АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/5024/2014
Головуючий у 1 інстанції - Лужецька О.Р.
Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 25 лютого 2014
року в цивільній справі за позовом
Національної академії внутрішніх
справ до ОСОБА_2 про відшкодування
витрат за період навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування витрат за період
навчання.
Рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 25 лютого 2014
року позов Національної академії
внутрішніх справ до ОСОБА_2 про
відшкодування витрат за період
навчання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Національної академії внутрішніх
справ витрати за навчання за договором
№Ко-259 від 04.12.2007 року у розмірі 32087 грн.
67 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь Національної академії
внутрішніх справ витрати по сплаті
судового збору у розмірі 321 грн.
Не
погоджуючись з даним рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
25 лютого 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким закрити провадження по
даній справі, оскільки вона не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.
Посилається на те, що відповідно до ст.9
Закону України «Про міліцію» на
курсантів, слухачів, ад'юнктів, інших
атестованих працівників, у тому числі й

викладацького складу
навчальнихзакладів Міністерства
внутрішніх

справ України, поширюються права і
обов'язки, гарантії правового і

соціального захисту та
відповідальність працівників міліції.
Відповідно до
Закону України «Про міліцію»
працівник міліції є представником
державного органу виконавчої влади, а
тому його служба є публічною. А отже,
навчаючись у вищому навчальному
закладі Міністерства внутрішніх справ
України, особа проходить публічну
службу в міліції.
Сторони в
судове засідання не з'явилися, про день
і час розгляду справи належним чином
повідомлені, колегія суддів вважає
можливим розглядати справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги законні та
обґрунтовані.
Колегія
суддів погоджується з таким висновком
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 04.12.2007 року між
Київським національним університетом
внутрішніх справ, правонаступником
якого є Національна академія
внутрішніх справ, Головним управлінням
МВС України в м. Києві (замовник) та
ОСОБА_2 був укладений договір № Ко-259
про підготовку фахівця за державним
замовленням, за умовами якого позивач
зобов'язався забезпечити теоретичну та
практичну підготовку відповідача
згідно з навчальними планами та
програмами і вимогами
освітньо-кваліфікаційних рівнів
бакалавр за напрямом (спеціальністю)
правознавство, забезпечити
відповідача харчуванням, речовим
майном та грошовим утриманням, а
відповідач зобов'язався виконати в
повному обсязі навчальну програму
відповідної фахової спрямованості та
освітньо-кваліфікаційного рівня та
після закінчення навчання прибути до
місця призначення в термін визначений
у направленні на роботу, приступити до
виконання службових обов'язків за
посадою, на яку призначена замовником і
відпрацювати не менше трьох років.

Згідно
витягу з наказу Національної академії
внутрішніх справ № 464 від 17.06.2011
рокуОСОБА_2 було присвоєно
кваліфікацію юриста за спеціальністю
"Правознавство" та видано диплом
спеціаліста.
Відповідно до витягу
з наказу Головного управління МВС
України в Київській обл. № 716 о/с від
20.06.2011 року ОСОБА_2 призначено слідчим
(за рахунок посади старшого слідчого)
слідчого відділення Ставищенського
районного відділу. Судом
встановлено, що на підставі п.п.«ж» п.64
Постанови Кабінету Міністрів
Української РСР «Про затвердження
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ» від 29.07.1991
року Наказом № 839 о/с від 26.07.2011 року
ОСОБА_2 було звільнено з органів
внутрішніх справ в запас Збройних Сил
України.

Відповідно до п.2.3.6 договору № Ко-259 від
04.12.2007 року, укладеного між Київським
національним університетом внутрішніх
справ та ОСОБА_2, останній зобов'язався
у разі відрахування з навчального
закладу чи звільнення з органів
внутрішніх справ по закінченні
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі за
підставами, передбаченими у п.3 цього
договору, відшкодувати фактичні
витрати, пов'язані з утриманням у
навчальному закладі згідно із
затвердженим розрахунком. Згідно
п.3.1 договору підставою відшкодування
фактичних витрат на підготовку є
дострокове звільнення з органів
внутрішніх справ за власним бажанням
без поважних причин.

Відповідно до п.п.2,3
«Порядку відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 313 від 01.03.2007 року, відшкодування
здійснюється вищим навчальним
закладом у розмірі фактичних витрат,
пов'язаних з грошовим, продовольчим і
речовим забезпеченням, перевезення до
місця проведення щорічної і
канікулярної відпустки та у зворотному
напрямку, за направленням до місця
служби після закінчення навчального
закладу, оплатою комунальних послуг і
вартості спожитих енергоносіїв.
Витрати відшкодовуються згідно з
договором про підготовку фахівця у
навчальному закладі.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач листом № 46/4733 від 04.09.2012 року
звернувся до ОСОБА_2 з пропозицією
добровільного відшкодування витрат на
навчання у сумі 32087 грн. 67 коп., проте
відповідачем зазначена сума не була
сплачена. Відповідно до положень
ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання
мають виконуватись належним чином,
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Згідно з ч.1 ст.6
«Порядку відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ» у разі відмови особи
добровільно відшкодувати витрати, їх
стягнення здійснюється у судовому
порядку. А тому суд першої
інстанції обґрунтовано вважав, що є
підстави для покладення на відповідача
обов'язку відшкодувати понесені
позивачем витрати за період його
навчання. Доводи апеляційної скарги
про те, що даний спір підлягає розгляду
в порядку адміністративного
судочинства колегія суддів відхиляє,
оскільки предметом даного позову є
відшкодування відповідачем витрат за
період його навчання на підставі
договору №Ко-259, а не з приводу
проходження ОСОБА_2 публічної служби. А
тому відносини сторін випливають з
договірних правовідносин, носять
цивільно-правовий характер та
регулюються Цивільним кодексом
України.
Рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального права, внаслідок чого
підстав для його скасування з мотивів
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
- відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 25 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: