Справа №486/409/14-ц 21.05.2014 21.05.2014 21.05.2014
Провадження №22-ц/784/1599/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/784/1599/14
Головуючий суду першої інстанції -
Доповідач суду апеляційної інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Базовкіної
Т.М.,

із секретарем судового засідання
- Романенко Ю.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_3,

його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 та ОСОБА_5

на рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області

від 14 квітня 2014 року

за позовом

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - виконавчий комітет
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5
пред'явили зазначений позов, який
обґрунтували наступним.

Позивачам у порядку спадкування на
праві приватної власності у рівних
частках належить квартира АДРЕСА_1.

Зазначену квартиру їм передала у
спадок їх мати ОСОБА_10, дочка якої
ОСОБА_6, зять ОСОБА_7 та їх діти: ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2
залишилися зареєстрованими і
проживають у спірній квартирі.

Посилаючись на те, що відповідачі не є
членами їх сім'ї і не мають права
користуватися спірною квартирою, однак
продовжують там проживати та чинити
перешкоди у користуванні їх власністю,
позивачі просили суд виселити
відповідачів зі спірної квартири.

Заперечуючи проти задоволення позову,
відповідачі вказували, що в зазначеній
квартирі проживають на підставі
рішення суду, за комунальні послуги
сплачують справно. Посилаючись на
відсутність істотних обставин для
припинення права користування
вказаною квартирою, просили відмовити
у задоволенні позову.

Рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 14
квітня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивачі подали на це рішення
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, просили
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив з того, що перехід до них права
власності на спірну квартиру, не
припиняє права відповідачів на
користування нею, яке вони набули, як
члени сім'ї попереднього власника.

Проте, з таким висновком суду не можна
погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.ст.317, 383 ЦК
України та ст.150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї
(дружини, їх дітей та батьків), інших
осіб і розпоряджатися своїм житлом на
власний розсуд. Обмеження чи втручання
у права власника можливе лише з
підстав, передбачених законом. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом особами, які
заселилися до нього зі згоди
колишнього власника, у випадку зміни
власника.

Згідно з ст.98 ЖК України та ст.8 ЦК
України наймач жилого приміщення та
члени його сім'ї, які проживають разом з
ним, можуть за взаємною згодою
дозволити тимчасове проживання в
жилому приміщенні, що є в їх
користуванні, інших осіб без стягнення
плати за користування приміщенням
(тимчасових жильців), в тому числі
опікуна чи піклувальника, який не є
членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці
на вимогу наймача або членів сім'ї, які
проживають разом з ним, зобов'язані
негайно звільнити приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачі по справі є власниками
квартири АДРЕСА_1, яку успадкували в
порядку спадкування за заповітом після
смерті матері - ОСОБА_10 (а.с.9-20).

За відомостями
житлово-експлуатаційного об'єднання №1
м.Южноукраїнська станом на 06 березня 2014
року у даній квартирі є
зареєстрованими ОСОБА_6 (з 30.09.2005 р.),
ОСОБА_7 (з 11.03.2010 р.), ОСОБА_8 (з
26.12.2006 р.) та ОСОБА_9 (з 20.03.2009 р.).

Згідно з рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 12 червня 2012 року зазначені особи
були вселені до спірної квартири як
члени сім'ї померлої ОСОБА_10, був
визначений порядок користування
квартирою та зобов'язано
житлово-комунальне господарство
укласти з відповідачами окремий
договір найму та відкриті окремі
особові рахунки для оплати
житлово-комунальних послуг (а.с.65-66).

Проаналізувавши викладене, колегія
суддів вважає, що висновок районного
суду про відсутність підстав для
задоволення позову ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 є неправильним.

Виникнення права осіб на користування
житлом та обсяг цих прав залежить від
наявності у особи, зі згоди якої вони
вселилися, права власності на це житло,
а отже, припинення права власності цієї
особи на житло припиняє право осіб, які
з її згоди були вселені, на
користування житлом.

Право відповідачів, які не є власниками
спірної квартири, на користування нею
було похідним від прав колишньої
власниці квартири ОСОБА_10, а з
припиненням її права власності,
припинилося й право користування
житлом відповідачів.

Посилання їх на те, що їм рішенням
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 12 червня 2012
року дозволено проживати у даній
квартирі без обмеження часом, колегія
суддів вважає безпідставним.

Зазначене рішення говорить, що їх було
вселено до спірної квартири як членів
сім'ї ОСОБА_10

Оскільки власниками квартири є
позивачі, членами сім'ї яких не є
відповідачі, вони втратили право
користування спірною квартирою.

Після смерті ОСОБА_10 відповідачі стали
тимчасовими мешканцями спірної
квартири.

Тимчасові мешканці на вимогу власників
житла зобов'язані негайно звільнити
приміщення, а в разі відмови -
підлягають виселенню в судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Враховуючи викладене, керуючись п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що рішення районного суду
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від
14 квітня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задовольнити.

Виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1, яка належить
на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
без надання іншого жилого приміщення.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: