СУД МІСТА КИЄВА
вул. Солом»янська, 2-А
Справа № 22- ц/ 796/6531 /2014 р.
Головуючий у 1 інстанції - Шумейко О.І.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
4.06.2014 р. колегія суддів судової палати
в цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.
При секретарі - Онищенко О.С.
Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м.Києві
Цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 та
представника ПАТ трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
на рішення Оболонського районного
суду м.Києва від 28.03.2014 р.
в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ
трест «Київміськбуд-1» імені
про стягнення коштів в рахунок
відшкодування шкоди, заподіяної
заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з"явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
В с т а н о в и л а :
Рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 28.03.2014 р. частково
задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ трест
«Київміськбуд-1» імені
М.П.Загороднього про стягнення коштів
в рахунок відшкодування шкоди,
заподіяної здоров»ю, а саме : стягнуто
з відповідача ПАТ трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього на користь ОСОБА_1
витрати на оплату вартості путівки на
одну особу для саноторно-курортного
лікування за 2014 р. у розмірі 28 556 грн.; в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі на зазначене
рішення позивач просить вказане
рішення змінити в частині стягнутої
судом суми з 29 556 грн. на 105 982 грн.;

представник відповідача просить це
рішення скасувати і постановити нове
рішення, яким в задоволенні позові
відмовити;

в апеляційних скаргах посилалися на
незаконність даного рішення, зокрема,
що суд неповно з"ясував обставини
справи, не дав належної оцінки доказам,
порушив норми матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга позивача не
підлягає задоволенню, а апеляційна
скарга відповідача підлягає
задоволенню з таких підстав.

Постановлюючи рішення суд виходив,
зокрема, з того, що позивач є
інвалідом, відповідно до вимог чинного
законодавства має право на санаторно-
курортне лікування у літній період в
Криму в санаторії спинального профілю,
зокрема, у ДП «Спеціалізований
спинальний санаторій ім. академіка М.Н.
Бурденка», вартість якого повинен
оплачувати відповідач у зв»язку з
отриманням позивачем виробничої
травми, а тому, дійшов висновку про
часткове задоволення позову.

Проте, із такими висновками суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
лютого 1974 р. ОСОБА_1 в результаті
нещасного випадку отримав виробничу
травму та йому було встановлено першу
групу інвалідності довічно. Нещасний
випадок з позивачем стався з вини БУ-2
тресту "Київміськбуд-1", який був
підрозділом тресту «Київміськбуд-1»,
правонаступником якого є ПАТ трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Обов'язок з відшкодування шкоди,
завданої здоров'ю позивача, покладено
на відповідача, що підтверджується
рішеннями судів, які набрали законної
сили, зокрема, рішенням
Ленінградського районного суду м.
Києва від 18.02.1980 р.у справі №2- 305/1980 р.,
ухвалою Ленінградського районного
суду м. Києва від 10 жовтня 1996 р. у справі
№23020/1996 р., рішенням Ватутінського
районного суду м. Києва від 04 червня 1997
р. у цивільній справі №2-1209/1997 р.,
рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 11 березня 2005 р. №2-809/2005
р., копії яких містяться в матеріалах
справи.

Крім того, такі обставини не
заперечувалися представником
відповідача у судовому засіданні.

Згідно ч.І ст.1195 ЦК України фізична або
юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому додаткові
витрати, викликані необхідністю
посиленого харчування, санаторно-
курортного лікування, придбання ліків,
протезування, стороннього догляду,
тощо.

Згідно ч.2 статті 1202 ЦК України
стягнення додаткових витрат,
передбачених ч.І ст.1195 цього Кодексу,
може бути здійснене наперед у межах
строків, встановлених на основі
висновку відповідної лікарської
експертизи, а також у разі необхідності
попередньої оплати послуг і майна
(придбання путівки, оплата проїзду,
оплата спеціальних транспортних
засобів тощо).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК,
серія 10 ААА № 807208, виданою Центральною
МСЕК № 1 від 07 березня 2013 р., ОСОБА_1
встановлено І групу інвалідності
(підгрупа Б), причина інвалідності -
трудове каліцтво, інвалідність
встановлена безстроково. У висновках
про умови та характер праці зазначено,
що ОСОБА_1, зокрема, потребує постійного
стороннього догляду,
санаторно-курортного лікування із
супроводженням в обидва кінці та на
весь термін лікування (а.с. 12).

Згідно довідок, виданих Центральною
лікарською консультативною комісією
від 28 серпня 2013 р. № 358 та від 12 червня 2013
р. № 201, позивач потребує щорічного
санаторно-курортного лікування у
літній період з супроводжуючим в
обидва кінці на весь термін лікування
довічно та індивідуального догляду:
постійного стороннього, спеціального
медичного, побутового.

У довідці від 28 серпня 2013 р. № 943 за
формою № 070/о, виданій Центральною
поліклінікою Деснянського району,
зазначено, що ОСОБА_1 рекомендоване
санаторно- курортне лікування у літній
період в Криму в санаторії спинального
профілю, зокрема у ДП «Спеціалізований
спинальний санаторій ім. академіка М.Н.
Бурденка». (а.с. 14).

Згідно ч.4 ст.23 Закону України «Про
реабілітацію інвалідів в Україні»
індивідуальна програма реабілітації
має для інваліда, дитини-інваліда
рекомендаційний характер. Інвалід,
(законний представник дитини-інваліда)
має право відмовитися від будь-якого
виду, форми та обсягу реабілітаційних
заходів, передбачених його
індивідуальною програмою
реабілітації, або від усієї програми в
цілому. Інвалід (законний представник
дитини-інваліда) самостійно вирішує
питання про вибір та забезпечення
конкретними засобами чи послугами
реабілітації, включаючи засоби
пересування, вироби медичного
призначення, друковані видання зі
спеціальним шрифтом,
звукопідсилювальну апаратуру,
санаторно-курортне лікування тощо в
межах його індивідуальної програми
реабілітації.

Згідно ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» потерпілому, який став
інвалідом, періодично, але не рідше
одного разу на три роки, а інвалідам І
групи щорічно безоплатно за медичним
висновком надається путівка для
санаторно-курортного лікування; у разі
самостійного придбання путівки її
вартість компенсує Фонд соціального
страхування від нещасних випадків у
розмірі, встановленому правлінням
Фонду. Потерпілому, який став
інвалідом, компенсуються також витрати
на проїзд до місця лікування і назад.
Особі, яка супроводжує потерпілого,
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків компенсує витрати на
проїзд і житло згідно із
законодавством про службові
відрядження.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 перебував на лікуванні у ДП
«Спеціалізований спинальний санаторій
ім. академіка М.Н.Бурденка» у період з
16.07.2012 р. по 29.08.2012 р., що позивачу
рекомендовано повторний курс
санаторно- курортного лікування в
умовах спинального санаторію строком
на 90 днів. (а.с.17)

Протягом 2013 року позивач на лікування
до санаторно-курортної установи не
виїжджав.

Також з матеріалів справи вбачається,
що кошти на його лікування були
перераховані відповідачем на адресу
вказаного санаторію.

Що стосується тривалості
санаторно-курортного лікування, то
визначення тривалості
санаторно-курортного лікування хворих
не відноситься до компетенції
лікарсько-консультативних комісій
закладу охорони здоров'я, що
підтверджується відповідями
Київського міського центру
медико-соціальної експертизи
Департаменту охорони здоров'я
виконавчого органу Київської міської
ради від 21.03.2012 р. № 87 та Центральної
районної поліклініки Деснянського
району м.Києва від 18.09.2013 р. № 1261. (а.с. 20,
21).

Таким чином, при визначенні терміну
санаторно-курортного лікування
належить керуватися Положенням про
забезпечення потерпілих внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання
санаторно-курортним лікуванням,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 31
жовтня 2007 р. № 49.

Згідно п. 2.7 положення термін
санаторно-курортного лікування для
потерпілих з наслідками травм,
захворюваннями хребта та спинного
мозку в спеціалізованих
санаторно-курортних закладах
становить 45 діб. Термін перебування
може бути скорочений до 24 діб за
письмовою заявою потерпілого
(враховуючи вік потерпілого, характер
та складність захворювання,тощо).

Аналогічна норма встановлена у п.10
Порядку забезпечення
санаторно-курортними путівками деяких
категорій громадян органами праці та
соціального захисту населення,
затвердженого постановою КМ України
від 22.02.2006 р. № 187,- інваліди 1 та II групи
із захворюваннями нервової системи (з
наслідками травм і захворюваннями
хребта та спинного мозку)
забезпечуються путівками до
санаторіїв спінального профілю з
лікуванням строком на 45 днів
(відповідно до медичних рекомендацій) у
порядку черговості в міру надходження
путівок.

За рахунком-фактурою № С/М-000027 від
19.03.2013 р., наданим ДП «Спеціалізований
спинальний санаторій ім. академіка М.Н.
Бурденка», вартість путівки для
спинального хворого у номер для двох
осіб строком на 90 днів становить 57112
грн. (а.с. 23).

Заперечуючи проти позову та
обґрунтовуючи апеляційну скаргу
представник відповідача посилався на
те, що позивач забезпечений коштами на
санаторно-курортне лікування у 2014 р.,
оскільки, ним не були використані
кошти, перераховані відповідачем у
санаторій у 2013 році в сумі 28556 грн.

Вказані кошти не були використані
відповідачем у минулому 2013 році.

Як зазначав представник відповідача,
позивач не позбавлений можливості
пройти санатонрно-курортне лікування у
2014 році за рахунох вже перерахованих
коштів.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
поясним, що у зв»язку із тим, що
позивач не скористався своїм правом на
санаторно-курортне лікування у 2013 р.,
відповідач звернувся до санаторію з
проханням зарахувати вже перераховані
кошти у рахунок вартості путівки на
наступний 2014 рік. Також зазначав, що не
заперечує проти доплати різниці у
вартості путівки, якщо вартість
путівки у 2014 році буде перевищувати
вартість путівки у 2013 р.

В січні 2014 року відповідач отримав від
санаторія повідомлення про те, що
зазначений вище санаторій готовий
прийняти позивача на лікування у 2014
році з 1 червня (копія повідомлення від
21.01.2014 р. № 01-16/80, а.с.153.

Також 22.01.2014 р. відповідач направив
позивачу повідомлення про те, що йому
замовлено путівку строком на 45 днів до
ДП «Спеціалізований спинальний
санаторій ім. академіка М.Н.Бурденка» і
зазначений санаторій готовий
прийняти його на лікування з 1.06.2014 р.
(а.с.34).

Між тим, позивач на зазначене
повідомлення відповідача належним
чином не відреагував, своїм правом на
санаторно-курортне лікування у 2013 р. не
скористався, а звернувся до суду із
даним позовом про стягнення коштів на
санаторно-курортне лікування у 2014
році.

Згідно п.2.15 Постанови Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 31.10.2007 р. №49 у
разі невикористання потерпілим права
на санаторно-курортне лікування у
зв»язку із відмовою потерпілого від
санаторно курортного лікування
вартість путівки йому не
компенсується.

Що стосується позовних вимог для
оплати другої санаторно-курортної
путівки, то вони задоволенню не
підлягають, оскільки, відповідно до
п.2.10 вказаної постанови Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 31.10.2007 р. №49
особам, які супроводжують потерпілих
до санаторіїв спинального профілю,
путівки не видаються, їм виплачується
проїзд до санаторію і у зворотному
напрямку згідно з поданими проїзними
документами (квитки, квитанції на
постільну білизну та транспортування
багажу) у розмірі, визначеному в пункті
2.8 цього положення. Вартість проїзду
відшкодовується Відділеннями
(Управліннями виконавчої дирекції
Фонду).

За таких обставин судова колегія
вважає, що оскільки, позивачем не
використана можливість пройти
необхідне йому лікування у санаторії
у 2013 р. і ця можливість ще не втрачена у
2014 р., що у санаторії є наявні кошти на
його лікування, що відповідач не
заперечує проти доплати різниці у
вартості путівки на нинішній рік, то
законних підстав для стягнення коштів
на його лікування та на оплату другої
путівки немає, а тому позов задоволенню
не підлягає.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, доводи позивача щодо
порушення його прав відповідачем не
знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні апеляційної
інстанції, то судова колегія вважає,
рішення суду не можна визнати законним
і обгрунтованим, тому, його належить
скасувати і постановити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 312-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу ПАТ трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 28.03.2014 р. - скасувати і
постановити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ПАТ трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього про стягнення коштів в
рахунок відшкодування шкоди,
заподіяної здоров»ю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді :