Справа № 344/1614/14-ц
Провадження № 2/344/1894/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
Шамотайло О.В.

секретаря
Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк»
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
договором №IFІWR010513076 від 26.08.2004р. в сумі
20226,75 грн. та понесених судових витрат
по справі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подавши до суду
заяву, за змістом якої, заявлені вимоги
підтримав з мотивів, викладених в
позовній заяві, просив розглядати
даний спір у відсутності представника
та не заперечив проти прийняття
заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоч про час і місце судового
розгляду повідомлявся у встановленому
порядку, натомість подав суду заяву про
застосування строків позовної
давності на підставі чого просив суд
відмовити задоволенні позову, а тому,
виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України,
та того, що відповідач про причини
неявки суд не повідомив, а позивач
подав достатньо матеріалів, які
свідчать про взаємовідносини сторін,
суд вважає за можливе розглянути
справу у відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини справи,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з договору
застави рухомого майна №IFІWR010513076 від
19.07.2004р. (а.с.5-6) вбачається, що за
договором від 19.07.2004р. №IFІWR010513076 від
19.07.2004р. ПриватБанк надало ОСОБА_1
кредит у сумі 9800,0 грн. на цілі : купівля
ТНС у строк до 19.07.2007р. включно.

Проте, свої зобов'язання за кредитним
договором відповідач належним чином не
виконував, та станом на 24.01.2014 року
заборгованість відповідача становить
20226,75 грн., а саме : 2620,98 грн.
заборгованості за кредитом; 7714,59 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом; 9891,18грн. - пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором. Зазначена
обставина нічим не спростована.

Відповідно до вказаного договору та
акту прийому-передачі б/н від 19.07.2004р.,
копія якого наявна в матеріалах справи,
об'єктом кредитування є придбання
ноутбука, а отже вбачається, що кредит є
споживчим (а.с.7).

Відповідно до положень пунктів 22, 23
статті 1 Закону України "Про захист прав
споживачів" споживачем вважається
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника. Споживчий кредит - це кошти,
що надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

Згідно п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року « Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
визначено, що при застосуванні
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України"Про захист прав
споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

При вирішення вказаної справи, слід
також прийняти до уваги те, що
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про захист прав споживачів»
крім інших випадків порушень прав
споживачів, які можуть бути
встановлені та доведені виходячи з
відповідних положень законодавства у
сфері захисту прав споживачів,
вважається, що для цілей застосування
цього Закону та пов'язаного з ним
законодавства про захист прав
споживачів права споживача вважаються
в будь-якому разі порушеними, якщо:
порушується принцип рівності сторін
договору, учасником якого є споживач.

Зі змісту договору №IFІWR010513076 від
19.07.2004р. не вбачається, що термін його
позовної давності складає понад 3 роки,
а інші докази щодо цих обставин у
матеріалах справи відсутні.

А тому до даного договору слід
застосовувати загальні строки
позовної давності.

Оскільки кінцевий термін повернення
кредиту визначений датою - 19.07.2007р., то
початок перебігу строку позовної
давності рахується з 19.07.2007р. і на час
звернення до суду 04.02.2014р. - строк
позовної давності сплинув.

При цьому доцільно вказати правову
позицію Верховного Суду України у
справі № 6-116 цс 13, якою висловлено
правовий висновок про те, що
«Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

У разі встановлення у договорі різних
видів цивільно-правової
відповідальності за різні порушення
його умов, одночасне застосування
таких заходів відповідальності не
свідчить про недотримання положень,
закріплених у ст. 61 Конституції України
щодо заборони подвійної
цивільно-правової відповідальності за
одне і те саме порушення.»

Згідно із ст. 267 ЦК України сплив строку
позовної давності є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог,
доказів про поважність причини
пропуску строку позовної давності суду
не надано, а тому суд відмовляє в
задоволені позовних вимог.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. 124 Конституції України, ст. 256, 257, 261,
267 ЦК України, Закону України «Про
захист прав споживачів», Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012
року « Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», керуючись ст.ст. 88, 212-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
О.В.Шамотайло