№ 0603/3130/12
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:
головуючого - судді Замеги О.В.,
секретаря судового засідання - Павлюк -
Жук А.В., розглянувши подання головного
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції у Житомирській
області Ковальчук Н.В. про надання
дозволу на примусове проникнення до
житла з метою вселення стягувача,-
Головний державний виконавець
відділу ДВС Бердичівського
міськрайонного управління юстиції
звернувся з поданням про надання
дозволу про примусовий вхід державним
виконавцям учасникам вимонавчого
провадження до квартири АДРЕСА_1 в м.
Бердичеві, в якій проживає ОСОБА_2, для
вселення стягувача ОСОБА_3.
Подання мотивує тим, що на
виконанні у ВДВС Бердичівського
міськрайонного управління юстиції
знаходяться виконавчі провадження про
вселення ОСОБА_3 у вищевказану
квартиру, та зобов"язання ОСОБА_2 не
перешкоджати ОСОБА_3 у користуванні
вищевказаною квартирою, рішення по
яких набрало законної сили. ОСОБА_2
вказане рішення добровільно не
виконує. 25.03.2014 року та 02.04.2014 року
ОСОБА_2 зверталась до суду із скаргами
на дії державного виконавця, однак їй
було відмовлено. Примусовий вхід до
квартири ОСОБА_2 необхідний державному
виконавцю для виконання рішення суду
по вселенню ОСОБА_3.
В судове засідання державний
виконавець не з"явилась, надала суду
заяву про розгляд подання у його
відсутності, подання підтримує.
Розглянувши подання, оцінивши
представлені матеріали, суд вважає, що
оскільки добровільно рішення суду
ОСОБА_2 не виконується, до квартири
остання не допускає працівників
відділу Державної виконавчої служби
для виконання судового рішення, тому
необхідно надати дозвіл на входження у
вище вказану квартиру з метою вселення
ОСОБА_3 з наступних підстав.
Положеннями ст. 124 Конституції
України, ст. 14 ЦПК України передбачено,
що судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
Закон України „Про виконавче
провадження" визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів, що відповідно до закону
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про виконавче провадження",
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 та ч. 1 ст. 11
ЗУ "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, а також вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
У відповідності до п. 12, 19 ч. 4 ст. 11
ЗУ «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: залучати у встановленому
порядку до провадження виконавчих дій
понятих, працівників органів
внутрішніх справ, інших осіб, а також
експертів, спеціалістів, а для оцінки
майна - суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання; 19) у разі
необхідності залучати до проведення чи
організації виконавчих дій суб'єктів
господарювання, у тому числі на платній
основі, за рахунок авансового внеску
П. 15 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець у процесі
виконання рішень за наявності
вмотивованого рішення суду може
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових та інших приміщень
боржника - фізичної особи, особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, проводити в них огляд, у разі
необхідності примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
Вимогами ч.ч. 1-3 ст. 79 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
перевіряє виконання рішення про
вселення стягувача на наступний день
після закінчення строку, встановленого
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення.
У разі невиконання боржником
рішення державний виконавець виконує
його примусово.

Примусове вселення полягає у
забезпеченні державним виконавцем
безперешкодного входження стягувача у
приміщення, зазначене у виконавчому
документі, та його проживання
(перебування) в ньому.

Державний виконавець
зобов'язаний письмово повідомити
боржника і стягувача про день і час
примусового вселення. Боржник
вважається повідомленим про примусове
вселення стягувача, якщо повідомлення
надіслано йому за адресою, за якою має
здійснюватися вселення, чи іншою
адресою, достовірно встановленою
державним виконавцем. Відсутність
боржника, повідомленого про день і час
вселення, не є перешкодою для виконання
рішення про вселення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК
України, питання про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної особи або
особи, у якої знаходиться майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, або дитина,
щодо якої є виконавчий документ про її
відібрання, при виконанні судових
рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Отже, підставами для звернення
державного виконавця із поданням про
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної особи є:
1)примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
особи; 2)примусове проникнення до житла
чи іншого володіння особи, у якої є
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб;
3)примусове проникнення до житла чи
іншого володіння, в якому перебуває
дитина, стосовно якої є виконавчий
документ про її відібрання.

Як вбачається з матеріалів
справи, постановами головного
державного виконавця ВДВС
Бердичівського МРУЮ від 11.03.2014 року
відкрито виконавчі провадження про
примусове виконання виконавчих листів,
виданих Бердичівським міськрайонним
судом 06.02.2014 року про вселення ОСОБА_3 у
квартиру АДРЕСА_1 в м. Бердичеві, та
зобов"язання ОСОБА_2 не перешкоджати
ОСОБА_3 у користуванні вищевказаною
квартирою, та надано строк для
добровільного виконання рішення суду з
цього приводу. Копії постанов
направлялась боржнику за місцем
проживання, тобто за місцем вселення і
була ним отримана.

Про проведення наступних
виконавчих дій стосовно вселення
ОСОБА_3 до спірної квартири боржник
повідомлявся виконавчою службою, однак
на призначений час вона до квартири не
впустила, про що був складений
виконавчою службою відповідний акт.

За таких обставин, суд вважає, що
подання є підставним і підлягає
задоволенню.

На підставі наведеного,
керуючись ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження", ст. 30
Конституції України, ст. 376 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Надати дозвіл державному
виконавцеві відділу Державної
виконавчої служби Бердичівського
міськрайонного управління юстиції у
Житомирській області на примусовий
вхід державним виконавцям та іншим
учасникам вимонавчого провадження
(працівникам міліції, понятим та іншим)
до квартири АДРЕСА_1 в м. Бердичеві, в
якій проживає ОСОБА_2, для вселення
стягувача ОСОБА_3.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в 5
-денний строк з дня її проголошення. У
разі, якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 5
днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: