Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
КОЖУХ О.А.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення
боргу, за апеляційною скаргою ТОВ
«Кредитні ініціативи» на рішення
Іршавського районного суду від 17 січня
2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ТОВ «Кредитні ініціативи» 29.10.2013
звернулося до суду із зазначеним
позовом до ОСОБА_1 і мотивувало його
наступним. За договором від 17.09.2008 №
3 ТОВ «ПростоФінанс»,
правонаступником якого за договором
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 18.05.2012 є ТОВ «Кредитні ініціативи»,
надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 46700,00 грн
зі сплатою 14,5% річних і терміном до
10.09.2013. Кредитор свої зобов'язання
виконав, а відповідач зобов'язання
порушив і спричинив виникнення боргу,
що станом на 10.09.2013 складав 74111,34 грн, в
т.ч.: 39405,53 грн боргу за кредитом, 18134,19
грн боргу за відсотками, 4259,04 грн боргу
за комісією і 12312,58 грн штрафу.
Посилаючись на ці обставини і на право
вимагати повернення боргу, позивач
просив стягнути на його користь з
відповідача 74111,34 грн боргу з указаними
складовими та судові витрати.

Рішенням Іршавського районного суду
від 17.01.2014 у позові відмовлено.

Позивач оскаржив рішення суду, вказує
на його незаконність та
необґрунтованість. Зазначає, зокрема,
що відступлення права вимоги було
здійснено належним чином, новий
кредитор пред'являв боржнику вимогу
про сплату боргу, для стягнення боргу у
суду були необхідні правові підстави
та докази, однак, суд цього не врахував,
неправильно застосував норми
матеріального права та порушив норми
процесуального права, внаслідок чого
дійшов невірних висновків. Позивач
просить рішення скасувати, позов -
задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію
відповідач вказує на її
необґрунтованість, просить скаргу
відхилити, рішення суду - залишити без
змін. Стверджує, крім іншого, що
внаслідок викрадення автомобіля
кредитору було виплачено страхове
відшкодування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача Сиротенка Д.О.,
який апеляцію підтримав, відповідача
ОСОБА_1 та його представника адвоката
ОСОБА_3, які апеляцію не визнали,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи сторін, оцінивши
докази в сукупності, апеляційний суд
приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з його
необґрунтованості та недоведеності.
Однак, погодитись із таким рішенням не
можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 530,
611, 614, 623-625, 1050, 1054 ЦК України (тут і далі
норми матеріального права у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), цивільні права та
обов'язки, що виникають з договорів,
повинні належно виконуватися;
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається; особа здійснює свої
права та виконує цивільні обов'язки у
межах, наданих їй договором або актами
цивільного законодавства, зобов'язана
утримуватися від дій, які могли б
порушити права інших осіб, повинна
діяти добросовісно, розумно,
передбачаючи наслідки; відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання; позичальник зобов'язаний
повернути кредитору заборговане, а той
управі вимагати борг, сплати неустойки.
У разі недодержання особою при
здійсненні своїх прав вимог, які
встановлені частинами другою - п'ятою
ст. 13 ЦК України, суд може зобов'язати її
припинити зловживання своїми правами,
а також застосувати інші наслідки,
встановлені законом (ст. 13 ч. 6 ЦК
України). Правомірність правочину
презюмується (ст. 204 ЦК України).

Загальна трирічна позовна давність за
вимогами про стягнення боргу і
спеціальна річна позовна давність за
вимогою про стягнення неустойки (ст.ст.
256, 257, ст. 258 ч. 1, ч. 2 п. 1), застосовується
судом і є підставою для відмови в
позові лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ст.
367 ч.ч. 2-4).

За змістом ст.ст. 545, 1066, 1087 ЦК України,
ст. 1 п. 1.24., ст.ст. 16, 17, 20, 22, 24, 25, 30 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні», ст. 1 абз. 3, 5,
11, ст.ст. 3, 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зобов'язання
повинно виконуватися відповідно до
умов договору та законодавства, факт
виконання грошового зобов'язання із
повернення банку кредиту та сплати
інших платежів за договором, зокрема,
шляхом унесення готівки до каси банку
(факт здійснення відповідної
господарської операції), фіксується і
підтверджується лише документально
шляхом складення банком розрахункових
(первинних) документів у порядку,
встановленому законодавством. Тільки
такі офіційні розрахункові (первинні)
документи є належними і допустимими
доказами виконання кредитного
зобов'язання позичальником (ст. 57 ч. 2,
ст.ст. 58, 59 ЦПК України), усні твердження
щодо таких фактів та документи, які не
відповідають вищенаведеним вимогам і
не містять інформації щодо предмета
доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України), до
уваги не беруться. За відсутності інших
підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Особа на власний розсуд здійснює своє
право на захист і розпоряджається
своїми цивільними та процесуальними
правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України,
ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України), кожна
сторона зобов'язана належно довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст.
57-60 ЦПК України).

Встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «ПростоФінанс» за
договором від 17.09.2008 № 3 (а.с. 7-9)
надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 46700,00 грн
зі сплатою: 14,5% річних, разової комісії
за надання кредиту в розмірі 1,5% від
його суми і щомісячної комісії за
управління кредитом в розмірі 0,19% від
початкової суми кредиту, строк
кредитування був установлений до 10.09.2013
(п. 1.1.); кредит був наданий на придбання
автомобіля марки VAZ (LADA), 2008 року
випуску, д/н НОМЕР_1 (п. 1.2.); у випадку
неналежного виконання зобов'язань
позичальником щодо сплати щомісячних
платежів сторони передбачили
відповідальність останнього у вигляді
штрафу в розмірі 20% від повної суми
невчасно сплаченого (несплаченого)
щомісячного платежу (п. 7.2.). Договором
був передбачений порядок погашення
кредиту шляхом внесення позичальником
щомісячних платежів не пізніше 10-го
числа відповідного платіжного періоду
(п.п. 2.5., 3.1.). Графіком платежів (додаток
№ 1 до кредитного договору) було
узгоджено, що розмір першого
щомісячного платежу на 10.10.2008 становить
1888,00 грн, розміри усіх наступних
платежів до 10.09.2013 включно становлять
по 1187,50 грн, при цьому:

а) за рахунок кожного щомісячного
платежу відповідно до п. 3.2. договору
погашаються, зокрема, послідовно
неустойка, прострочена комісія за
управління кредитом, прострочені
відсотки, прострочена сума кредиту,
потім - нараховані комісія, відсотки,
сума кредиту;

б) до складу першого платежу включено
700,50 грн комісії за видачу кредиту, у
подальші платежі входить тільки
комісія за управління кредитом у
розмірі 88,73 грн;

в) сума кожного платежу, що
направлялася на сплату відсотків та
основного боргу за кредитом,
визначалася сталою - по 1098,77 грн.

Таким чином, щомісячний платіж у
розмірі 1187,50 грн складався з суми, що
направлялася на погашення відсотків та
основного боргу за кредитом (1098,77 грн), і
суми, що направлялася на сплату комісії
за управління кредитом (88,73 грн).

Позичальник порушив свої зобов'язання
за кредитним договором. 18.05.2012 ТОВ
«ПростоФінанс» (Продавець) уклало з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (Покупцем) договір
купівлі-продажу кредитного портфелю
(а.с. 64-74), за яким продало (відступило), а
Покупець купив кредитний портфель з
усіма правами вимоги боргів за
договорами, що входять до портфелю
(ст.ст. 1, 3 та ін.). 25.06.2012 була укладена
додаткова угода до договору
купівлі-продажу кредитного портфелю,
якою були внесені зміни до окремих
положень договору (а.с. 81-84). Як випливає
з додатку № 1 до договору (а.с. 18), з акта
приймання-передачі кредитного
портфелю від 25.06.2012 (а.с. 75-78), з переліку
кредитних договорів на кінець дня
24.06.2012 (а.с 85-87), було відступлене та
належно передане і право вимоги боргу
за укладеним із ОСОБА_1 договором від
17.09.2008 № 3. У справі містяться, крім
іншого, документи, видані ТОВ «Кредитні
ініціативи», щодо належного
уповноваження ОСОБА_4 на складання,
підписання необхідних документів, для
листування з боржниками тощо (а.с. 100-106).

У справі міститься повідомлення ТОВ
«ПростоФінанс» від 05.07.2012, що було
адресоване ОСОБА_1, про відступлення
права вимоги боргу ТОВ «Кредитні
ініціативи» на підставі договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 18.05.2012 та про необхідність
подальшого виконання договору новому
кредитору за відповідними платіжними
реквізитами (а.с. 89-90), проте, доказів
одержання цього повідомлення
адресатом немає.

З акта приймання-передачі кредитного
портфелю від 25.06.2012, з повідомлення ТОВ
«ПростоФінанс» від 05.07.2012 убачається,
що станом на 25.06.2012 було відступлене
право вимоги боргу ОСОБА_1, який
складався з 39405,53 грн боргу за кредитом
(24413,70 грн простроченого боргу і 14991,83
грн основного боргу, розрахованого до
10.09.2013), 11092,17 грн боргу за відсотками
(11007,63 грн прострочених відсотків і 84,54
грн нарахованих відсотків), 2969,50 грн
боргу за комісією (2928,09 грн
простроченої комісії і 41,41 грн
нарахованої комісії), разом - 53467,20 грн, а
також 8987,58 грн боргу за штрафом, усього -
62454,78 грн.

У справі наявна вимога про досудове
врегулювання спору від 20.09.2013 № ПФ/ДВ/54,
що була 25.09.2013 надіслана ТОВ «Кредитні
ініціативи» боржнику ОСОБА_1
рекомендованим поштовим відправленням
з повідомленням про вручення і якою
кредитор зажадав у строк 7 днів з дня
відправлення вимоги сплатити
загальний борг за кредитним договором
у розмірі 74111,34 грн (а.с. 20-21). ОСОБА_1
одержав вимогу 01.10.2013, що стверджується
підписом у повідомленні про вручення
поштового відправлення (а.с. 88).

ТОВ «Кредитні ініціативи» склало
розрахунок боргу відповідача за
договором станом на 10.09.2013 (а.с. 19). З
розрахунку вбачається, що борг був
визначений наступним чином:

кінцевий розмір боргу за кредитом на
10.09.2013 визначений у розмірі 39405,53 грн,
при цьому, сума простроченого боргу за
кредитом, що виник з 17.09.2008, була
зафіксована на 25.06.2012 у розмірі 24413,70
грн, а суми щомісячних після цієї дати
платежів за основним боргом і дати
платежів за розрахунком боргу та за
графіком платежів відповідають одні
одним;

відсоткова ставка за кредитом з 10.02.2009
(тобто, ще до продажу кредитного
портфелю) застосовувалася в розмірі 22,0%
річних, з 05.06.2012 - була повернута до
розміру 14,5% річних, сума боргу за
відсотками, що виник з 17.09.2008, була
зафіксована на 25.06.2012 у розмірі 11092,17
грн, потім щомісячно додавалася сума
відсотків, які мали сплачуватися
боржником, у періоді з 25.06.2012 по 10.07.2012
заборгованість за відсотками була
визначена в розмірі 385,58 грн, у
подальшому щомісячно нараховувалися
відсотки і заборгованість в розмірі
від 474,48 грн до 475,78 грн, кінцевий розмір
боргу на 10.09.2013 визначений у розмірі
18134,19 грн, при цьому з графіку платежів
випливає, що сплата відсотків у
діапазоні 481,43 грн - 473,97 грн відповідала
розміру боргу за кредитом у діапазоні
39225,03 грн - 38600,23 грн;

сума боргу за комісією за управління
кредитом, що виник з 17.09.2008, була
зафіксована на 25.06.2012 у розмірі 2928,09 грн
(тобто, без урахування боргу в розмірі
41,41 грн нарахованої комісії), потім
щомісячно додавалися 88,73 грн, які мали
сплачуватися боржником згідно із
графіком платежів, суми комісії і дати
платежів за розрахунком боргу та за
графіком платежів відповідають одна
одній, кінцевий розмір боргу за
комісією на 10.09.2013 визначений у розмірі
4259,04 грн;

сума боргу за штрафом, що виник з 17.09.2008,
була зафіксована на 25.06.2012 у розмірі
8987,58 грн, потім щомісячно додавалися
237,50 грн (1187,50 грн х 20% = 237,50 грн) штрафу,
який нараховувався у зв'язку з
порушенням позичальником зобов'язань
щодо сплати щомісячних платежів,
кінцевий розмір боргу за штрафами на
10.09.2013 визначений у розмірі 12312,58 грн.

У суді першої інстанції відповідач
письмово заперечував позов з таких
підстав:

у справі відсутні докази відступлення
прав за кредитним договором ТОВ
«Кредитні ініціативи» як новому
кредитору та докази повідомлення
боржника про відступлення права
вимоги, внаслідок чого боржник має
право не виконувати обов'язку новому
кредиторові до надання боржникові
доказів переходу до нового кредитора
прав у зобов'язанні (ст.ст. 516, 517, 1077, 1078,
1082 ЦК України);

ТОВ «Кредитні ініціативи» не набуло
права вимоги боргу і не зверталося до
боржника з вимогою про дострокове
повернення боргу;

наданий позивачем розрахунок боргу «за
своєю правовою природою не є
розрахунком, оскільки такий є лише
відображенням односторонніх
арифметичних розрахунків позивача і не
може відображати правові підстави для
стягнення відповідних сум та слугувати
доказом безспірності розміру грошових
вимог останнього до відповідача»…, в
розрахунку «суми процентів за
користування кредитом за кожен місяць
майже однакові і становлять в
середньому 475 грн, в той час, як згідно
графіку платежів… сума процентів за
користування кредитом не є сталою та
щомісячно змінюється у сторону
зменшення…, для прикладу, згідно…
графіку… сума процентів… за вересень
2013 року становить 13,04 грн, а згідно
розрахунку заборгованості - 474,85 грн,
тобто в 36 разів більше», розрахунок
відображає лише кінцеві значення
заборгованості без розбивки по
місяцях, що унеможливлює його
перевірку;

не надані первинні документи щодо
видачі кредиту відповідачу та
здійснення його часткового погашення;

штраф за прострочення платежів за
кредитним договором був нарахований
позивачем за період з 17.09.2008 по 10.09.2013,
хоча до вимог про стягнення неустойки
застосовується позовна давність в один
рік, тому у випадку доведеності
позовних вимог штраф може бути
стягнутий лише за останній рік перед
зверненням позивача до суду (а.с. 47-52).

Як убачається з журналу судового
засідання за 17.01.2014 (а.с. 107-111),
відповідач ОСОБА_1 пояснював суду, що:
отримав вищевказаний кредит у сумі
46700,00 грн для придбання транспортного
засобу; застрахував автомобіль; уніс на
погашення заборгованості перед банком
10000,00 грн, однак, 17.11.2008 автомобіль був
викрадений, про що відповідач
повідомив кредитора, де його запевнили,
що заборгованість за договором буде
погашена страховою компанією повністю;
за фактом викрадення автомобіля
порушено кримінальну справу; після
цього повідомлення про існуючу
заборгованість за договором
відповідачу не надходили; про
відступлення права вимоги боргу він не
знав; відповідач мав можливість
погашення кредиту без прострочення.
Водночас документального
підтвердження часткової сплати
кредиту, викрадення автомобіля,
страхування автомобіля та сплати
страхового відшкодування відповідач
суду першої інстанції не надав.

Суд першої інстанції погодився із
доводами відповідача, які були
викладені в письмових запереченнях,
щодо необґрунтованості та
недоведеності позову.

Апеляційну скаргу відповідач
заперечував тими ж доводами, що і позов.
Крім того, послався на укладення із СК
«Країна» 16.09.2008 договору добровільного
страхування наземного транспортного
засобу № 1063/022015/СТ/2.1.5., що його додав до
заперечень (а.с. 155). Вигодонабувачем у
договорі визначено ТОВ «ПростоФінанс»
(п. 3.1.), договором передбачено, що пряма
дійсна шкода, завдана страхувальнику
(вигодонабувачу) незаконним
заволодінням транспортним засобом або
протиправними діями щодо такого третіх
осіб, відшкодовується в межах
страхової суми (46700,00 грн) з урахуванням
франшизи (п.п. 6.1.-6.5.). Відповідач вказав
на викрадення 17.11.2008 автомобіля,
порушення кримінальної справи та на
сплату банку страхового відшкодування
у зв'язку з втратою автомобіля із
повним погашенням кредиту. До
заперечень додав постанову слідчого СВ
Берегівського РВ УМВС України в
Закарпатській області про порушення за
заявою ОСОБА_1 кримінальної справи від
21.11.2008 за фактом вчинення злочину,
передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, і
постанову слідчого в особливо важливих
справах відділу по розслідуванню
особливо важливих справ та злочинів,
вчинених організованими групами, СВ
УМВС України в Закарпатській області
від 26.05.2009 про порушення кримінальної
справи щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за ознаками
злочину, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК
України (а.с. 157, 158). При апеляційному
розгляді справи відповідач надав суду
копію своєї заяви від 17.11.2008 про
викрадення автомобіля VAZ (LADA) 2154, д/н
НОМЕР_1, яку він цього дня подав ТОВ
«ПростоФінанс», факт прийняття заяви
стверджується відповідною розпискою
представника банку на заяві (а.с. 168),
оригінал заяви оглянуто судом.

Перевіряючи доводи сторін, апеляційний
суд 26.05.2014 отримав від ПАТ СК «Країна»
при листі від 20.05.2014 № 3096 копію
відповіді страхової компанії від 12.04.2010
№ 2168, адресованої ОСОБА_1, що нею
компанія повідомила страхувальника
про відмову у виплаті страхового
відшкодування у зв'язку із незаконним
заволодінням автомобілем, оскільки
страхувальник порушив умови договору
страхування (а.с. 182-184). Листом від 12.06.2014
№ 7/2277, отриманим судом 13.06.2014, слідче
управління УМВС України в
Закарпатській області повідомило, що
кримінальна справа № 3117808 за
обвинуваченням ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у
вчиненні злочинів, передбачених ст. 289
ч. 2, ст. 289 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України,
повернута Ужгородським міськрайонним
судом для проведення додаткового
розслідування, відомості про
кримінальні правопорушення внесені до
ЄРДР за № 0000130, розслідування
триває.

Вищевикладені обставини в їх
сукупності та взаємозв'язку приводять
колегію суддів до наступних висновків.
Факт надання ТОВ «ПростоФінанс»
кредиту в розмірі 46700,00 грн ОСОБА_1 для
придбання автомобіля марки VAZ (LADA), 2008
року випуску, д/н НОМЕР_1, на умовах,
визначених договором від 17.09.2008 №
3, доведений. Доведеними є і факти
порушення відповідачем зобов'язань за
кредитним договором та відступлення
ТОВ «ПростоФінанс» права вимоги боргу
позичальника ТОВ «Кредитні
ініціативи». Заперечення відповідача
по суті спору підлягають відхиленню з
таких підстав.

Продаж первісним кредитором
(відступлення права вимоги) новому
кредитору права вимоги боргу за
кредитним договором від 17.09.2008 № 3
відбувся відповідно до положень ст.ст.
11, 202, 509, ст. 512 ч. 1 п. 1, ст.ст. 513, 514, 516, 517, 655,
ст. 656 ч. 3 ЦК України, правочини щодо
продажу кредитного портфелю
(відступлення права вимоги) та всі
супутні документи є чинними і як такі є
обов'язковими (ст. 629 ЦК України). Тож
доводи про відсутність доказів щодо
відступлення права вимоги, як і доводи
про те, що новий кредитор не набув права
вимоги боргу і не звертався до боржника
з вимогою про дострокове повернення
боргу не заслуговують на увагу та не
враховують, крім іншого, що звернення
по дострокове погашення боргу є правом
кредитора, а не його обов'язком, вимога
про досудове врегулювання спору новим
кредитором була направлена боржнику
належним чином.

Оскільки правочини щодо відступлення
права вимоги боргу та відповідні
документи є чинними, питання про
недійсність правочинів відповідач
судовим порядком не ставив, а борг
відповідача на момент його
відступлення був установлений і
деталізований за елементами та є
частиною правочинів (складовою
предмету договорів), не заслуговують на
увагу доводи відповідача про
відсутність належного розрахунку
боргу. У цьому контексті та з
урахуванням встановленого і визнаного
відповідачем факту одержання кредиту
немає потреби у наданні саме
кредитором первинних документів щодо
видачі кредиту та його часткового
погашення. Наявність визначеного боргу
та його відповідних елементів на
момент відступлення права вимоги не
були спростовані відповідачем, а
поданий до суду кредитором розрахунок
боргу всупереч твердженням
відповідача містить не тільки кінцеві
цифри, але і щомісячні розрахунки,
якими кінцеві цифри підтверджуються.

Мотивація неправильності, на думку
відповідача, розрахунку боргу,
зробленого кредитором, на прикладі
нарахування заборгованості за
відсотками, не враховує дійсних
обставин справи та не може бути взята
до уваги. Так, відповідно до графіку
платежів динаміка до зменшення з 564,29
грн 10.10.2008 до 13,04 грн 10.09.2013 складової
частини щомісячного ануїтетного
платежу, яку належало скеровувати на
погашення відсотків, корелювалася з
аналогічною динамікою погашення у цей
же період боргу за кредитом з 46700,00 грн
до 0,00 грн. Однак, позичальник не погашав
кредиту відповідно до графіку платежів
і на момент розрахунку боргу станом на
10.09.2013 основний борг склав 39405,53 грн, що
відповідає загальному розміру
основного боргу, який був відступлений
станом на 25.06.2012. Беручи до уваги
загальний розмір основного боргу,
відсутність динаміки у його погашенні
та дату розрахунку позовних вимог, слід
визнати, що щомісячне нарахування
заборгованості за відсотками в
діапазоні від 474,48 грн до 475,78 грн
узгоджується із сталим розміром боргу
за кредитом, а мінімальні відмінності в
цифрах пояснюються кількістю днів
нарахування заборгованості у кожному
місячному періоді.

Відповідач стверджував, що сплатив на
виконання зобов'язань за договором
10000,00 грн, які начебто не були враховані
при визначенні розміру боргу. Колегія
констатує, що на відміну від
обґрунтованих даних про розмір
заборгованості, наданих позивачем,
саме відповідачу слід було належними і
допустимими доказами довести своє
твердження про сплату коштів, чого він
не зробив і не надав суду офіційних
документальних доказів часткового
погашення боргу. Попри відсутність
такого документального доказу, з
матеріалів справи вбачається, що
часткове виконання зобов'язань
позичальником таки мало місце,
оскільки зважаючи на черговість
зарахування коштів за різними видами
платежів, визначених договором, у
рахунок погашення основного боргу було
зараховано 7294,47 грн (46700,00 грн - 39405,53 грн =
7294,47 грн). Вимога про стягнення 700,50 грн
комісії за видачу кредиту не
пред'являлася позивачем і за
обставинами справи ці кошти теж слід
визнати сплаченими. Таким чином, можна
достовірно вважати сплаченими
відповідачем 7294,47 грн основного боргу і
700,50 грн комісії за видачу кредиту,
разом 8044,97 грн, щодо будь яких інших
платежів з боку відповідача належних
доказів про суму і дату сплати немає,
тому доводи позивача, що всі платежі
враховані в розрахунках, відповідачем
не спростовані. Отже, доводи про
неврахування кредитором часткового
виконання боржником зобов'язань за
договором необґрунтовані.

Факти протиправного заволодіння
автомобілем відповідача, звернення
його у зв'язку з цим до кредитора та
страховика, порушення відповідної
кримінальної справи мали місце. Однак
позицію відповідача, який стверджував
про свою впевненість щодо повної
сплати страхового відшкодування банку
та погашення кредиту за рахунок такої
сплати, сприяти не можна. Так само, як
немає належних доказів часткового
виконання зобов'язання відповідачем,
немає і відповідних доказів щодо
повного виконання зобов'язання.
Одержавши кошти, будучи боржником за
кредитним договором, знаючи про обсяг і
порядок виконання своїх зобов'язань,
позичальник у питанні підтвердження
факту виконання зобов'язання повинен
був діяти відповідально, передбачаючи
наслідки. Відповідач не одержав ні від
банку, ні від страхової компанії жодних
офіційних документів, які б
підтверджували сплату страхового
відшкодування та погашення боргу у
зв'язку з подією, що мала місце за п'ять
років до звернення кредитора до суду.
Не можуть бути сприйняті судом як
обґрунтовані пояснення відповідача
про те, що він, вважаючи на підставі
начебто усного запевнення працівника
банку (доказів про яке теж немає) борг
погашеним за рахунок страхового
відшкодування, фактично за весь час дії
договору не цікавився станом виконання
своїх зобов'язань. Належним чином
пояснити такі свої дії відповідач
апеляційному суду не зумів.

Насамкінець, апеляційний суд звертає
увагу на суперечливість правової
позиції та доводів відповідача.
Заперечення позову з підстав
відсутності доказів щодо переходу прав
до нового кредитора, з підстав
необґрунтованості та недоведеності
позову по суті і одночасна вказівка на
позовну давність за вимогою про
стягнення неустойки є
взаємовиключними, оскільки вимога про
застосування позовної давності
передбачає обґрунтованість
відповідної матеріально-правової
вимоги по суті і тому є фактичним
визнанням такої вимоги, хоча і із
застосуванням позовної давності.
Посилання на те, що боржник має право не
виконувати обов'язку новому
кредиторові до надання йому доказів
переходу до нового кредитора прав у
зобов'язанні теж не заслуговують на
увагу, оскільки, з одного боку,
суперечать позиції відповідача щодо
погашення боргу, а відтак, питання про
заміну кредитора у зобов'язанні не може
мати значення, з іншого боку, ніщо в
справі не свідчить і доказів немає про
те, що боржник до відступлення права
вимоги (що відбулося через три з
половиною роки після укладення
кредитного договору) виконував чи
намагався виконати зобов'язання
первісному кредитору (ст. 516 ч. 2 ЦК
України), і це теж суперечить позиції
про повне погашення боргу внаслідок
сплати страхового відшкодування.

За наведених обставин, позов слід
визнати доведеним, відповідач у
належний процесуальний спосіб,
зокрема, у порядку, передбаченому ст.ст.
64, 66, 143 ЦПК України, підстав і доводів
позову, наданих позивачем розрахунків
не спростував, заперечення відповідача
ґрунтуються на припущеннях. Отже,
відповідач не довів відсутності своєї
вини у порушенні зобов'язання. Заяву
відповідача в суді першої інстанції
про пропуск позовної давності за
вимогою про стягнення штрафу
апеляційний суд кваліфікує як заяву
про застосування позовної давності
щодо цієї вимоги, чого відповідач та
його представник не заперечили, та
враховує, що право на стягнення штрафу
виникає у кредитора щоразу у випадку
несплати щомісячного платежу.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК
України апеляцію слід задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції, яке вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК
України не відповідає, скасувати, позов
задовольнити частково: стягнути на
користь позивача з відповідача 39405,53
грн боргу за кредитом, 18134,19 грн боргу за
відсотками і 4259,04 грн боргу за комісією;
щодо вимоги про стягнення штрафу
враховуючи дату подачі позову до суду
(29.10.2013) і межі позову (розрахунок до
10.09.2013), слід на підставі ст. 267 ч.ч. 3, 4 ЦК
України застосувати однорічну позовну
давність, задовольнити цю вимогу
частково, стягнути 2612,50 грн штрафу за 11
місяців з листопада 2012 р. по вересень 2013
р. (237,50 грн х 11 = 2612,50 грн), у решті вимоги
про стягнення штрафу відмовити
внаслідок спливу позовної давності.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4,
ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» задовольнити частково,
рішення Іршавського районного суду від
17 січня 2014 р. скасувати, позов ТОВ
«Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про
стягнення боргу задовольнити частково,
стягнути на користь ТОВ «Кредитні
ініціативи», , з ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
мешканця АДРЕСА_1, заборгованість за
кредитним договором від 17.09.2008 № 3
у розмірі 64411,26 грн (шістдесят чотири
тисячі чотириста одинадцять гривень 26
коп.), в т.ч., 39405,53 грн боргу за кредитом,
18134,19 грн боргу за відсотками, 4259,04 грн
боргу за комісією і 2612,50 грн штрафу.

У решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 966,14 грн на користь
ТОВ «Кредитні ініціативи» у
відшкодування витрат по оплаті
судового збору, повернути ТОВ
«Кредитні ініціативи» зайво сплачений
за платіжним дорученням ПАТ
«Альфа-Банк» від 29.01.2014 № 9324 судовий
збір у сумі 0,45 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді