Справа № 490/2349/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
скаргу ПАТ "Миколаївська
теплоелектроцентраль" на постанову
начальника Центрального ВДВС ММУЮ
Бондара Д.В. від 27.01.2014 року та постанову
державного виконавця Центрального
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції Коваленко Є.О. від 25.12.2013року
про закінчення виконавчого
провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» звернулося до
суду зі скаргою на постанову
начальника Центрального ВДВС ММУЮ
Бондара Д.В. від 27.01.2014 року, постанову
про закінчення виконавчого
провадження ВП №41175127 від 25.12.2013 року
винесену державним виконавцем
Коваленко Є.О. на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ
«Про виконавче провадження», які
просило визнати не правомірними та
скасувати. В обґрунтування вимог
заявник вказував, що вищевказані
постанови є неправомірними та
підлягають скасуванню, оскільки кошти
на рахунок стягувача надійшли не в
повному обсязі, а саме: залишено не
сплаченою сума судового збору у
розмірі 15 грн.

Представник заявника в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
вимоги заяви підримав.

Представник суб'єкта оскаржування в
судове засідання не з'явилася, надала
заяву про розгляд справи за її
відсутності, в задоволені скарги
просила відмовити.

Ухвалою суду скарга розглянута за
відсутності учасників виконавчого
провадження.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши
матеріали скарги, судом встановлено
наступне.

На виконанні у Центральному відділі
ДВС ММУЮ знаходилося виконавче
провадження №41175127 з примусового
виконання судового наказу про
стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь ПАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» боргу за
спожиті послуги щодо подачі теплової
енергії за період з жовтня 2007 року по
лютий 2008 року у розмірі 953 грн. та
судових витрат у розмірі 15 грн.

При цьому постановою державного
виконавця Коваленко Є.О. від 25.12.2013 року
на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
було закінчено, оскільки встановлено
фактичне виконання виконавчого
документу. Згідно виписки Державного
казначейства від 23.12.2013 року борг
боржником сплачено на рахунок з обліку
депозитних сум Центрального відділу
ВДВС ММУЮ.

20.01.2014 року заявник звернувся до
начальника Центрального ВДВС ММУЮ
Бондара Д.В зі скаргою на дії
державного виконавця Коваленко Є.О.
щодо винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 25.12.2013 року.

03.02.2014 року на адресу заявника надійшла
постанова начальника Центрального
ВДВС ММУЮ Бондара Д.В. №01.02/2112/6, якою
заявнику в задоволені вищевказаної
скарги було відмовлено та роз'яснено,
що відсутні підстави для скасування
постанови державного виконавця
Центрального ВДВС ММУЮ від 25.12.2013 року
про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
судового наказу №4-3159/08 від 28.03.2008 року
щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» у сумі 15 грн.

Як пояснив в заяві заявник, оскільки
кошти, які підлягали стягненню на
рахунок стягувача надійшли не в
повному обсязі та не підтверджені
розрахунковими документами, постанова
державного виконавця Центрального
ВДВС ММУЮ про закінчення виконавчого
провадження була противоправна та
постанова начальника Центрального
ВДВС ММУЮ Бондара Д.В. винесена без
урахування фактичних обставин та є не
правомірною.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
наступного.

Так, відповідно до ст.124 Конституції
України та ст.14 ЦПК України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Згідно із ч.2 ст.2 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці, визначені Законом України
"Про державну виконавчу службу".

Державний виконавець, відповідно до
вимог ч.І. ст.6 Закону України "Про
виконавче провадження" зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб; вживати передбачених
цим Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії (ч.І ст.11 цього Закону).

За правилами ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи
бездіяльності державного виконавця
передбачена Законом України "Про
виконавче провадження", зокрема, у ст.82
вказаного Закону України "Про
виконавче провадження" зазначено, що
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо ьиконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ, а
іншими учасниками виконавчого
провадження та особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

В силу ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено,
що державний виконавець здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження»
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року за № 512/5 передбачено, що
примусовому виконанню підлягають
виконавчі документи, передбачені ст. 17
ЗУ "Про виконавче провадження".

П. 8.1 вищезазначеної Інструкції
передбачено, що виконання рішень за
якими боржник зобовязаний вчинити
певні дії, або утриматися від їх
вчинення, здійснюється за умов,
визначених ст. 75 ЗУ "Про виконавче
провадження".

Частиною 1 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено,
що після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Законудля самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

Отже, суд вважає, що постанова
начальника Центрального ВДВС ММУЮ
Бондара Д.В. від 27.01.2014 року та постанову
про закінчення виконавчого
провадження ВП №41175127 від 25.12.2013 року
винесена державним виконавцем
Коваленко Є.О. на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ
«Про виконавче провадження» є не
правомірними та підлягають скасуванню,
оскільки Державною виконавчою службою
не було надано доказів фактичного та
повного погашення заборгованості
перед заявником.

Таким чином, суд вважає, що постанова
начальника Центрального ВДВС ММУЮ
Бондара Д.В. від 27.01.2014 року та
постанова державного виконавця
Центрального ВДВС ММУЮ Коваленко Є.О.
від 25.12.2013 року про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання судового наказу 4-3159/2008
виданого Центральним районним судом
м.Миколаєва від 28.03.2008 року на підставі
п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче
провадження", є необґрунтованими та
такими, що не відповідають вимогам
закону. За таких обставин
вищезазначені постанови підлягають
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 208-210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу - задовольнити.

Визнати неправомірною та
скасувати постанову начальника
Центрального ВДВС ММУЮ Бондара Д.В. від
27.01.2014 року .

Визнати не правомірною та скасувати
постанову державного виконавця
Центрального ВДВС ММУЮ Коваленко Є.О.
від 25.12.2013 року про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання судового наказу 4-3159/2008
виданого Центральним районним судом
м.Миколаєва від 28.03.2008 року на підставі
п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче
провадження".

Ухвала може бути оскаржена через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення.

СУДДЯ
Г.В. ПОДЗІГУН