Справа № 463/2173/13
Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/1284/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді -
Копняк С.М.

суддів -
Мацея М.М., Монастирецького Д.І.

секретар -
Олексів О.А.

з участю представника відповідача
- Прасковича М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Личаківського районного суду м.Львова
від 06 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра» в
особі філії ПАТ КБ «Надра» Львівське
регіональне управління про стягнення
заборгованості за договором
депозитного вкладу, -

в с т а н
о в и л а :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ПАТ «КБ «Надра» в особі
філії ПАТ КБ «Надра» Львівське
регіональне управління про стягнення
заборгованості за договором
депозитного вкладу, просив стягнути з
ПАТ КБ «Надра» на його користь суму
відсотків за користування вкладом у
розмірі 8328,16 грн. за період з 10.04.2009 року
по 31.12.2009 року та 3% річних в розмірі 2294
грн. 58 коп., що в загальній сумі
становить 10622,74 грн.

Рішенням Личаківського
районного суду м.Львова від 06 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ
КБ «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра»
Львівське регіональне управління про
стягнення заборгованості за договором
депозитного вкладу відмовлено.

Рішення суду оскаржив
представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі
посилається на те, що 10 квітня 2008 року
між ВАТ КБ «Надра» («банк» за договором)
та ОСОБА_3 («вкладник» за договором)
було укладено договір №373927 строкового
банківського вкладу (депозиту) «Мій
вибір» оформлений в рамках Пакету
послуг ПП «Базовий+» №936922 (надалі -
договір №374127 від 10.04.2008 року).

На виконання умов договору №373927 від
10.04.2008 року позивач вніс на вкладний
(депозитний) рахунок суму коштів у
розмірі 10000,00 євро (десять тисяч
євро 00 євроцентів), що еквівалентно
79416,30 грн.,

В останній день строку дії вкладу,
тобто 10 квітня 2009 року, на вимогу
вкладника відповідач кошти не
повернув, а перерахував лише відсотки в
сумі 1025,13 євро. Депозитні кошти на
поточний рахунок позивача були
перераховані відповідачем лише 31.12.2009
року.

Однак, із дня закінчення строку,
встановленого для повернення

депозитного вкладу, та до дати
фактичного повернення депозитного
вкладу, відповідачем не нараховувались
та не сплачувались проценти за
користування депозитними коштами.

Крім того, депозитний вклад повернуто
без урахування 3% річних, які підлягають
нарахуванню та сплаті у відповідності
до ст.625 ЦК України.

При винесенні рішення суд першої
інстанції погодився із правовою
позицією позивача про те, що відсотки
за фактичне користування депозитом та
3% річних підлягали нарахуванню та
сплаті відповідачем позивачу, однак,
оскільки позов подано поза межами
строку позовної давності, тому суд
відмовив у його задоволенні, виходячи
із пропущення строку позовної
давності.

Однак, апелянт вважає, що на
вищевказані вимоги не поширюється
строк позовної давності у зв'язку з
наступним.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу
вкладника до банку (фінансової
установи) про видачу вкладу.

Зважаючи та те, що обов'язок по сплаті
відсотків та 3% річних може виникнути
лише за наявності основного грошового
зобов'язання, він не тільки з ним
пов»язується, а й по відношенню до
нього є додатковим зобов'язанням та
фактично його невід'ємною частиною,
оскільки невиплачені відсотки стають
частиною вкладу. У зв'язку з цим
кваліфікація обов'язку по сплаті
відсотків та 3% річних як додаткового
зобов'язання дозволяє визначити певні
особливості останнього, а саме якщо
основною є вимога вкладника до банку
(фінансової установи) про видачу
вкладу, то до основної, а так само і до
додаткової вимоги про виплату
відсотків позовна давність не
поширюється згідно п.2 ч.1 ст. 268 ЦК
України.

Просить рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 06 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача Праскович
М.І. в заперечення мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, перевіривши
матеріали справи, законність рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим
вимогам відповідає повністю.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом вірно встановлено, що 10.04.2008 року
між ВАТ КБ «Надра» філії ВАТ КБ
«Надра» Львівське РУ та ОСОБА_3
укладено договір строкового
банківського вкладу «Мій вибір»,
відповідно до якого вкладник передав
банку на вкладний рахунок 10000 євро.
Строк дії вкладу 12 місяців.

По закінченню договору вклад позивачу
повернутий не був, 10.04.2009 року позивачу
повернуто відсотки в сумі 1055 євро.
Депозитні кошти повернуті 31.12.2009 року.

Позивачем заявлено вимоги про
стягнення 8328,16 грн. - суми відсотків за
користування вкладом за період з 10.04.2009
року по 31.12.2009 року на підставі ст.1061 ЦК
України та 2294 грн. 58 коп 3% річних.

Відповідачем подану суду заяву у
відповідності до ст.267 ЦК України про
застосування позовної давності.

Відповідно до вимог ст.267 ЦК України
сплив позовної давності про
застосування якої заявлено стороною у
спорі є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю три роки.

Судом встановлено, що зобов»язання про
повернення вкладу позивачу виконані
відповідачем 31.12.2009 року, позовні
вимоги пред»явлені позивачем лише
25.09.2013 року, тобто зі спливом строку
позовної давності.

Висновки суду першої інстанції про те,
посилання позивача на застосування
ст.268 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність не поширюється на
вимогу вкладника до банку про видачу
вкладу, є вірними, оскільки дана норма
не підлягає застосування до даних
правовідносин, так як вклад позивачу
повернуто, а його вимоги стосуються
повернення суми відсотків та 3% річних.

З висновками суду слід погодитись,
оскільки ним правильно визначено
характер спірних правовідносин та
встановлено дійсні обставини справи,
вірно застосовано матеріальний закон
та дотримана процедура розгляду,
передбачена ЦПК України. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, а тому підстави для її
задоволення та скасування рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 06 грудня 2013 року.

Керуючись ст.209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 06 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржене
в касаційному порядку протягом 20-ти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Мацей М.М.

Монастирецький Д.І.