іпотеки №177/ж/1
від 27.12.2007 року, укладеного між ВАТ
?Кредобанк? та ОСОБА_2, цей договір
забезпечує виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за вказаним вище кредитним
договором, а предметом іпотеки є офісне
приміщення загальною площею 76,1кв.м по
АДРЕСА_2 (п.1.1, 1.3). Заставна вартість
предмету іпотеки визнана сторонами в
сумі 520400грн. (п.1.5) (а.с.8-11).

Дозволи на укладення вказаних
договорів іпотеки надала дружина
ОСОБА_3 відповідно до письмових заяв,
посвідчених нотаріусом (а.с.12, 13).

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 16.01.2014 року у справі за
позовом ВАТ ?Кредобанк? до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості встановлено,
що заочним рішенням Дніпровського
районного суду м. Херсона від 09 грудня
2010 року, зміненим рішенням
апеляційного суду Херсонської області
від 19 травня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_2
на користь ВАТ ?Кредобанк?
заборгованість по кредитному договору
№ 117/ж від 26.12.2007 року в розмірі 1833536,23
грн. та судові витрати у розмірі 1820 грн.
Вказане рішення знаходиться на
виконанні у ВДВС Суворовського
районного управління юстиції у
м.Херсоні, державним виконавцем якого 17
вересня 2012 року винесено постанову про
відкриття апеляційного провадження.
Вказаною вище ухвалою суду апеляційної
інстанції від 16.01.2014 року було
задоволено апеляційну скаргу ТОВ
?Фінансова компанія ?Приватні
інвестиції?, ухвалу Дніпровського
районного суду м.Херсона від 20.12.2012
року, якою була задоволена заява ОСОБА_2
про розстрочку виконання рішення
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 09 грудня 2010 року, було
скасовано та постановлено ухвалу про
відмову у задоволенні заяви про
розстрочку (а.с.52-53).

Також зазначеним судовим рішення
встановлено, що на підставі договору
факторингу, укладеного 29 листопада 2011
року між ПАТ ?Кредобанк? (до зміни
найменування - ВАТ ?Кредобанк?) та ТОВ
?Фінансова компанія ?Приватні
інвестиції?, останнє набуло права
вимоги за укладеними банком угодами, в
тому числі і за кредитним договором №
117/ж від 26.12.2007 року.

Відповідно до договору факторингу №70/О
від 17.02.2014 року ТОВ ?Фінансова компанія
?Приватні інвестиції? відступило ТОВ
?Факторингова компанія ?Омега? права
вимоги до боржника ОСОБА_2 за
невиконаними зобов'язаннями, що
виникли відповідно до умов кредитного
договору від 26.12.2007 року №177/ж (а.с.95-98).

Відмовляючи в задоволені позову, суд
дійшов до правильного висновку про те,
що спірні пункти договорів іпотеки
відповідають положенням Закону
України "Про іпотеку" і жодним чином їм
не суперечать.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Враховуючи, що спірні правовідносини
виходять із договорів іпотеки,
укладених 27.12.2007 року, то
правовідносини між сторонами
регулюються Законом України ?Про
іпотеку? в редакції від 12.05.2006 року, що
діяла на момент укладення спірних
договорів та самими договорами
іпотеки.

Аналізуючи норми зазначеного закону та
доводи ОСОБА_2, колегія суддів вважає,
що останні не знайшли свого
підтвердження і підстави для
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції відсутні.

Так, згідно ст.18 зазначеного закону
іпотечний договір укладається між
одним або декількома іпотекодавцями та
іпотекодержателем у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.
Іпотечний договір повинен містити такі
істотні умови:

1) для іпотекодавця та
іпотекодержателя - юридичних осіб

відомості про:

для резидентів - найменування,
місцезнаходження та ідентифікаційний
код в Єдиному державному реєстрі
юридичних та фізичних осіб -
підприємців;

для нерезидентів - найменування,
місцезнаходження та державу, де
зареєстровано особу;

для іпотекодавця та
іпотекодержателя - фізичних осіб
відомості про:

для громадян України - прізвище, ім'я,
по батькові, адресу постійного місця
проживання та індивідуальний
ідентифікаційний номер у Державному
реєстрі фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів;

для іноземців, осіб без громадянства -
прізвище, ім'я, по батькові (за
наявності), адресу постійного місця
проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного
зобов'язання, строк і порядок його
виконання та/або посилання на правочин,
у якому встановлено основне
зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній
для його ідентифікації, та/або його
реєстраційні дані. При іпотеці
земельної ділянки має зазначатися її
цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або
її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному
договорі однієї з вказаних вище
істотних умов він може бути визнаний
недійсним на підставі рішення суду.

Таким чином, посилання апелянта на те,
що іпотечними договорами не визначено:
ким саме буде проводитись оцінка; не
передбачено обов'язок
іпотекодержателя відшкодувати
іпотекодавцю перевищення 90 відсотків
вартості предмета іпотеки над розміром
забезпечених іпотекою вимог
іпотекодержателя; не передбачено
зобов'язання іпотекодержателя за 30
днів повідомити іпотекодавця про
продаж предмету іпотеки; - не є, в силу
зазначеної статті, істотними умовами
договору, відсутність яких тягне за
собою визнання договору недійсним.

Крім того, заявник зазначає, що зміст
абзацу 2 п.п.5.4.1 договорів іпотеки не
відповідає ст.36 закону, оскільки
зазначені умови в договорі не
передбачені зазначеною статтею.

Проте, в силу ч.1 ст.36 зазначеного закону
позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
міститься в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя,
який підлягає нотаріальному
посвідченню і може бути укладений в
будь-який час до набрання законної сили
рішенням суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Такі застереження зазначені в п.5.4.1
спірних договорів, зокрема рішення про
прийняття у власність предмету іпотеки
приймається іпотекодержателем
одноосібно. Підписанням цього договору
іпотекодавець засвідчує, що він надає
іпотекодержателю згоду на перехід
права власності на передмет іпотеки до
іпотекодержателя за рішенням іпотеко
держателя. Цей договір та письмове
рішення іпотекодержателя мають силу
договору купівлі-продажу предмета
іпотеки між сторонами.

Таким чином, можливість зазначених
застережень про позасудове
врегулювання спору передбачено
законом, а їх зміст не заборонений
законом та відповідає загальним
засадам цивільного законодавства щодо
свободи договору, оскільки в силу ч.1
ст.627 ЦК України сторони є вільними,
зокрема, у визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Посилання заявника на те, що
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги лише за
рахунок предмета іпотеки не відповідає
нормам зазначеного закону, оскільки
він закріплює переважне право
іпотекодержателя на задоволення ним
вимог за рахунок предмета іпотеки
перед іншими особами, а
відповідальність лише за рахунок
предмета іпотеки несе тільки майновий
поручитель.

Також не приймаються посилання
заявника щодо способу встановлення
ціни продажу предмету іпотеки,
зазначеного в п.5.4.2 спірних договорів,
який, на його думку, порушує ст.38 закону,
оскільки ціна продажу предмету іпотеки
за п.5.4.2 встановлюється за згодою
сторін не менше його заставної
вартості, яка визначена сторонами в п.1.6
та 1.5 спірних договорів.

Щодо покладення на позивача витрат на
проведення експертної оцінки предмета
іпотеки згідно п.5.4.2 спірних договорів,
то колегія суддів зазначає, що в силу ч.3
ст.7 закону якщо інше не встановлено
законом або іпотечним договором,
іпотекою також забезпечуються вимоги
іпотекодержателя, зокрема, щодо
відшкодування витрат, пов'язаних з
пред'явленням вимоги за основним
зобов'язанням і зверненням стягнення
на предмет іпотеки. Оскільки експертна
оцінка предмету іпотеки пов'язана з
пред'явленням вимоги за основним
зобов'язанням і зверненням стягнення
на предмет іпотеки, то покладення
витрат на її проведення на
іпотекодавця не можна вважати
незаконним.

Посилання заявника на невідповідність
оспорюваних договорів іпотеки п.39
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року (за ним -
відповідно до частини першої статті 590,
статті 578 ЦК звернення стягнення на
предмет застави/іпотеки здійснюється
лише за рішенням суду, якщо для
укладення такого договору щодо майна
фізичної особи вимагалось отримання
згоди чи дозволу іншої особи чи органу)
спростовується наявним судовим
рішенням про стягнення з останнього на
користь банку кредитної
заборгованості.

Колегія суддів вважає, що позивачем не
надано доказів того, що вказані ним
пункти договорів іпотеки якимось чином
порушують його права.

Оскільки суд першої інстанції прийняв
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому відповідно до ст.308 ЦПК України це
є підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду без
змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду м.Херсона від 30 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і на неї може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з моменту її
проголошення.

Головуючий:

судді: