Справа № 463/38/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2872/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Левика Я.А.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю: ОСОБА_2,
його представника - ОСОБА_3,

представників
ЛРІДУ НАДУ - Миколишина Д.Б.,
Сушинського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 11 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Львівського регіонального
інституту державного управління
Національної академії державного
управління при Президентові України,
Національної академії державного
управління при Президентові України,
третьої особи - ОСОБА_7 про визнання
незаконними та скасування наказів і
рішень щодо реорганізації кафедри,
визнання незаконним та скасування
наказу про переведення, поновлення
попередніх умов трудового договору,
стягнення компенсації за
невикористану відпустку та середнього
заробітку за затримку розрахунку,
стягнення моральної шкоди,-

в с т а н
о в и л а:

20 грудня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, який неодноразово
уточнював під час розгляду справи, з
остаточними вимогами про: визнання
незаконними та скасування в частині
проведення реорганізації шляхом
припинення діяльності кафедри
управління персоналом і державної
служби та створення кафедри кадрової
політики і державної служби в
інституті наказ Національної академії
державного управління при
Президентові України (далі - НАДУ) №230
від 29.08.2011 року, наказ Львівського
регіонального інституту державного
управління Національної академії
державного управління при
Президентові України (далі - ЛРІДУ НАДУ)
№102 від 27.09.2011 року, рішення Вченої ради
НАДУ при Президентові України від
07.07.2011 року, оформлене протоколом №182/2.2,
та рішення Вченої ради НАДУ при
Президентові України від 01.06.2011 року,
оформлене протоколом №5/57; визнання
незаконним та скасування наказу ЛРІДУ
НАДУ №108 від 05.10.2011 року «Про розподіл
дисциплін на 2011-2012 н.р.»; визнання
незаконним та скасування наказу ЛРІДУ
НАДУ №286-к від 14.12.2011 року в частині
переведення його на посаду завідувача
кафедри кадрової політики та державної
служби на умовах строкового трудового
договору і відновлення йому попередніх
умов праці в частині призначення на
посаду завідувача кафедри безстроково;
визнання дійсним трудового договору,
укладеного з ним 28.08.2009 року на
невизначений строк; стягнення з ЛРІДУ
НАДУ 9478 гривень 98 копійок компенсації
за невикористану відпустку, середнього
заробітку з 31.01.2012 року за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
та 40000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 11.02.2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2,
просить його скасувати з підстав
неповного з»ясування обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його вимоги в повному
обсязі.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що
чиним законодавством чітко
передбачено укладення із завідувачем
кафедри контракту, а не строкового
трудового договору. Вважає, що суд не
дав належної оцінки тому факту, що в
порушення вимог ч.2 ст.30 Закону України
«Про вищу освіту» такого контракту
відповідач з ним 28.08.2009 року після
проходження конкурсного відбору не
укладав, а відтак, трудовий договір був
укладений з ним на невизначений строк,
тому переведення його оспорюваним
наказом відповідача від 14.12.2011 року на
посаду завідувача кафедри кадрової
політики та державної служби на умовах
строкового трудового договору, є
незаконним, оскільки погіршує його
умови праці. Зазначає, що заяву про
переведення від 14.12.2011 року написано
ним під тиском відповідача після
попередження його про звільнення і на
цей факт суд свідомо не звернув уваги.
Крім того, апелянт вважає помилковим
висновок суду про те, що мало місце
утворення нових кафедр і нових посад,
оскільки відбулося лише
перейменування кафедри, а тому для
переведення його на аналогічну посаду
завідувача кафедри не потрібно було
проводити конкурсного відбору, тому що
посада не була вакантною в розумінні
вимог п.п.1-6 Положення «Про обрання та
прийняття на роботу
науково-педагогічних працівників
вищих навчальних закладів третього і
четвертого рівнів акредитації»,
затвердженого наказом Міністерства
освіти і науки від 24.12.2002 року №744. На
думку апелянта, судом не встановлено,
що саме проводив відповідач:
реформування, перейменування,
реорганізацію чи ліквідацію. Апелянт
вважає, що судом першої інстанції
неправильно витлумачено норму частини
другої статті 83 КЗпП України, не
зроблено власних розрахунків щодо
компенсації за невикористані дні
щорічної відпустки, а безпідставно
взято до уваги розрахунки, надані
відповідачем. Вважає, що відповідач
повинен виплатити йому компенсацію за
2011-2012 навчальний рік, виходячи з повної
тривалості щорічної основної
відпустки у 56 календарних днів.
Неправильним й таким, що не відповідає
обставинам справи, апелянт вважає й
висновок суду про відсутність правових
підстав для відшкодування йому
моральної шкоди, оскільки така шкода
була завдана внаслідок порушення
відповідачем його трудових прав. Окрім
того, апелянт вказує на порушення судом
норм процесуального закону, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони позивача в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
сторони відповідача, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що Львівський
регіональний інститут державного
управління Національної академії
державного управління при
Президентові України входить до складу
Національної академії державного
управління при Президентові України, є
вищим навчальним закладом у
загальнонаціональній системі
підготовки, перепідготовки та
підвищення кваліфікації державних
службовців, посадових осіб органів
місцевого самоврядування, підзвітним
Національній академії, утворюється
указом Президента України є юридичною
особою і здійснює освітню діяльність
за четвертим рівнем акредитації вищих
навчальних закладів (п.п.1.1, 1.5, 1.8
Статуту (а.с.34 т.2)).

Згідно з наказом ЛРІДУ НАДУ №45-к від
21.02.2008 року, позивача ОСОБА_2, професора
кафедри державного управління та
місцевого самоврядування, доктора наук
з державного управління, переведено на
посаду завідувача кафедри управління
персоналом та державної служби з 22.02.2008
року до проведення конкурсу на цю
посаду (а.с.56 т.2).

Згідно з наказом ЛРІДУ НАДУ №168-к від
27.08.2009 року, позивача призначено на
посаду завідувача кафедри управління
персоналом та державної служби, за
результатами конкурсу, з 28.08.2009 року
(а.с.57-58 т.2).

На засіданні Вченої ради ЛРІДУ НАДУ,
яке відбулось 01.06.2011 року (протокол
№5/57), рішення якої оспорює позивач,
ухвалено звернутись в Національну
академію державного управління при
Президентові України з клопотанням про
зміну структури інституту в частині
реорганізацій кафедр, зокрема:
реорганізації кафедри управління
персоналом і державної служби у
кафедру кадрової політики і державної
служби, визначення кафедри кадрової
політики і державної служби випусковою
для спеціальності «Державна служба» та
віднесення її до факультету державного
управління та місцевого
самоврядування (а.с.60 т.2).

Рішенням Вченої ради НАДУ при
Президентові України, оформленим
протоколом №182/5-2.2 від 07.07.2011 року, «Про
реорганізацію кафедр Національної
академії та її регіональних
інститутів», яке оспорює позивач,
схвалено, зокрема, такі зміни в
структурі ЛРІДУ НАДУ, як реорганізація
кафедри управління персоналом і
державної служби у кафедру кадрової
політики і державної служби та
реорганізація кафедри економічної
політики і фінансів у кафедру
економічної політики та економіки
праці ЛРІДУ НАДУ (а.с.62 т.2).

Згідно з оспорюваним позивачем наказом
президента НАДУ при Президентові
України №230 від 29.08.2011 року, вирішено
реорганізувати шляхом припинення
діяльності кафедри управління
персоналом і державної служби та
кафедри економічної політики і
фінансів та створення, відповідно,
кафедри кадрової політики і державної
служби й кафедри економічної політики
та економічної праці (а.с.64 т.2).

На підставі вказаного вище рішення
Вченої ради та наказу НАДУ при
Президентові України, наказом
директора ЛРІДУ НАДУ №102 від 27.09.2011 року
реорганізовано шляхом припинення
діяльності кафедри управління
персоналом і державної служби та
кафедри економічної політики і
фінансів та створення, відповідно,
кафедри кадрової політики і державної
служби й кафедри економічної політики
та економічної праці, а також визначено
випусковими кафедрами: для
спеціальності «Державна служба» -
кафедру кадрової політики і державної
служби, а для спеціальності
«Управління персоналом та економіка
праці» - кафедру економічної політики
та економічної праці (а.с.70 т.2).

Згідно з п.3 наказу директора ЛРІДУ НАДУ
№102 від 27.09.2011 року, підлягали
вивільненню працівники кафедр, що
припиняють діяльність, в тому числі й
позивач, і цей наказ доводився їм до
відома (а.с.71-73 т.2).

Вивільнення працівників у зв»язку із
реорганізацією кафедр інституту було
заплановане на 16.12.2011 року і погоджено з
профспілковим комітетом ЛРІДУ НАДУ
(протокол №10 від 16.09.2011 року) (а.с.67, 69
т.2).

Оспорюваним позивачем наказом
директора ЛРІДУ НАДУ №108 від 05.10.2011 року
«Про розподіл дисциплін на 2011-2012 н.р.»
було визначено провідними кафедрами, в
тому числі й новостворену кафедру
кадрової політики та державної служби,
із закріпленням за ними дисциплін, в
тому числі й за новою спеціальністю
«Державна служба» (а.с.73-84 т.2).

Наказом директора ЛРІДУ НАДУ №111 від
06.10.2011 року затверджено загальну
структуру інституту з урахуванням
проведеної реорганізації кафедр та
нові штатні розписи (а.с.85 - 98, 219 - 242 т.2),
згідно з якими, новостворена кафедра
кадрової політики і державної служби
увійшла до факультету державного
управління та місцевого
самоврядування, в той час як до
реорганізації припинена оспорюваними
позивачем наказами та рішеннями
кафедра управління персоналом і
державної служби, завідувачем якої був
позивач до оспорюваного ним
переведення, входила до факультету
економіки і менеджменту (а.с.140-145, 243-250
т.2, 1-5 т.3).

Таким чином, з матеріалів справи
встановлено, що реорганізація
проводилась з метою удосконалення
організаційно-методичного
забезпечення навчального процесу у
ЛРІДУ НАДУ і пов»язана з відкриттям у
2011 році нової спеціальності «Державна
служба», у зв»язку з чим необхідно було
пройти акредитацію щодо цієї
спеціальності у Державній
акредитаційній комісії України та
створити нову спеціалізовану кафедру
кадрової політики і державної служби,
як випускову, для підготовки фахівців
за ліцензованою спеціальністю
«Державна служба».

Посилання апелянта на те, що відбулось
лише перейменування кафедри,
завідувачем якої він був на умовах
безстрокового трудового договору, є
безпідставним, оскільки створення
нових кафедр, як структурних
підрозділів інституту, віднесення їх
до іншого факультету, зумовлює новий
зміст їхніх повноважень щодо
спеціальності та галузі знань, за якими
здійснюється підготовка фахівців, а
також нові професійно-кваліфікаційні
вимоги щодо формування їх складу.

Таким чином, оспорювані позивачем
рішення та накази прийняті
відповідними органами та посадовими
особами відповідачів в межах їхньої
компетенції та наданих законом
повноважень, а тому суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність правових підстав
визнавати їх незаконними.

З матеріалів справи також встановлено,
що про наступне вивільнення позивача
було попереджено і запропоновано йому
перейти на вакантну посаду завідувача
новоствореної кафедри кадрової
політики і державної служби за
строковим трудовим договором до 31.01.2012
року включно до заміщення цієї посади
відповідно до положення «Про обрання
та прийняття на роботу
науково-педагогічних працівників
вищих навчальних закладів третього і
четвертого рівнів акредитації»,
затвердженого наказом Міністерства
освіти і науки від 24.12.2002 року №744
(а.с.99-101 т.2).

На підставі заяви ОСОБА_2 від
14.12.2011року (а.с.104 т.2) наказом директора
ЛРІДУ НАДУ від 14.12.2011 року № 286-к «Про
перевід ОСОБА_2.» позивача, доктора наук
з державного управління, професора,
завідувача кафедри управління
персоналом та державної служби,
переведено на посаду завідувача
кафедри кадрової політики і державної
служби за строковим трудовим договором
до 31.01.2012 року включно, до заміщення
цієї посади відповідно до вказаного
вище положення «Про обрання та
прийняття на роботу науково -
педагогічних працівників вищих
навчальних закладів третього,
четвертого рівнів акредитації» (а.с.105
т.2).

Оскільки із зазначеної заяви позивача
та наказу №286-к від 14.12.2011 року
вбачається, що сторони погодили строк
трудового договору двома умовами:
датою - 31.01.2012 року, і подією, яка мала
наступити - заміщення даної посади за
конкурсом відповідно до положення «Про
обрання та прийняття на роботу науково
- педагогічних працівників вищих
навчальних закладів третього,
четвертого рівнів акредитації»,
затвердженого наказом Міністерства
освіти і науки від 24.12.2002 року №744,
відтак, було укладено строковий
трудовий договір.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.23 КЗпП
України, трудовий договір може бути
укладений на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін.

Строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України
«Про вищу освіту», керівництво
кафедрою здійснює завідуючий кафедрою,
який обирається на цю посаду за
конкурсом вченою радою вищого
навчального закладу строком на п»ять
років, і з ним укладається контракт.

Відповідно до ч.3 ст.48 Закону України
«Про вищу освіту», на посади
науково-педагогічних працівників
обираються за конкурсом, як правило,
особи, які мають наукові ступені або
вчені звання, а також випускники
магістратури, аспірантури та
докторантури.

Відповідно до п.2 положення «Про
обрання та прийняття на роботу
науково-педагогічних працівників
вищих навчальних закладів третього і
четвертого рівнів акредитації»,
затвердженого наказом Міністерства
освіти і науки від 24.12.2002 року №744, на
заміщення вакантної посади
науково-педагогічних працівників
керівником вищого навчального закладу
оголошується конкурс, про що видається
наказ.

У відповідності до ст.32 КЗпП України,
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
допускається тільки за згодою
працівника, за винятком випадків,
передбачених у ст.33 цього Кодексу та в
інших випадках, передбачених
законодавством.

Враховуючи те, що позивач погодився на
переведення його на посаду завідувача
новоствореної кафедри на умовах
строкового договору до заміщення даної
посади за конкурсом відповідно до
порядку, встановленого вказаним вище
положенням, і укладення такого виду
трудового договору з
науково-педагогічним працівником
відповідає вимогам закону, оскільки
іншого, окрім конкурсного відбору,
способу заміщення на посаду завідувача
кафедрою чинним законодавством не
визначено, відтак, правових підстав для
визнання переведення позивача
незаконним та скасування оспорюваного
позивачем наказу немає.

Посилання позивача на те, що вказана
посада не могла бути вакантною, є
безпідставним, оскільки у
відповідності до п.3 Положення, посада
вважається вакантною після звільнення
науково-педагогічного працівника на
підставах, передбачених
законодавством про працю, а також при
введенні нової посади до штатного
розпису вищого навчального закладу.

Той факт, що посада, на яку переведено
позивача, була новою, підтверджується
наведеним вище наказом директора ЛРІДУ
НАДУ №111 від 06.10.2011 року «Про
затвердження загальної структури»
(а.с.85-88 т.2) та штатними розписами,
затвердженими керівником вищого
навчального закладу до проведення
реорганізації і після (а.с.88 - 98, 219 -250 т.2,
1-5 т.3).

Після поновлення позивача на роботі на
підставі рішення Шевченківського
районного суду м.Львова від 08.06.2012 року
(а.с.112 т.2), на яке посилається позивач,
наказом від 19.06.2012 року №148-к його
було звільнено з посади завідувача
кафедри кадрової політики і державної
служби у зв'язку із закінченням строку
трудового договору відповідно до п.2 ст.
36 КЗпП України (а.с.126 т.2).

Дане звільнення визнано законним
рішенням Шевченківського районного
суду м.Львова від 23.01.2013 року (а.с.156 т.2),
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 07.10.2013 року (а.с.172 т.2).

Цим же рішенням суду наказ №140-к від
07.06.2012 року «Про оголошення конкурсу на
заміщення вакантної посади завідувача
кафедри кадрової політики та державної
служби» був визнаний законним.

Таким чином, враховуючи встановлені
обставини даної справи, в тому числі й
названими судовими рішеннями в інших
справах, наведені вище мотиви та норми
матеріального закону, які регулюють
спірні правовідносини, посилання
апелянта на неправомірність дій
відповідача по переведенню його на
посаду завідувача новоствореної
кафедри на умовах строкового трудового
договору до заміщення цієї посади із
подальшим проходженням конкурсного
відбору є безпідставними.

У відповідності до ст.83 КЗпП України, у
разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

У разі звільнення керівних,
педагогічних працівників,
спеціалістів навчальних закладів, які
до звільнення пропрацювали не менш як 10
місяців, грошова компенсація
виплачується за не використані ними
дні щорічних відпусток з розрахунку
повної їх тривалості.

Відповідно до ст.75 КЗпП України та ст.6
Закону України «Про відпустки»,
щорічна основна відпустка надається
працівникові за відпрацьований
робочий рік, який відлічується з дня
укладення трудового договору.

У відповідності до п.6 Порядку надання
щорічної основної відпустки
тривалістю до 56 календарних днів
керівним працівникам навчальних
закладів та установ освіти, навчальних
(педагогічних) частин (підрозділів)
інших установ і закладів, педагогічним,
науково-педагогічним працівникам та
науковим працівникам, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 14.04.1997 року №346, у разі звільнення
керівних, педагогічних, наукових і
науково-педагогічних працівників
навчальних закладів та навчальних
(педагогічних) частин (підрозділів)
інших установ і закладів, які до
звільнення пропрацювали не менш як 10
місяців, грошова компенсація
виплачується за не використані ними
дні щорічної основної відпустки з
розрахунку повної її тривалості, а
особам, які до звільнення пропрацювали
менш як 10 місяців, - пропорційно до
відпрацьованого ними часу (з
розрахунку тривалості щорічної
основної відпустки за кожний
відпрацьований місяць 5,6; 4,2; і 2,8
календарних дня за тривалості щорічної
відпустки відповідно 56, 42 і 28
календарних днів).

Правильність проведеного відповідачем
розрахунку грошової компенсації
пропорційно до відпрацьованого
позивачем часу у період з 18.11.2011 року по
31.01.2012 року підтверджується листом
Міністерства соціальної політики
України від 23.02.2012 року (а.с.147-148 т.2), а
тому доводи апелянта в цій частині є
теж безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вирішив спір, застосувавши
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, під час розгляду справи
не допустив порушень процесуального
закону, які б були підставою для зміни
чи скасування оскаржуваного рішення,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у
х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 11 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
________________ Бойко С.М.

Судді:
________________ Береза В.І.

________________ Левик Я.А.