Справа № 2-2953/11
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Нестеренко
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
домоволодіння в порядку спадкування за
законом, за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про встановлення юридичного
факту та визнання права власності на
будівельні матеріали за набувальною
давністю, за об'єднаним позовом ОСОБА_3
та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, треті
особи Дніпропетровська міська рада, КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації», Управління
земельних ресурсів Дніпропетровської
міської ради та Четверта
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності на частину домоволодіння в
порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до з
позовом до ОСОБА_2 про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання
за ним права власності на
домоволодіння АДРЕСА_2 в порядку
спадкування за законом.

В обґрунтуванні своїх позовних
вимог посилався на те, що на підставі
карти володіння №1589 від 18 квітня 1922
року домоволодіння АДРЕСА_2 належало на
праві власності ОСОБА_5 (діду позивача)
ОСОБА_6 (прабабці позивач).

У 1946 році ОСОБА_5 з дозволу
Головного архітектора
м.Дніпропетровська та за погодженням
інших служб, відповідно до
затвердженого проекту, збудував
самостійно, без участі ОСОБА_6, житловий
будинок Б-1 на земельній ділянці
АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_5,
після його смерті спадщину шляхом
фактичного вступу в управління та
володіння спадковим майном прийняла
тільки одна його донька ОСОБА_7 - мати
позивача, яка постійно проживала у
домоволодінні АДРЕСА_2 та була в ньому
прописана.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_7,
спадщину після її смерті прийняв син -
позивач ОСОБА_1 шляхом подачі до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини.

Під час оформлення спадкових
справ позивач ОСОБА_1 з'ясував
відсутність реєстрації права
власності на домоволодіння АДРЕСА_2, у
зв'язку з чим звернувся до суду із
зазначеним позовом.

Відповідачка ОСОБА_2 позов ОСОБА_1
не визнала та звернулася до суду із
зустрічним позовом про встановлення
факту постійного проживання за адресою
по АДРЕСА_2 та визнання за нею права
власності на будівельні матеріали, з
яких було збудовано домоволодіння
АДРЕСА_2, а саме: будинок Б-1, будинок А-1 -
за набувальною давністю.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2
мотивувала тим, що вона відкрито та
добросовісно заволоділа майном свого
діда ОСОБА_5 - будівельними матеріалами,
з яких побудовано домоволодіння
АДРЕСА_2 оскільки вона проживає в ньому
з моменту свого народження: з
ІНФОРМАЦІЯ_6. Протягом усього часу вона
продовжувала володіти та
користуватися домоволодінням відкрито
та безперервно більше ніж 50 років, а
тому вважає, що набула право власності
на це майно.

В ході слухання справи ОСОБА_2
просила суд призначити по справі
проведення судової
будівельно-технічної експертизи на
предмет визначення виду, кількості та
вартості будівельних матеріалів, з
яких збудовано спірне домоволодіння.

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2 не
визнав.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до
суду в порядку ст.34 ЦПК України з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи:
Дніпропетровська міська рада, КП
«ДМБТІ», Управління земельних ресурсів
та Четверта дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту прийняття спадщини, про визнання
за ними права власності на частину
домоволодіння АДРЕСА_2 в порядку
спадкування за законом.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 обґрунтовували тим, що їх дід -
ОСОБА_5 у 1946 році з дозволу Головного
архітектора м.Дніпропетровська та за
погодженням інших служб, відповідно до
затвердженого проекту, збудував
самостійно житловий будинок Б-1 на
земельній ділянці АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 перебував в офіційно
оформленому шлюбі з ОСОБА_8, яка померла
у 1971 році, та після смерті якої
відкрилася спадщина у вигляді 1/2
частини домоволодіння АДРЕСА_2, яка
належала ОСОБА_8, як дружині власника.

Спадщину після ОСОБА_8 прийняла їх
мати - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом
фактичного управління спадковим
майном, оскільки проживала у
домоволодінні АДРЕСА_2 та була в ньому
зареєстрована.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5
спадщину прийняли його дві доньки:
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, - матір позивачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_2,
а також ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, - матір
позивача ОСОБА_1.

ОСОБА_12 прийняла спадщину таким
чином, що її донька ОСОБА_2 (яка є рідною
сестрою по лінії матері ОСОБА_3 та
ОСОБА_4) проживала у домоволодінні
АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_12 померла,
після її смерті відкрилася спадщина у
вигляді 1/2 частини домоволодіння
АДРЕСА_2, яку прийняли позивачі ОСОБА_3
та ОСОБА_4 шляхом фактичного управління
спадковим майном.

Посилаючись на дані обставини
позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили суд
встановити факт прийняття спадщини - 1/4
частини домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_12
після смерті ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_8; факт прийняття спадщини -
1/4 частини домоволодіння АДРЕСА_2
ОСОБА_12 після смерті її батька ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року;
встановити факт прийняття спадщини - 1/2
частини домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_3
та ОСОБА_4 після смерті їх матері
ОСОБА_12, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року;
визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право
власності в порядку спадкування за
законом за кожним по 1/4 частині
домоволодіння АДРЕСА_2.

Позивач за первісним позовом
ОСОБА_1 заперечував проти задоволення
позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаючись на
його безпідставність.

Представник позивача за основним
позовом вимоги свого довірителя
підтримала, проти позову ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заперечувала та
просила в даних вимогах відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 у ході
судового засідання неодноразово
змінювала свою позицію щодо даного
позову ОСОБА_3 і ОСОБА_4, одночасно
визнаючи даний позов та заперечуючи
проти нього.

Представник позивачки за зустрічним
позовом вимоги свого довірителя
підтримав, позовні вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнав частково.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з'явилися, причин неявки
суду не повідомили, про день та час
слухання справи повідомлялися
належним чином.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов
ОСОБА_1 задовольнити, а ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 в позовних вимогах слід
відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
на підставі карти володіння №1589 від 18
квітня 1922 року домоволодіння АДРЕСА_2
належало на праві власності ОСОБА_5 та
ОСОБА_6.

Згодом адреса зазначеного
домоволодіння була змінена з АДРЕСА_2
на АДРЕСА_2, з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2, з
АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 (а.с. 41, 76, 77, 78 том 1).

Вказане домоволодіння АДРЕСА_2
складалося з житлового будинку А-1,
коридорів а-1, а-2, збудовано у 1891 році.

У 1946 році ОСОБА_5 з дозволу Головного
архітектора м.Дніпропетровська та за
погодженням інших служб, відповідно до
затвердженого проекту збудував
самостійно, без участі ОСОБА_6, житловий
будинок Б-1 на земельній ділянці
АДРЕСА_2, про що свідчить затверджений
проект, ксерокопія якого знаходиться в
матеріалах справи (а.с.46 том 1).

Рішенням Виконкому Дніпропетровської
міської ради депутатів трудящих від 21
липня 1955 року №848/8 «Про результати
обміру земель по будівельному кварталу
№390 м.Дніпропетровська» земельна
ділянка АДРЕСА_2 була зареєстрована за
землекористувачем по домоволодінню
АДРЕСА_2, яке належало на праві
власності ОСОБА_5 на той час відповідно
до карти володіння №1589 від 18 квітня 1922
року.

Житловий будинок А-1 у зазначеному
домоволодінні, що належав ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, був зруйнований. Право
власності на новозбудований житловий
будинок Б-1 у домоволодінні АДРЕСА_2
ОСОБА_5 не реєстрував. Діюче на час
закінчення будівництва законодавство
не пов'язувало виникнення права
власності з часом його реєстрації.

У 1960 році (15.11.1960 р. виписаний з
домоволодіння - а.с.35 том 1) ОСОБА_5
переїхав на постійне місце проживання
в с.Майське Жлобінського району
Гомельської області Республіки
Білорусь, де ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер.

Відомості про перебування в офіційно
зареєстрованому шлюбі ОСОБА_5 з ОСОБА_8
та створення ними спільної сумісної
власності в матеріалах справи
відсутні, належних та допустимих
доказів цьому не надано.

До матеріалів справи відповідачкою
надано ксерокопію свідоцтва про смерть
ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.97
том 1).

Таким чином, в ході розгляду справи
обставини спадкування частини
домоволодіння АДРЕСА_2 саме після
смерті ОСОБА_8 не знайшли свого
підтвердження.

Листом Відділу ЗАГС Жлобінського
райвиконкому Гомельської області
Республіки Білорусь від 24.12.2010 року,
підтверджено наявність актового
запису про смерть №9, складеного 25
березня 1986 року Майською сільською
Радою Жлобінського району Гомельської
області на ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 року у селі Майське
Жлобінського району Гомельської
області Республіки Білорусь (а.с. 48 том
1).

З 01.01.1964 року набрав чинності Цивільний
кодекс УРСР, відповідно до вимог ст.105
будівлі та споруди, збудовані
громадянами без встановленого
дозволу, або без належно затвердженого
проекту, або з істотними відхиленнями
від проекту, або з грубим порушенням
основних будівельних норм і правил,
вважалися самовільними.

Оскільки жилий будинок Б-1 був
збудований до введення в дію ЦК УРСР (1963
р.), та за погодженням з відповідними
інстанціями, на земельній ділянці, яка
за рішенням органу влади мала бути
зареєстрованою за землекористувачем,
тому суд не вважає його самовільним
будівництвом.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина у вигляді домоволодіння
АДРЕСА_2, яке складалося з житлового
будинку Б-1, інших споруд №№1-4, що
розташоване на земельній ділянці
площею 685 кв.м.

Спадкоємцями першої черги після ОСОБА_5
були його доньки: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2,
- матір відповідачки ОСОБА_2.(а.с.66-69 том
1) та позивачів ОСОБА_3 і, ОСОБА_4 (а.с.133-135
том 1), та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, - матір
позивача ОСОБА_1(а.с. 11, 15 том 1).

Відповідно до вимог ст.529 ЦК України (1963
р., діючої на час виникнення
правовідносин) ОСОБА_7 являлася
спадкоємицею за законом першої черги,
яка прийняла спадщину у встановленому
ст.549 ЦК України (1963 р.) порядку, шляхом
фактичного вступу в управління та
володіння спадковим майном, оскільки
постійно проживала у домоволодінні
АДРЕСА_2 та була офіційно
зареєстрована, так і шляхом звернення з
письмовою заявою про прийняття
спадщини до Жлобінської державної
нотаріальної контори Гомельської
області (а.с. 14, 35, 36 том 1).

Факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після
ОСОБА_5, визнаний всіма сторонами по
справі та в порядку ст.61 ЦПК України не
підлягає доказуванню.

ОСОБА_12 у 1980 році отримала ордер на
право заняття чотирикімнатної
квартири АДРЕСА_3, до якої переїхала на
постійне місце проживання разом з
членами своєї сім'ї (у тому числі й з
донькою - відповідачкою по справі
ОСОБА_2 (а.с. 42-44 том 1).

Відповідачка ОСОБА_2 (разом зі своїми
доньками) з 19.01.1981 року по 12.09.1989 року
була прописана в кв.АДРЕСА_3, після чого
була виписана в АДРЕСА_1 разом зі своїми
дітьми та чоловіком, де зареєстрована
по теперішній час (а.с. 42, 43 том 1).

Після смерті ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_12 спадщину у
встановленому ст.549 ЦК України (1963 р.)
порядку не приймала, із заявою про
прийняття спадщини до Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори та до Жлобінської
державної нотаріальної контори
Гомельської області ОСОБА_12 не
зверталася, що підтверджується
листом-відповіддю Державної
нотконтори №2 Жлобінського району
Гомельської області від 28.12.2010 року
(а.с.47 том 1) та листом Четвертої ДДНК
(а.с.20 том 1).

Таким чином, у домоволодінні АДРЕСА_2
залишилися проживати позивач ОСОБА_1
та його мати ОСОБА_7.

Відповідно до діючого на час відкриття
спадщини після ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, законодавства
(Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженої 31.01.1966 року), ОСОБА_7 мала
правові підстави оформити право
власності на домоволодіння АДРЕСА_2 на
померлого спадкодавця та отримати
свідоцтво про право на спадщину за
законом.

ОСОБА_7 хворіла, була інвалідом третьої
групи з дитинства, що підтверджується
довідкою ВТЕК від 24.11.1967 року, постійно
проживала в даному домоволодіння до
дня смерті та була в ньому
зареєстрована (а.с. 39 том 1).

Відповідно до ст.ст. 525, 548 ЦК України (в
редакції 1963 року) прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту її відкриття..

Як вбачається з наданих сторонами
доказів, з 25.03.1986 року право на
спадкування домоволодіння АДРЕСА_2 в
цілому стало належати ОСОБА_7 в порядку
спадкування за законом, що також
підтверджується актом про пожежу від
01.11.2004 року, який складений за участю
відповідачки ОСОБА_2 та де зазначено, що
власником домоволодіння є лише ОСОБА_7
(а.с.4 том 2).

Допитані судом свідки з боку позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_15, ОСОБА_16, та
відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19 суду пояснили, що власницею
домоволодіння АДРЕСА_2 завжди
вважалася саме ОСОБА_7 Свідок ОСОБА_17,
яка була подругою ОСОБА_7, підтвердила,
що спірне домоволодіння в цілому
належало ОСОБА_7 після смерті її батька
ОСОБА_5, інших власників домоволодіння
не було, а відповідачка ОСОБА_2
проживала в домоволодінні АДРЕСА_2 з
дозволу ОСОБА_7.

Жодний з допитаних судом свідків не
підтвердив пояснення позивачів ОСОБА_3
та ОСОБА_4, щодо прийняття спадщини
ОСОБА_12 після смерті її батька ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, шляхом її
проживання та управління
домоволодінням АДРЕСА_2, а також щодо
прийняття ними після смерті їх матері -
ОСОБА_12, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року,
спірного спадкового майна.

14.01.2014 року у судовому засіданні
відповідачка ОСОБА_2 частково визнала
позов ОСОБА_1 та не заперечувала проти
визнання за ним права власності на 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_2 в
порядку спадкування за законом після
смерті матері, також підтримала свій
позов та просила визнати за нею право
власності на 1/2 частину спірного
домоволодіння. Проти задоволення
позову ОСОБА_4 і ОСОБА_3 періодично
заперечувала та визнавала їх позовні
вимоги.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_7.

Згідно з вимогами ст.1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини. Ст.1220 ЦК України
передбачено, що часом відкриття
спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої
черги, який прийняв спадщину у
встановленому законом порядку після
смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5
року, та був зареєстрованим у
домоволодінні АДРЕСА_2 (а.с. 8, 16 том 1).

З матеріалів спадкової справи,
відкритої після ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, вбачається, що
спадщину після неї прийняв тільки син
ОСОБА_1 (а.с.34-41).

Четвертою дніпропетровською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_1 видано
постанову від 17.12.2013 року про відмову у
вчиненні нотаріальної, підставою для
якої є відсутність державної
реєстрації права власності
спадкодавця на спадкове майно -
домоволодіння АДРЕСА_2.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
листі ВССУ від 16 травня 2013 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування»: виникнення у
спадкоємця права на спадщину, яке
пов'язується з її прийняттям, як
майнового права, зумовлює входження
права на неї до складу спадщини після
смерті спадкоємця, який не одержав
свідоцтва про право на спадщину (статті
1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної
реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Якщо спадщина відкрилась у період
чинності ЦК УРСР, застосовуванню
підлягають норми ЦК УРСР про
належність спадщини спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини незалежно від
оформлення права на спадщину.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Помилковим при вирішенні спорів про
визнання права власності на спадкове
нерухоме майно є визнання будівництва
самочинним, за умови якщо наявні акт
про надання (відведення) земельної
ділянки для будівництва, паспорт
будівництва, проте будинок не був
прийнятий в експлуатацію або право
власності на нерухоме майно не було
зареєстроване в органах технічної
інвентаризації.

Порядок оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна, на які
відсутні акти прийняття їх в
експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94
"Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів" та в листі
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23
березня 1999 року № 12/5-126, в якому,
зокрема, роз'яснюється:

по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992
року, тобто до прийняття постанови КМУ
від 5 серпня 1992 року № 449, якою
встановлено порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, при їх реєстрації для
оформлення права власності одним із
документів є висновок про технічний
стан будинку (будівлі), що складається
БТІ.

Виходячи зі змісту наведених
нормативних актів, громадяни, які
збудували житлові будинки до 5 серпня
1992 року, могли за умови прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями
отримати правовстановлюючі документи
на будинок, навіть якщо його споруджено
самовільно (самочинно) на земельній
ділянці, яка перебуває в їх законному
користуванні або у приватній
власності. За наявності відповідних
доказів судами може визнаватися право
власності в порядку спадкування на
спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992
року, на які спадкодавцем не було
отримано правовстановлюючі документи.

Згідно з п.3.2 Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24.05.2001
року з наступними змінами, будівлі,
збудовані до 5 серпня 1992 року не є
самочинним будівництвом.

Відповідно до п.3.1. Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків I та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж, затвердженого наказом від 24.06.2011
року №91 з наступними змінами,
«Документом, який засвідчує
відповідність закінчених
будівництвом до 5 серпня 1992 року
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель
і споруд, прибудов до них, які не
підлягають прийняттю в експлуатацію,
вимогам законодавства, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
зокрема для потреб державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, є технічний паспорт,
складений за результатами
технічної інвентаризації.

(Пункт 3.1 розділу III в редакції
Наказу Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства N 304 (
z1132-12 ) від 13.06.2012 та наказу від 19.03.2013 р.
№95 зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 15 квітня 2013 р. за N
612/23144).

Судом оглянута інвентарна справа №4048
на домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с.233-245 том 1),
в тому числі Оціночні акти (а.с.13 том 1,
а.с. 237, 239 том 1), в яких зазначено, що
домоволодіння АДРЕСА_2 (зараз АДРЕСА_2)
належало на праві власності на
підставі карти володіння №1589 від 18
квітня 1922 року ОСОБА_5 - діду позивача -
та у графі «основание пользования:
право на собственность».

Оскільки домоволодіння АДРЕСА_2 було
збудовано в цілому до 05.08.1992 року, то суд
вважає, що згідно з роз'ясненням
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України №12/5-74 від 02.03.1999 року визнання
права власності на нього можливо без
складання акту про прийняття його в
експлуатацію.

За клопотанням ОСОБА_2 судом була 24.02.2012
року призначена судова
будівельно-технічна експертиза,
відповідно до висновку №3158/3159-12,
складеному 30.03.3013 року (а.с. 175-189 том 1),
якої: «технічні характеристики
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_2, які зазначені в технічному
паспорті, виданому КП «ДМБТІ»
внаслідок інвентаризації в 2011 році
відповідають технічним
характеристикам житлового будинку, які
зазначені в будівельному проекті 1946
року, копія якого додана до матеріалів
справи (арк.46, а.с.188, 189 том 1).

Надані технічні паспорти на спірне
домоволодіння, складені станом на
07.07.2011 року (а.с.158-161, 199-202 том 1) та станом
на 05.12.2013 року акт від 05.12.2013 року,
відповідно до яких відсоток зносу
житлового будинку Б-1 дорівнює 48 та 50%,
будівлі у домоволодінні АДРЕСА_2 не
належать до самочинного будівництва,
оскільки збудовані до 05.08.1992 року.

Відповідно до вимог п.3.1. Порядку
прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків технічні паспорти на спірне
домоволодіння, складені станом на
07.07.2011 року (а.с.158-161, 199-202 том 1) та станом
на 05.12.2013 року є документом, який
засвідчує відповідність
закінчених будівництвом до 5 серпня
1992 року індивідуальних (садибних)
житлових будинків, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
зокрема для потреб державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно.

Надані позивачем ОСОБА_1 та
відповідачкою ОСОБА_2 технічні звіти
про проведення технічного огляду
домоволодіння АДРЕСА_2 суд не приймає
до уваги, оскільки ці звіти згідно з
вимогами діючого законодавства не є
документами, які засвідчують
відповідність будівель вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Таким чином, ОСОБА_1 належить в цілому
домоволодіння АДРЕСА_2 на праві
власності, в порядку спадкування за
законом після смерті його матері
ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають
задоволенню, так як визначений у позові
правовий статус домоволодіння АДРЕСА_2,
як самочинного, та виникнення у ОСОБА_2
права власності на будівельні
матеріали на підставі набувальної
давності, передбаченої ст.344 ЦК України,
є помилковим, оскільки спростовується
дослідженими судом доказами по справі,
які свідчать про перехід права
власності на домоволодіння в порядку
спадкування за законом. У задоволенні
вимоги щодо встановлення факту
постійного проживання у домоволодінні
АДРЕСА_2 суд також вважає відмовити з
тих підстав, що встановлення даного
юридичного факту безпосередньо
пов'язано з виникненням матеріального
права - права власності на будівельні
матеріали в порядку набувальної
давності, для задоволення якого
підстави відсутні.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також
не підлягають задоволенню через
відсутність будь-яких доказів, які
свідчили б про виникнення права
власності у ОСОБА_8 на частину
домоволодіння АДРЕСА_2; відповідно у
ОСОБА_12 після ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_8; про прийняття ОСОБА_12
спадщини після ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року; а також про набуття
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності в
порядку спадкування за законом на
частину домоволодіння АДРЕСА_2 після
ОСОБА_12, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Судом витребувана спадкова справа
№925/04, відкрита після смерті ОСОБА_12,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, відповідно
до матеріалів якої спадщину у вигляді
вкладу прийняв лише її чоловік ОСОБА_20,
якому і було видано свідоцтво про право
на спадщину за законом (а.с. 24-27 том 1).

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 10, 60, 210-212 ЦПК України, ст.ст. 105, 525,
529, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року),
ст.ст. 1218, 1268, 1299 ЦК України. суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
домоволодіння в порядку спадкування за
законом, - задовольнити.

Встановити факт прийняття
спадщини ОСОБА_7 після смерті батька
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на домоволодіння АДРЕСА_2, яке
складається з: житлового будинку
літ.Б-1, загальною площею 69,2 кв.м,
житловою площею 48,8 кв.м, вбиральні
літ.В, сараю (тимчасового) літ.Г, споруд
№1-3, після матері ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про
встановлення юридичного факту та
визнання права власності на будівельні
матеріали за набувальною давністю, -
відмовити.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в позові до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, треті особи Дніпропетровська
міська рада, КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації», Управління земельних
ресурсів Дніпропетровської міської
ради та Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на частину
домоволодіння в порядку спадкування за
законом, - відмовити.

Витрати по справі віднести на рахунок
кожної із сторін.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: