АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4987/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1795/14
Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д. О.
Доповідач Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Гальонкіна С.А., Петренка В.М.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Крюківського районного суду
м.Кременчука Полтавської області від 16
квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

17 вересня 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду із вказаним позовом,
просив ухвалити рішення, яким визнати
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили
право користування квартирою АДРЕСА_1,
зняти з відповідачів реєстрації та
виселити з квартири, обгрунтовуючи
вимоги тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2005
року не проживають у спірній квартирі,
їх особисті речі відсутні, не сплачують
комунальні послуги.

30 вересня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулись до суду з зустрічним
позовом, яким просили суд винести
рішення про визнання ОСОБА_1, таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

Ухвалою Крюківського районного
суду міста Кременчука від 05 лютого 2014
року позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання ОСОБА_1, таким, що втратив
право користування жилим приміщенням,
залишено без розгляду.

04 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з зустрічною позовною заявою,
якою просила суд винести рішення про
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування спірним житловим
приміщенням.

Ухвалою Крюківського районного
суду міста Кременчука від 16 квітня 2014
року, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
залишено без розгляду.

Рішенням Крюківського районного
суду м.Кременчука Полтавської області
від 16 квітня 2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального і матеріального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначив, що суд
при вирішенні питання по суті не
врахував, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають
інше житло, не проживають за спірною
адресою вже довгий час, у позивача
виникають фінансові труднощі при
оплаті комунальних послуг.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь в
справі, дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних
підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено, що на підставі обмінного
ордера №74, виданого виконавчим
комітетом Кременчуцької міської ради
народних депутатів 25 липня 1998 року,
ОСОБА_1 дозволено зайняти квартиру
АДРЕСА_1. ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 1995
року. У спірній квартирі ОСОБА_2
зареєстрована з 29 травня 2001 року, а
ОСОБА_3 - її донька - з 13 грудня 2003 року.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2
розірваний у 2007 році.

01 лютого 2009 року ОСОБА_2 за
трудовою угодою працює в Італії, строк
дії трудової угоди - до 16 жовтня 2014 року.

Заочним рішенням Крюківського
районного суду м.Кременчука від 05
березня 2009 року позов ОСОБА_2 і ОСОБА_3
до ОСОБА_1 задоволений: позивачок
вселено у квартиру АДРЕСА_1; для сторін
встановлений порядок користування
спірною квартирою; у договорі найму
змінено відповідального
квартиронаймача ОСОБА_1 на ОСОБА_2;
зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 перешкоди у користуванні
спірною квартирою.

Встановивши наведені обставини,
суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив надані сторонами докази,
належно їх оцінив і дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову, виходячи з
недоведеності обставин, на які
посилався позивач в обґрунтування
заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

За змістом ст.. 71 ЖК України
предметом доказування у спорах про
визнання осіб такими, що втратили право
користування помешканнях державного і
громадського житлового фонду, є факт
відсутності наймача або членів його
сім'ї строком понад шість без поважних
причин та за відсутності обставин,
передбачених частиною третьою цієї
статті.

За правилами ст..212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, виконуючи
зазначені приписи процесуального
закону, обґрунтовано поклав в основу
своїх висновків, зокрема, такі докази
як обставини, встановлені заочним
рішенням Крюківського районного суду
м.Кременчука від 05 березня 2009 року (т.1
а.с.13-16), повідомлення Головного центру
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
(т.2 а.с.209), контракт від 23 березня 2007
року, від 31 січня 2009 року (т.2 а.с.5,83),
посвідку на проживання ОСОБА_2,
матеріали по зверненню ОСОБА_3 (ЖЄО №7023
від 22 жовтня 2013 року), квитанції про
сплату комунальних послуг (т.2 а.с.87-91).

Та обставина, що ОСОБА_2 разом з
іншими її рідними (всього шість
чоловік) є співвласником квартири
АДРЕСА_2 не є достатнім доказом того, що
ОСОБА_2 чи ОСОБА_3, як стверджує ОСОБА_1,
проживають саме у цій квартирі (т.2
а.с.23-26).

Безпідставними є також посилання
ОСОБА_1 на акт про непроживання (т.3
а.с.29), оскільки він складений зі слів
свідків та є протилежним за змістом
такому ж акту, складеному зі слів
свідків відносно ОСОБА_1 (т.1 а.с.18).

Суд першої інстанції правомірно
(ст..57-59 ЦПК України) визнав неналежними
письмові пояснення свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інших (т.2 а.с.14-18).

Надані ОСОБА_1 копії постанов
державного виконавця від 14 квітня 2014
року (т.3 а.с.53,54) не спростовують
висновків суду першої інстанції,
оскільки постанова про відкриття
виконавчого провадження від 26 березня
2014 року щодо виконання рішення суду про
вселення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у спірну
квартиру скасована виключно з підстав
пропуску строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Враховуючи наведене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим, підстави для його зміни
чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314,
ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Крюківського районного суду
м.Кременчука Полтавської області від 16
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий
О.А.Лобов

Судді:
С.А.Гальонкін

В.М.Петренко

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов