Копія Справа №403/1163/13-ц
Провадження № 2/403/4/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 р. Устинівський районний
суд Кіровоградської області в складі:

головуючого:
Годованець І. А.

при секретарі: Остапенко
Н.М.

з участю:

позивачки:
ОСОБА_1

представника позивачки:
ОСОБА_2

відповідачки:
ОСОБА_3

представника відповідачки:
ОСОБА_4

представників третьої особи:
Бондарь Г.Д., Сула Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Устинівка в
режимі відеоконференції з
Красногвардійським районним судом м.
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Димитровська сільська рада про
визнання заповітного розпорядження
(заповіту) недійсним та визнання права
власності на спадкове майно, -

В С Т А Н
О В И В :

Позивачкою подано до суду позов
до відповідачки про визнання заповіту
недійсним та визнання права власності
на спадкове майно. Вимоги мотивуються
тим, що заповіт, складений з порушенням
вимог щодо його форми та посвідчення, є
нікчемним. Право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців на
загальних підставах.

В судовому засіданні позивачка
та представник позивачки настоюють на
позовних вимогах про визнання
заповітного розпорядження (заповіту)
недійсним, так як заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

В судовому засіданні
відповідачка та представник
відповідачки позовні вимоги про
визнання заповітного розпорядження
(заповіту) недійсним та визнання права
власності на спадкове майно не
визнають, так як суд може визнати
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Право власності
на земельну ділянку переходить до
спадкоємців на загальних підставах.

В судовому засіданні
представники третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
- Димитровської сільської ради
пояснюють, що ОСОБА_7 була доступною для
спілкування, віддавала звіт своїм діям
і керувала ними. При посвідченні
заповітного розпорядження, службовою
особою сільської ради було перевірено
дієздатність та правоздатність ОСОБА_7
Заповітне розпорядження було
посвідчено відповідно до вимог
цивільного законодавства.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_7
страждала на психічну хворобу, не
віддавала звіт своїм діям, не могла
ними керувати, а отже її волевиявлення
при складанні заповіту від 25 травня 2011
року не відповідало її волі.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_7
страждала на психічну хворобу, не
віддавала звіт своїм діям, не могла
ними керувати, а отже її волевиявлення
при складанні заповіту від 25 травня 2011
року не відповідало її волі.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що
приблизно з травня 2011 року у жилому
будинку ОСОБА_3, постійно проживала її
матір ОСОБА_7, яка страждала на психічну
хворобу. ОСОБА_7 була доступною для
спілкування, віддавала звіт своїм діям
і керувала ними.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що
приблизно з квітня 2011 року у її жилому
будинку тимчасово проживала ОСОБА_3
ОСОБА_7 була доступною для спілкування,
віддавала звіт своїм діям і керувала
ними.

Заслухавши сторони, представників
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, свідків, ознайомившись
з матеріалами справи, суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

За заповітом від 04 травня 2011 року,
посвідченого службовою особою
Димитровської сільської ради, ОСОБА_7
вчинила заповітне розпорядження дочці
ОСОБА_1 на усі права та обов'язки, які
належать на момент складення заповіту
та на все майно, де б воно не було і з
чого складалось, на все, що буде
належати на день смерті.

За заповітом від 25 травня 2011 року,
посвідченого службовою особою
Димитровської сільської ради, ОСОБА_7
вчинила заповітне розпорядження дочці
ОСОБА_3 на усі права та обов'язки, які
належать на момент складення заповіту
та на все майно, де б воно не було і з
чого складалось, на все, що буде
належати на день смерті.

У журналі для реєстрації заповітів по
Димитровській сільській раді
зазначено: за №8, 04 травня 2011 року,
ОСОБА_7, паспорт громадянина України
НОМЕР_1, виданий Красногвардійським РВ
МУМВС України в Дніпропетровській
області 20 липня 2011 року, посвідчено
заповіт; за №12, 25 травня 2011 року,
ОСОБА_7, відсутні паспортні дані,
посвідчено заповіт.

Згідно свідоцтва про смерть (актовий
запис про смерть) ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Частинами 1,2,3,4,5 ст.203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Частина 1 ст.215 ЦК України
передбачає, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.225 ЦК України
встановлено, що правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Частинами 1, 2 ст.1257 ЦК України
передбачено, що заповіт, складений
особою, яка не мала на це права, а також
заповіт, складений з порушенням вимог
щодо його форми та посвідчення, є
нікчемним. За позовом заінтересованої
особи суд визнає заповіт недійсним,
якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

Пунктом 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року №9 встановлено, що
правила статті 225 ЦК поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК. При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

Абзацом 2 п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року №7 встановлено, що
за позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу (стаття
145 ЦПК).

Згідно висновку судово-психіатричної
експертизи за №250 від 13 травня 2014 року,
ОСОБА_7 на момент складання та
посвідчення заповітного розпорядження
(заповіту), а саме підписання заповіту
від 25 травня 2011 року, ознак психічного
захворювання не встановлено, могла
усвідомлювати значення своїх дій та
розумно керувати ними.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_7 на момент складання та
посвідчення заповітного розпорядження
(заповіту), а саме підписання заповіту
від 25 травня 2011 року не перебувала в
стані психічного захворювання, могла
усвідомлювати значення своїх дій та
розумно керувати ними. Тобто, заповіт
від 25 травня 2011 року ОСОБА_7 не був
складений під впливом фізичного або
психічного насильства, або через
стійкий розлад її здоров'я, або вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Системний
аналіз норм Цивільного Кодексу
свідчить, що відповідно до ст.1257 цього
Кодексу виключно зазначені підстави
зумовлюють те, що волевиявлення
заповідача не було вільним та не
відповідало його внутрішній волі. При
встановлених обставинах, зміст ст.203 ЦК
України не поширюється на односторонні
правочини, яким є заповіт, а отже
позовні вимоги в частині про визнання
заповітного розпорядження (заповіту)
недійсним з підстав, що заповіт
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення є нікчемним
задоволенню не підлягають, як
необгрунтовані.

Згідно ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав і
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця) до інших осіб (
спадкоємців).

При встановлених обставинах, коли
спадкуванням є перехід прав і
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця) до інших осіб (
спадкоємців), а відповідно до заповіту
від 25 травня 2011 року спадкоємцем на
спадкове майно - на земельну ділянку є
ОСОБА_3, позовні вимоги в частині
визнання права власності на спадкове
майно задоволенню не підлягають, як
необґрунтовані.

Судові витрати по справі присудженню з
відповідачки на користь позивачки не
підлягають відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК
України, так як у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Керуючись ст. ст. 213, 215 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах відмовити.

В позовних вимогах ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Димитровська сільська рада про
визнання заповітного розпорядження
(заповіту) недійсним та визнання права
власності на спадкове майно -
відмовити.

Судові витрати по справі
присудженню з відповідачки на користь
позивачки не підлягають відповідно до
ч.1 ст. 88 ЦПК України, так як у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного
суду Кіровоградської області через
Устинівський районний суд на протязі
десяти днів з дня проголошення, а для
ОСОБА_1, з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Устинівського

районного суду:
І. А. Годованець