Номер провадження: 22-ц/785/5431/14
Номер справи місцевого суду: 521/6331/13-ц
Головуючий у першій інстанції Плавич
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

при секретарі - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Хай-Рейз
Констракшнз Холдинг», треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору - Територіальна
державна інспекція з питань праці в
Одеській області, директор товариства
з обмеженою відповідальністю «Хай-Рейз
Констракшнз Холдинг» Паламарчук Ігор
Арієвич, про стягнення заборгованості
по заробітній платі, компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 02 квітня 2014 року,

встановила:

У квітні 2013 р. ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищевказаним уточненим в
подальшому позовом (а. с. 1 - 4, 65 - 68, 90 - 94),
в якому на підставі ст. 43 Конституції
України, ст. ст. 115 - 117 КЗпП України, ст. 169
Податкового кодексу України, остаточно
просив стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Хай-Рейз
Констракшнз Холдинг» (далі - ТОВ) на
його користь: 1) заборгованість по
заробітній платі у сумі - 802,90 грн.; 2)
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі - 148,65 грн.; 3) середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку при звільненні у сумі - 7 706,10
грн.; 4) відшкодування моральної шкоди у
розмірі - 2 000 грн.. Всього просив
стягнути з ТОВ - 10 657,65 грн..

В позові ОСОБА_4 посилався на те, що
08.02.13 р. його було звільнено з роботи в
ТОВ на посаді водія. При звільненні
йому не були виплачені всі належні йому
суми. Не було виплачено заборгованість
по заробітній платі у сумі - 802,90 грн.,
яка виникла у зв'язку з тим, що він має
право на податкову соціальну пільгу.
Однак, ТОВ утримувало із його
заробітної плати податок на дохід
фізичної особи без врахування цієї
пільги. Компенсація за невикористану
відпустку була виплачена не за всі дні
невикористаної відпустки, борг
становить - 148,65 грн.. Сума середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні (станом на -
20.09.13 р., час надання уточнених позовних
вимог) становить - 7 706,10 грн..

У зв'язку з порушенням його трудових
прав йому завдано моральної шкоди, яка
полягає в тому, що він та його родина не
мала коштів для існування, його хворій
дитині не вистачало грошей на ліки,
порушився звичний уклад життя.
Відшкодування моральної шкоди
становить - 2 000,00 грн..

Позивач в судовому засіданні
підтримав позов, просив його
задовольнити з вказаних у ньому
підстав.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просив відмовити в задоволенні позову.
Посилався на те, що при звільненні
позивачу були виплачені всі належні
йому суми.

Представник третьої особи -
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Одеській області, третя
особа - директор ТОВ Паламарчук І.А. в
судове засідання не з'явилися. Про час
і місце розгляду справи Територіальна
інспекція з питань праці в Одеській
області, директор ТОВ сповіщені
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 02.04.14 р. (а. с. 215 - 219) у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати. Ухвалити нове рішення про
задоволення його позову в повному
обсязі. Посилається на те, що рішення
суду першої інстанції ухвалено при
невідповідності висновків суду
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального (ст. ст. 115, 166, 237-1 КЗпП
України, ст. 169 Податкового кодексу
України) та процесуального (ст. ст. 61, 213
ЦПК України) права: - судом не прийняті
до уваги факти встановлені в постанові
Київського районного суду м. Одеси від
30.05.13 р. про притягнення директора ТОВ
до адміністративної відповідальності
за порушення трудового законодавства; -
судом не надано неналежну оцінку його
поясненням щодо невірного утримання із
заробітної плати податку на доходи
фізичної особи з врахуванням
соціальної податкової пільги; -
безпідставно відмовлено в стягненні
відшкодування моральної шкоди.

Представник апелянта в судовому
засіданні підтримала доводи та вимоги,
які викладені в апеляційній скарзі.

ТОВ письмових запереченнях на
апеляційну скаргу не надало.
Представник ТОВ в судовому засіданні
вважав необхідним апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін. Посилався на те, що при звільненні
позивачу були виплачені всі належні
йому суми. Позивач під час судового
розгляду змінив як підстави, так і
предмет позову.

Представник третьої особи -
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Одеській області в
судовому засіданні пояснила, що під час
проведення перевірки дотримання
трудового законодавства було виявлено,
що позивачу було сплачено компенсацію
за невикористану відпустку не в
повному обсязі. Бухгалтерія ТОВ
повинна була зробити перерахунок
розміру вказаної компенсації і
виплатити її в повному обсязі
відповідно до діючого законодавства.

Третя особа - директор ТОВ Паламарчук
І. А. в судове засідання не з'явився. Про
час і місце розгляду справи сповіщений
належним чином. Заяв та клопотань суду
не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
прийняли участь у судовому засіданні,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні рішень, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про повну відмову
в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачу
при звільненні були сплачені всі
належні йому суми (а. с. 218).

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції, на підставі наданих
сторонами і досліджених судом доказів,
дійшов правильного висновку про
існування між сторонами трудових
правовідносин щодо виплати працівнику
всіх належних йому сум при звільненні.
Вірним є висновок суду про відмову в
задоволенні вимог позивача про
стягнення заборгованості із
заробітної плати у сумі - 802,90 грн..
Висновок суду в цій частині відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального (ст. 169 Податкового
кодексу України) та процесуального (ст.
ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права.

Відповідно до п. п. 169.2.1, 169.2.2 ст. 169
Податкового кодексу України, податкова
соціальна пільга застосовується до
нарахованого платнику податку
місячного доходу у вигляді заробітної
плати тільки за одним місцем його
нарахування (виплати). Платник податку
подає роботодавцю заяву про самостійне
обрання місця застосування податкової
соціальної пільги. Податкова соціальна
пільга починається застосовуватися до
нарахованих доходів у вигляді
заробітної плати з дня отримання
роботодавцем заяви платника податку
про застосування пільги та документів,
що підтверджують таке право. Подання
працівником заяви про застосування
податкової соціальної пільги
передбачено також п. п. 2, 4 Порядку
подання документів для застосування
податкової соціальної пільги,
затвердженого постановою КМ України
від 29.12.10 р. № 1227. Позивач не надав суду
доказів того, що він звертався до
відповідача з відповідною заявою про
застосування податкової соціальної
пільги (ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України). За
вказаних обставин, доводи апелянта про
наявність заборгованості по
заробітній платі у зв'язку із
безпідставним утриманням відповідачем
із його заробітної плати податку на
доходи фізичної особи без врахування
податкової соціальної пільги є
неспроможними.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
вимог позивача про стягнення
недоплаченої компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за затримку розрахунку,
відшкодування моральної шкоди. Цих
висновків суд першої інстанції дійшов
при невідповідності висновків суду
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального (ст. ст. 83, 116, 117, 237-1 КЗпП
України, ст. 24 Закону Країни «Про
відпустки») та процесуального (ст. ст. 60,
179, 213 ЦПК України) права.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 працював у ТОВ на посаді водія
з 09.08.12 р. по 08.02.13 р. (а. с. 11, 33 - 39). Тобто, 23
календарних дні у серпні 2012 р., п'ять
повних місяців - 01.09.12 р. - 31.01.13 р. = 151
календарний день, за виключенням двох
святкових і неробочих днів (01 та 07 січня
2013 р.), 8 календарних днів у лютому 2013
року. Всього - 182 календарних дні. В день
звільнення на картковий рахунок
позивача в банку були перераховані
належні позивачу суми (а. с. 52), в тому
числі - 245,20 грн., як компенсація за
невикористану відпустку (а. с. 32).

За правилами, передбаченими ст. ст. 75,
83 КЗпП України, ст. ст. 6, 24 Закону
України «Про відпустки» щорічна
основна відпустка надається
працівникам тривалістю не менш як 24
календарних дні за відпрацьований
робочий рік. У разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі невикористані ним
дні щорічної відпустки.

Відповідно до листа Територіальної
державної інспекції з питань праці в
Одеській області від 07.05.13 р. (а. с. 54 - 55),
Акту перевірки додержання
законодавства про працю (а. с. 146 - 158)
грошову компенсацію за невикористану
відпустку при звільненні ОСОБА_4
виплачено не за всі дні невикористаної
щорічної відпустки.

За вищевказаний період позивачу
необхідно було надати щорічну основну
відпустку тривалістю - 12 календарних
днів = 181 х 24 : 355. Середньоденна
заробітна плата за вказаний період,
згідно з ч. 2 п. 2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМ України
від 08.02.95 р. № 100, становить - 30,65 грн. = (1
122,00 грн. (зар. плата за вересень 12 р.) + 1
039,05 грн. (зар. плата за жовтень 12 р.) + 1
086,28 грн. (зар. плата за листопад 12 р.) +
824,94 грн. (зар. плата за грудень 12 р.) + 555,71
грн. (зар. плата за січень 13 р.)) : 151 кал.
день. Відповідач недоплатив позивачу
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі - 61,30 грн. = (30,65 грн. х 12
кал. дні) - 245,20 грн. (а. с. 32). Вказана сума
компенсації визначена без утримання
податку з доходів фізичної особи та
інших загальнообов'язкових платежів
Таким чином, право позивача на
отримання грошової компенсації за всі
невикористані дні відпустки порушено,
воно підлягає захисту.

Відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належить йому від
підприємства, провадиться в день
звільнення. В разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у встановлені строки, при відсутності
спору про їх розмір підприємство
повинно виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Згідно роз'яснень, які містяться в ч. 2
п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24.12.99 р. «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», у разі не проведення
розрахунку у зв'язку із виникненням
спору про розмір належних до виплати
сум вимоги про відповідальність за
затримку розрахунку підлягають
задоволенню у повному обсязі, якщо спір
вирішено на користь позивача або
такого висновку дійде суд, що розглядає
справу. При частковому задоволенні
позову працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Недоплачена позивачу сума
компенсації за невикористану
відпустку є спірною. Враховуючи
вищевказані положення діючого
трудового законодавства України,
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України, приймаючи до уваги, що
компенсація за невикористану
відпустку становить 6,4% від заявлених
позивачем вимог про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
компенсації за невикористану
відпустку, термін за який позивач
просив стягнути середній заробіток
(09.02.13 р. - 21.10.13 р.), враховуючи, що позивач
через три дні після звільнення
влаштувався на роботу водієм до іншого
підприємства (а. с. 10 - 11), колегія суддів
приходить до висновку, що на користь
позивача необхідно стягнути з
відповідача середній заробіток за весь
час затримки виплати недоплаченої суми
компенсації за невикористану
відпустку при звільненні у розмірі - 540
грн. = 8 381,85 грн. (сума середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку) х 6,4%.

За правилами, передбаченим ст. 237-1
КЗпП України, відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівникові
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р.
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", з подальшими змінами та
доповненнями, передбачено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
особі незаконними діями інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у моральних переживаннях у зв'язку із
порушенням наданих прав, порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя. Розмір
відшкодування моральної (немайнової
шкоди) суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(душевних, психічних), яких зазнав
позивач та з урахуванням інших
обставин. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Встановлено, що трудові права
позивача були порушені. Порушення
трудових прав позивача привело до
завдання моральної шкоди, яка полягає у
моральних переживаннях позивача.
Визначаючи розмір відшкодування
завданої моральної шкоди, колегія
суддів виходить з глибини моральних
страждань позивача, їх тривалості та
відсутності наслідків, положення
сторін у суспільстві, час
працевлаштування позивача на іншу
роботу. За таких обставин колегія
суддів вважає, що у відшкодування
моральної шкоди з відповідача
необхідно стягнути - 200,00 грн..

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, порушення останнім
норм матеріального та процесуального
права, призвело до неправильного
вирішення справи щодо повної відмови в
задоволенні позову, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову. Необхідно стягнути
з ТОВ «Хай-Рейз Констракшнз Холдинг» на
користь ОСОБА_4: 1) компенсацію за
невикористану відпустку і сумі - 61,30
грн., визначену без утримання податку з
доходів фізичної особи та інших
загальнообов'язкових платежів; 2)
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні -
540,00 грн.; 3) у якості відшкодування
моральної шкоди - 200,00 грн.. В
задоволенні решти позовних вимог
необхідно відмовити.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України,
необхідно стягнути ТОВ «Хай-Рейз
Констрашнз Холдинг» в дохід держави
судовий збір у розмірі - 236,50 грн. =114,70
грн. (перша інстанція) + 121,80 грн.
(апеляційна інстанція).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 02 квітня 2014 року -
скасувати.

Позов ОСОБА_4 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Хай-Рейз
Констракшнз Холдинг» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Хай-Рейз
Констракшнз Холдинг» на користь
ОСОБА_4:

- компенсацію за невикористану
відпустку і сумі - 61 (шістдесят одна)
грн. 30 коп., визначену без утримання
податку з доходів фізичної особи та
інших загальнообов'язкових платежів;

- середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні - 540
(п'ятсот сорок) грн. 00 коп.;

- у якості відшкодування моральної
шкоди - 200 (двісті) грн. 00 коп..

В решті позову - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Хай-Рейз
Констракшнз Холдинг» в дохід держави
судовий збір у сумі - 236 (двісті тридцять
шість) 50 коп..

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко