Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Ужгород

Судова колегія палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської об ласті у складі:

головуючої - судді Кожух
О.А.

суддів - Леска В.В.,
Кондора Р.Ю.

при секретарі - Савариній Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою прокурора
Мукачівського району в інтересах
держави в особі Кольчинської селищної
ради на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 24 січня 2013 року
по справі за позовом прокурора
Мукачівського району в інтересах
держави в особі Кольчинської селищної
ради до ОСОБА_1, третя особа Управління
Держземагентства в Мукачівському
районі Закарпатської області, про
скасування Державного акту на право
власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року прокурор
Мукачівського району звернувся в суд в
інтересах Кольчинської селищної ради з
позовом, в якому просив скасувати
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0, 15 га.,
розташовану в АДРЕСА_1, серії ЯЕ № 452859,
виданий 02 жовтня 2008 року ОСОБА_1. Свої
позовні вимоги прокурор мотивує тим, що
вироком Мукачівсього міськрайонного
суду від 07 грудня 2011 року ОСОБА_2
визнано винною в тому, що вона працюючи
на посаді секретаря Кольчинської
селищної ради, підробила рішення 19-ї
сесії 23-го скликання Кольчинської
селищної ради від 19 грудня 2001 року
шляхом внесення до його змісту, на
окремому аркуші, недостовірних даних -
додаткового включення в дане рішення
даних про виділення земельних ділянок
в АДРЕСА_1, зокрема громадянину ОСОБА_1
площею 0, 15 га, хоча заяви ОСОБА_1 щодо
виділення йому земельної ділянки на
сесії не розглядалось та відповідне
рішення стосовно нього не приймалось. В
подальшому на підставі вищевказаного
рішення ОСОБА_1 було надано земельну
ділянку для ведення особистого
підсобного господарства, що в
подальшому призвело до незаконної
видачі 02 жовтня 2008 року ОСОБА_1
державного акту серії ЯД №452859 на
земельну ділянку площею 0, 15 га. ОСОБА_2
засуджено за ст. ст. 364 ч.2, 366 ч.2 КК
України. Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 24 травня 2012
року зазначений вирок суду змінено, в
частині засудження ОСОБА_2 за ст. 366 ч.2
КК України скасовано, на підставі ст. 49
п.3 КК України її звільнено від
кримінальної відповідальності у
зв'язку із закінченням строку давності,
виключено з вироку рішення по
застосування ст. 70 КК України. На
підставі зазначеної ухвали
апеляційного суду ОСОБА_2 засуджено за
ст. 364 ч.2 КК України.

Прокурор вважає, що зазначений
державний акт був виданий незаконно, а
тому підлягає скасуванню.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 24 січня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням прокурор подав апеляційну
скаргу, у якій, посилаючись на
незаконність судового рішення через
порушення норм матеріального права,
неповного встановлення обставин
справи, просив скасувати оскаржуване
ним рішення та ухвалити нове рішення
про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника прокуратури, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
підлягає до задоволення з натупних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що не
були скасовані рішення 19-ї сесії 23-го
скликання Кольчинської селищної ради
від 19 грудня 2001 року чи рішення 10 сесії 4
скликання Кольчинської селищної ради
від 23 червня 2004 року, на підставі яких
ОСОБА_1 було видано оскаржуваний
прокурором державний акт.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 27 лютого 2013
року провадження у даній справі
зупинялось до набрання законної сили
судовим рішенням по справі за позовом
прокурора Мукачівського району в
інтересах держави в особі Кольчинської
селищної ради, треті особи ОСОБА_1 та
інші, про скасування рішення 10-ї сесії
4-го скликання Кольчинської селищної
ради від 23 червня 2004 року, що
розглядалась Мукачівським
міськрайонним судом.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 12 березня 2014 року визнано
недійсним рішення 10-ї сесії 4-го
скликання Кольчинської селищної ради
від 23 червня 2004 року про надання у
приватну власність земельних ділянок
для ведення особистого підсобного
господарства.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 27 травня 2014
року залучено до участі в справі
управління Держземагенства в
Мукачівському районі Закарпатської
області як правонаступника
міськрайонного управління Держкомзему
у місті Мукачеві та Мукачівському
районі Закарпатської області.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням 19 сесії 23 скликання
Кольчинської селищної ради від 19
грудня 2001 року ОСОБА_1 виділено
земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,15
га. Рішенням 10 сесії 4 скликання
Кольчинської селищної ради від 23
червня 2004 року «Про надання у приватну
власність земельних ділянок для
ведення особистого підсобного
господарства» ОСОБА_1 надано у приватну
власність земельну ділянку в АДРЕСА_1
розміром 0, 15 га. На підставі вказаного
рішення ОСОБА_1 02 жовтня 2008 року було
видано Державний акт серії ЯД №452859 на
право власності на земельну ділянку
розміром 0, 15 га в АДРЕСА_1 для ведення
особистого селянського господарства.

Вироком Мукачівського міськрайонного
суду 7 грудня 2011 року ОСОБА_2, секретаря
Кольчинської селищної ради, засуджено
за підробку рішення 19 сесії 23 скликання
Кольчинської селищної ради від 19
грудня 2001 року, яким, в тому числі
ОСОБА_1 виділено земельну ділянку
площею 0,15 га у АДРЕСА_1.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 12 березня 2014 року, яке набуло
законної сили, визнано недійсним
рішення 10 сесії 4 скликання
Кольчинської селищної ради від 23
червня 2004 року про надання в приватну
власність земельних ділянок для
ведення особистого підсобного
господарства.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК
України (у редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
установлено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК України в редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин).

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
індивідуального дачного будівництва у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної ради
за місцезнаходженням земельної
ділянки. У клопотанні зазначаються
цільове призначення земельної ділянки
та її орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб).

Частина перша статті 15 ЦК України
закріплює право кожної особи на захист
свого права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Положення
цієї статті базуються на нормах
Конституції України, які закріплюють
обов'язок держави забезпечувати
захист: прав усіх суб'єктів права
власності і господарювання (стаття 13),
захист прав і свобод людини і
громадянина судом (частина перша
статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16
ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Частиною другою цієї
статті визначено перелік основних
способів захисту цивільних прав і
інтересів, серед яких припинення
правовідношення та визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в абзаці другому пункту 2
постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», виходячи з положень
статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90,
97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212
ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України,
статті 15 ЦПК України, статті 12
Господарського процесуального кодексу
України судам підвідомчі (підсудні)
справи за заявами, зокрема, з приводу
володіння, користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів
про право власності та право
постійного користування земельними
ділянками.

Як вказано у постанові Верховного Суду
України від 22.05.2013 № 6-33цс13 Державні
акти на право власності на земельні
ділянки є документами, що посвідчують
право власності й видаються на
підставі відповідних рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки. Визнання недійсними
державних актів на право власності
вважається законним, належним та
окремим способом поновлення порушених
прав у судовому порядку.

Таким чином, оскільки Державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку було видано ОСОБА_1 на
підставі незаконного рішення органу
місцевого самоврядування, такий акт
слід визнати недійсним.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище та на підставі ст. 309 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню,
оскільки визнано недійсним рішення
сесії селищної ради на підставі якого
видано оспорений прокурором держаний
акт, та необхідно ухвалити нове рішення
про визнання недійсним Державного акту
на право власності на земельну ділянку,
виданого 2 жовтня 2008 року ОСОБА_1 на
земельну ділянку площею 0, 15 га.,
розташовану в АДРЕСА_1,

Керуючись ст. ст. 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч. 1
ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокурора
Мукачівського району в інтересах
держави в особі Кольчинської селищної
ради - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 24 січня 2013 року - скасувати.

Позов прокурора Мукачівського району в
інтересах держави в особі Кольчинської
селищної ради - задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0, 15 га., розташовану в АДРЕСА_1,
серії ЯЕ № 452859, виданий 02 жовтня 2008 року
ОСОБА_1 та зареєстрований у Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № -
194.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили касаційної скарги безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді