Номер провадження: 22-ц/785/4961/14
Номер справи місцевого суду: 2-671/1529/12
Головуючий у першій інстанції Чебан
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М.,
Короткова В.Д.

з участю секретаря - Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват Банк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору
іпотеки дійсним , звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення, за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват Банк», треті
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_5, Татарбунарська
районна державна нотаріальна контора
Одеської області, Орган опіки та
піклування Татарбунарської районної
державної адміністрації Одеської
області про визнання договору іпотеки
недійсним, за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват Банк» на
рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 12 серпня 2013
року,-

встановила:

У серпні 2012 року ПАТ КБ «Приват Банк»
звернулось до суду з позовом про
визнання договору іпотеки дійсним,
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення і в обґрунтування
позовних вимог посилалось на те,що
14.05.2008 року між Банком та відповідачем
ОСОБА_3 був укладений договір кредиту
№ ODТ0GA00000039 ,відповідно до якого
відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у
розмірі 149130,00 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 20,04%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом, з кінцевим терміном
повернення 14.05.2028 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ «Приват
Банк» і відповідачі 14.05.2008 року уклали
договір іпотеки. Згідно з договором
іпотеки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали в
іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок
загальною площею 98,90 кв.м., який
розташований в АДРЕСА_1. Майно належить
відповідачам на праві власності на
підставі договору дарування. Земельна
ділянка також розташована в АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушеннями відповідачем
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором , станом на 17.07.2012 року
виникла заборгованість в розмірі 189 797,08
грн.

Позивач ПАТ КБ «Приват Банку» просив ;

- визнати договір іпотеки від 14.05.2008
року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсним;

- в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № ODТ0GA00000039 від
14.05.2008 року в розмірі 189797,08 грн.
-звернути стягнення на будинок
загальною площею 98,90 кв. м. та земельну
ділянку, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки ( на підставі договору
іпотеки від 14.05.2008 року) Публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «Приват Банк» з укладанням від
імені відповідачів договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, з отриманням кадастрового
номеру земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки;

- виселити відповідачів та інших осіб,
які зареєстровані та проживають у
житловому будинку (предмет іпотеки)
розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
органі МВС України, до повноваження
якого входять питання громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, компетенція якого територіально
поширюється на адресу вказаного
будинку;

- стягнути з відповідачів судові
витрати.

У березні 2013 року відповідач ОСОБА_4
звернулася до суду з зустрічним
позовом і в обґрунтування позовних
вимог посилалася на те,що 14 травня 2008
року державним нотаріусом
Татарбунарської державної
нотаріальної контори Одеської області
було посвідчено договір іпотеки,
укладений між нею, ОСОБА_3 та банком. За
умовами вказаного договору ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 передали в іпотеку належний їм
на праві часткової власності будинок
АДРЕСА_1, який належить їм по 1/2 частині
кожному, на підставі договору
дарування. Зазначала, що на момент
укладення договору іпотеки у спірному
будинку були зареєстровані та
проживали вона, ОСОБА_3 та їх малолітня
донька, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким
чином, укладення договору іпотеки
житлового будинку, в якому проживає
дитина, впливає на її майнові права, а
тому потребує обов'язкової згоди
органу опіки та піклування. Згода
органу опіки та піклування на
укладення договору іпотеки між нею,
ОСОБА_4 та банком не надавалась, а тому
просила визнати договір іпотеки
недійсним.

В судовому засіданні представник
позивача первісний позов підтримав
,просив задовольнити , зустрічний
позов не визнав ,просив відмовити у
задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача ОСОБА_4,
первісний позов не визнав , підтримав
зустрічний позов та просив
задовольнити зустрічний позов ,а в
задоволенні первісного позову
відмовити.

Рішенням Татарбунарського районного
суду Одеської області від 12 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
28 листопада 2013 року, у задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано
недійсним договір іпотеки житлового
будинку АДРЕСА_1, від 14 травня 2008 року,
укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ЗАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений
нотаріусом Татарбунарської державної
нотаріальної контори Одеської області
14 травня 2008 року, зареєстрований в
реєстрі за № 8335.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26.02.2014 року
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 28.11.2013 року скасовано та
справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват
Банк», посилаючись на порушення судом
норм процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши докази у справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга ПАТ КБ «Приват Банк»
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
первісного позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову банку
та задовольняючи зустрічний позов, суд
першої інстанції, виходив із того, що
позичальник ОСОБА_3 прострочив
виконання зобов'язання, оскільки він не
виконав його у строк, встановлений
договором, як це передбачено ч. 1 ст. 612
ЦК України. Проте при укладенні
договору іпотеки житлового будинку, в
якому проживає дитина, були порушені її
майнові права (право користування
житлом), а угода буда укладена без
надання дозволу органу опіки та
піклування, тому договір іпотеки є
недійсним.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна з
наступного.

З матеріалів справи вбачається , що
14.05.2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» -
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приват Банк») та відповідачем ОСОБА_3
був укладений договір кредиту №
ODТ0GA00000039 ,відповідно до якого
відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у
розмірі 149130,00 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 20,04%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 14.05.2028 року (т.1 а.с.9-11).

У забезпечення виконання своїх
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором № ODТ0GA00000039 від 14.05.2008 року ,
ПАТ КБ «Приват Банк» і відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,14.05.2008 року було
укладено , нотаріально посвідчений
договір іпотеки (т.1 а.с. 12-16).

Відповідно до п. 1 договору іпотеки ,
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали в
іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок
загальною площею 98,90 кв.м., який
розташований на земельній ділянці
загальною площею 477 кв. м. , в АДРЕСА_1.

Житловий будинок , переданий
відповідачами в іпотеку , належить
відповідачам на праві спільної
часткової власності ,що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на
нерухоме майно № 3610735 від 18.05.2004 р. (т.1
а.с.81).

Через невиконання відповідачем
ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним
договором № ODТ0GA00000039 від 14.05.2008 року ,
станом на 17.07.2012 року виникла
заборгованість в розмірі 189797,08 грн., що
підтверджується розрахунком
заборгованості, який узгоджується з
умовами договору кредиту та
матеріалами справи (т.1 а.с.5-6).

14.06.2012 року ПАТ КБ «Приват Банк»
направив вимогу - попередження
відповідача ОСОБА_3,ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, в якому вимагав сплатити в 30 -
ти денний строк заборгованість по
кредитному договору від № ODТ0GA00000039 від
14.05.2008 року , укладеному з ОСОБА_3, по
якому відповідачі ОСОБА_3,ОСОБА_4
виступили майновими поручителями
(іпотекодавцями) .

Також банк в цьому
попередженні повідомляв
відповідачів про виселення з
житлового будинку , що є предметом
іпотеки, запропонувавши їм на
протязі місяця з дати отримання вимоги
в добровільному порядку звільнити
житлове приміщення(т.1 а.с.7,8-9).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 589, ст. 590 ЦК України
у разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. Звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розміри та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав,
встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом частини 3 ст. 36 ЗУ «Про
іпотеку», застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя в іпотечному
договорі може передбачати право
іпотекодержателя від свого імені
продати предмет іпотеки будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому ст. 38 цього Закону.

При цьому, у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39
зазначеного Закону).

Пунктом 29 договору іпотеки
укладеному між сторонами визначено
право продажу іпотекодержателем від
свого імені предмету іпотеки
встановлене в ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Зі змісту договору іпотеки
укладеного між банком та
відповідачами, а саме з пункту 35.5
вбачається, що сторони узгодили
вартість предмету іпотеки в сумі 225 000
грн..

Виходячи з матеріалів справи
вбачається , що на час укладення
договору іпотеки від 14.05.2008 року в
житловому АДРЕСА_1 , проживали та були
зареєстровані відповідачі
ОСОБА_3,ОСОБА_4 ,що підтверджується
довідкою виконавчого комітету
Татарбунарської міської ради
Одеської області № 1160 від 08.05.2008 року
(т.1 а.с.114).

Під час укладення договору іпотеки
сторони надали Банку та нотаріусу
саме довідку № 1160 від 08.05.2008 року .

Про те ,що в будинку зареєстрована
малолітня дитини не повідомляли та
доказів про те ,що в будинку була
зареєстрована малолітня донька на час
укладення договору іпотеки не було ,що
підтверджується архівними
документами нотаріальної справи (т.1
а.с.240-259).

Крім того відповідно до п.п. 14.1-14-7
договору іпотеки від 14.05.2008 року
відповідачі, власноруч підписавши
договір іпотеки, підтвердили що
предмет іпотеки не знаходиться у
спільній власності, відносно предмету
іпотеки не укладено угод про передачу
предмету іпотеки третім особам,
відносно предмету іпотеки відсутні
вимоги третіх осіб, у тому числі й ті, що
не зареєстровані у встановленому
законом порядку (т.1 а..с. 13).

Суд першої інстанції не врахував те ,що
отримання дозволу органу опіки та
піклування на укладення договору
іпотеки входить до обов'язку батьків
неповнолітніх дітей, а не банку.

Відповідно до довідки виконавчого
комітету Татарбунарської міської ради
Одеської області № П 861859 від 20.12.2011
року , дозвіл для отримання в заставу
житлового будинку ,розташованого по
АДРЕСА_1 , опікунською радою
Татарбунарської міської ради впродовж
2008 року не надавався ( т.1 а.с.86).

Суд першої інстанції приймаючи до
уваги ,як докази того ,що на час
укладення сторонами нотаріально
посвідченого договору іпотеки , в
будинку була зареєстрована малолітня
донька , надані відповідачем ОСОБА_4
копію домової книги та довідку
виконавчого комітету Татарбунарської
міської ради Одеської області № 334 від
20.03.2013 року (т.1 а.с. 82-85, 106), не звернув
уваги на те , що при дослідженні
оригіналу домової книги та її копії
вбачається порушення нумерації
реєстрації осіб, так ОСОБА_3,ОСОБА_4,
ОСОБА_5 були зареєстровані 19.05.2004 року
,про що в книзі є послідовна запис, в
той час малолітня донька ІНФОРМАЦІЯ_1
вписана в домову книгу після ОСОБА_3
без зазначення дати реєстрації ,
номеру реєстрації та порядкового
номеру в книзі .

Наявні порушення є підставою вважати
те ,що запис в домову книгу про
реєстрацію малолітньої доньки ОСОБА_6
був дійсно зроблений , проте визначити
те ,що на час укладення сторонами
договору іпотеки малолітня ОСОБА_6
була зареєстрована за спірним будинком
не можливо , тому колегія суддів
критично ставиться та не приймає до
уваги домову книгу як доказ того , що
малолітня дитина була зареєстрована на
час укладення сторонами договору
іпотеки в будинку .

Колегія суддів також критично
ставиться до довідки виконавчого
комітету Татарбунарської міської
ради Одеської області № 334 від 20.03.2013
року ,оскільки її данні суперечать
данним довідки № 1160 від 08.05.2008 року
,яка була надана раніше та відповідала
волевиявленню та діям відповідачів при
укладенні ними договору іпотеки та
зазначені відомості в довідці № 334
від 20.03.2013 року не підтверджуються
данними домової книги .

Колегія суддів критично ставиться до
довідки Ясла-садку № 1 від 20.03.2013 року ,
як доказу того,що малолітня ОСОБА_6 була
зареєстрована в АДРЕСА_1 , на яку
посилався відповідач ОСОБА_4 (т.1 а.с.109),
оскільки право визначати на
відвідування дитиною того чи іншого
садку є виключним правом батьків, з
зазначеної довідки не вбачається ,що
дитина була зареєстрована саме в
АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на вищенаведене та помилково
задовольнив зустрічний позов
,визнавши договір іпотеки від 14.05.2008
року не дійсним.

Колегія суддів вважає,що позовні
вимоги позивача про визнання договору
іпотеки від 14.05.2008 року дійсним є
зайвими та задоволенню не підлягають,
оскільки договір іпотеки був
укладений сторонами в нотаріальній
конторі з дотриманням вимог ст. 18
Закону України «Про іпотеку» та ст.ст.
626,627 ЦК України.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
вправі постановити рішення про
виселення мешканців, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення .

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК
України після прийняття кредитором
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя (кредитора) або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги.

Якщо мешканці не звільняють житловий
будинок або житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у пункті 43 постанови від 30
березня 2012 року № 5 „Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", згідно з
частиною четвертою статті 9, статті 109
Житлового кодексу України, статей 39-40
Закону України „Про іпотеку" виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

На виконання умов, передбачених ч.І
ст. 35, ст. 40 Закону України "Про іпотеку"
14.06.2012 р. позивачем на адресу
відповідачів була направлена
відповідна вимога про усунення
порушень та у разі не погашення боргу
про добровільне виселення , що
підтверджується реєстром поштових
відправлень (а.с.7,8 ).

На час ухвалення рішення суду,
позивачем були виконані усі вимоги,
передбачені частиною 2 статті 40 Закону
України "Про іпотеку" та частиною 3
статті 109 ЖК України для примусовою
виселення за рішенням суду мешканців
із предмета іпотеки.

Відповідачами вищезазначена вимога,
залишена без задоволення. У зв'язку із
чим банк скористався своїм правом на
звернення до суду 29.08.2012 р. із позовом
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та примусове виселення
відповідачів з предмету іпотеки.

Тобто, в матеріалах справи є докази
направлення відповідачам
рекомендованою поштою повідомлень про
наявну заборгованість, при несплаті
якої відповідачі попереджені про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та повідомлені про виселення з
іпотечного будинку.

Виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення, є
підставою для надання цим громадянам
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання відповідно до
статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

Таким чином, позивачем до суду надано
належний доказ на підтвердження
вручення іпотекодателям письмової
вимоги про добровільне їх виселення.
Але дані про вручення такої самої
вимоги іншим особам, які можуть
проживати у спірній квартирі, в
матеріалах справи відсутні.

А тому виселення інших невідомих
мешканців зі зняттям з реєстраційного
обліку є необґрунтованим. Позивачем не
вказано конкретно осіб, крім власників
житла та їх малолітньої дитини , які
підлягають виселенню з квартири,
позовні вимоги про це до них не
пред'являлися, в ході розгляду справи
вони до участі у справі у якості
співвідповідачів не притягувались, а
тому у позовних вимогах банку
про виселення інших осіб зі
спірного будинку слід відмовити за
безпідставністю.

Отже, процедура та порядок
попередження відповідача про наступне
звільнення іпотечного майна банком
дотримані і тому є усі законні підстави
для задоволення вимог позивача про
виселення відповідачів та їх
малолітньої дитини зі спірного
будинку.

Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК
України необхідно стягнути з
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» - судовий збір за
подачу позову в сумі 2005 грн. 27 коп. та за
подачу апеляційної скарги в сумі 948
грн.99 коп. , а всього 2954 грн. 26 коп., з
кожного по 1477 грн.13 коп..

За таких підстав, відповідно до п.4
ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга
ПАТ «КБ «Приват Банк» підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
скасуванню .

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приват Банк» задовольнити
частково.

Рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 12 серпня 2013
року скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк «Приват
Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору іпотеки дійсним ,звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення задовольнити частково .

В рахунок погашення
заборгованості за договором кредиту №
ODТ0GA00000039 від 14.05.2008 року в розмірі 189797,08
грн., яка складається з :

- заборгованості за кредитом в розмірі
143 321,76 грн.;

- заборгованості по відсоткам за
користування кредитом у розмірі 26 669,61
грн.;

- заборгованості з комісії за
користування кредитом - 5 021,59 грн.;

- пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором у розмірі 5508,07
грн.;

- штрафу (фіксована частина) у розмірі
250,00 грн.;

- штрафу (процентна складова) у розмірі
9 026,05 грн. - звернути стягнення на
будинок загальною площею 98,90 кв. м. та
земельну ділянку загальною площею 477
кв.м., які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки ( на підставі договору
іпотеки від 14.05.2008 року) Публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «Приват Банк» з укладанням від
імені ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, з отриманням кадастрового
номеру земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки , за початковою ціною
встановленою на рівні ,не нижчому за
звичайні ціни на нерухоме майно ,на
підставі оцінки проведеної суб'єктом
оціночної діяльності .

Виселити ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1),
ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) та інших осіб -
малолітню ОСОБА_6 , які зареєстровані та
проживають у житловому будинку ,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
органі МВС України, до повноваження
якого входять питання громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, компетенція якого територіально
поширюється на адресу вказаного
будинку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ
КБ «Приват Банк» 1477 грн.13 коп. судових
витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» 1477 грн.13 коп. судових
витрат.

В решті позову відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват Банк», про
визнання договору іпотеки недійсним
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.А. Калараш

В.М. Гончаренко

В.Д. Коротков