Справа № 161/1626/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Кихтюк Р.М. Провадження №
22-ц/773/929/14 Категорія: 24 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю пр-ка позивача - Вашкевич Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Брокерська компанія
«Кредитно-консультаційний центр» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою позивача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Брокерська компанія
«Кредитно-консультаційний центр» на
рішення Луцького міськрайонного суду
від 25 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л
А:

Рішенням Луцького
міськрайонного суду від 25 квітня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Брокерська компанія
«Кредитно-консультаційний центр» 1500
грн. заборгованості за надані
інформаційні послуги, 1500 грн. пені та 243
грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати це рішення та ухвалити нове -
про задоволення позову у повному
обсязі.

Вважає, що судом допущено неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, неправильне застосування
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
29 січня 2013 року між ТОВ «ФРІ ПЛЕЙС» (на
даний час - ТОВ «Брокерська компанія
«Кредитно-консультаційний центр») та
ОСОБА_2 було укладено договір про
надання інформаційних
(консультаційних) послуг № ІК 29012013/2,
відповідно до умов якого позивачем
було надано відповідні послуги щодо
отримання відповідачем банківського
кредиту, за які остання зобов'язалася
сплатити 1500 грн.. Також умовами
договору було передбачено штрафні
санкції за його невиконання.

Оскільки відповідач за послуги кошти
не сплатила, то до стягнення підлягає
заборгованість у розмірі 1500 грн., а
також пеня у такому ж розмірі з
врахуванням розміру основної
заборгованості, відсутності доходів у
відповідача та наявності на її
утриманні непрацездатної матері.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
та обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901
ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідно до умов договору про
надання інформаційних
(консультаційних) послуг № ІК 29012013/2 від
29.01.2013 року, укладеного між сторонами,
позивач (як виконавець) взяв на себе
зобов'язання надати
інформаційно-консультаційні послуги
відповідачу (як замовнику) щодо умов
кредитування фізичних осіб
кредитно-фінансовими установами
України; підбору організації-кредитора
для замовника згідно інформації,
наданої замовником у письмовій заявці
на оформлення кредиту; проведення
переговорів з
організаціями-кредиторами в інтересах
замовника в рамках договору;
узгодження з організацією-кредитором
суму та строк кредиту, а також
забезпечення організацію та супровід
надання кредиту в
організації-кредитором, а замовник
зобов'язався прийняти надані послуги
та оплатити їх в порядку та на умовах,
визначених договором.

Пунктом 2.2 цього договору передбачено,
що після сплати замовником вартості
послуг, вказаних в пп.1.2.1-1.2.5 він отримує
інформацію щодо місця та часу
оформлення кредиту в
організації-кредиторі, істотних умов
кредитування (сума, строк, відсоткова
ставка за кредитом). В окремих випадках,
за узгодженням з виконавцем, сплата
послуг може бути проведена замовником
після отримання кредитних коштів, але
не пізніше одного робочого дня з дати
оформлення кредиту. Вартість цих
послуг складає 10% від суми кредиту
(пункт 2.1. договору).

Відповідно до п.3.3.2 договору замовник
зобов'язаний прийняти послуги та
своєчасно сплатити за надані послуги,
що передбачені договором (а.с.4).

В результаті виконання позивачем умов
даного договору відповідачем 30 січня
2013 року було отримано кредит у розмірі
15000 грн. у ПАТ КБ «Надра», що
підтверджено додатком № 1 до договору
та інформацією щодо кредиту (а.с.5, 6).

З врахуванням розміру отриманого
відповідачем кредиту, відповідно до
умов укладеного з позивачем договору
(п.2.1) відповідач мала сплатити за
отримані послуги 1500 грн., однак своїх
зобов'язань не виконала, у зв'язку з чим
суд дійшов вірного висновку про
необхідність стягнення заборгованості
у примусовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України
неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Отже, встановлена укладеним
сторонами договором пеня за своєю
правовою природою є неустойкою.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Позивач просив стягнути пеню на
підставі п.5.1 договору за період з 31.01.2013
року по 29.01.2014 року у розмірі 16380 грн.
(а.с.9).

Покликання апелянта, що суд
безпідставно зменшив розмір пені не
заслуговують на увагу з наступних
підстав.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені, яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, відповідності розміру
пені наслідкам порушення тощо.

Із наданих позивачем копій адресованих
відповідачу досудових претензій
вбачається, що вони фактично
відповідачу не вручені (а.с.7, 8).

Також, як ствердила в суді представник
позивача, їм було відомо, що відповідач
на час укладення договору працювала
директором товариства. Вказана
обставина зазначена і в наданій
позивачем копії інформації щодо
кредиту, в якій вказана адреса
знаходження товариства (а.с.6), однак
позивач за наявними у нього даними
претензій чи будь-яких листів
відповідачу за адресою товариства не
надсилав.

Колегія суддів приходить до висновку,
що вказані обставини також мають
істотне значення для зменшення розміру
пені, оскільки при своєчасному
отриманні боржником ще першої
претензії від 18.03.2013 року остання могла
б сплатити кошти у значно меншому
розмірі, ніж заявлено у позові.

Покликання суду першої інстанції про
відсутність доходів у відповідача та
наявність на її утриманні
непрацездатної матері при відсутності
про це відповідних письмових доказів
не впливає на правильність ухвалення
рішення про зменшення розміру пені,
оскільки заявлений позивачем до
стягнення розмір пені більш ніж у
десять разів, тобто значно перевищує
розмір основної заборгованості, що уже
є самостійною підставою для такого
зменшення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів, що
підтверджуються належними доказами,
правильно визначено правовідносини
між сторонами і застосовано норми
матеріального права, що регулюють ці
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його зміни чи скасування
не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу позивача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Брокерська компанія
«Кредитно-консультаційний центр»
відхилити, а рішення Луцького
міськрайонного суду від 25 квітня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді