Справа № 735/272/14 Провадження №
22-ц/795/1167/2014 Головуючий у I інстанції
-Грушко О. П. Доповідач - Горобець Т.
В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В. ,

суддів Бечка Є.М.,
Хромець Н.С.

при секретарі - Рудик
І.І. .

за участі прокурора
Сидоренко Ю.К., позивачки ОСОБА_1, її
представника - адвоката Кінебаса О.М.,
представника органу опіки та
піклування Субботіної Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Коропського районного суду
Чернігівської області від 17 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про позбавлення батьківських
прав,

в с т а н о в
и в :

В апеляційній скарзі на рішення
Коропського районного суду
Чернігівської області від 17 квітня 2014
року, яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення
батьківських прав відмовлено, ОСОБА_1
просить оскаржуване рішення скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову.

Позивачка рішення вважає таким, що
ухвалене при неповному з"ясуванні
обставин справи, з порушенням ст. 164 СК
України та без врахування роз"яснень
пункту 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України №3 від 30 березня 2007 року
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і позбавлення
батьківських прав". Вважає, що факт
ухилення відповідача впродовж п»яти
років від участі у вихованні дитини,
зокрема, від спілкування з нею та від
надання матеріальної допомоги на її
утримання знайшов своє підтвердження
у судовому засіданні, але суд не дав
належної оцінки доказам, якими цей
факт підтверджено.

Апелянт вважає необґрунтованим
висновок суду про існування поважних
причин, з яких відповідач не міг
приймати участь у вихованні дитини,
оскільки, перебування його під
слідством та судом, на яке послався суд,
не було безперервним, проте судом не
було встановлено навіть тривалість
перебування відповідача в слідчому
ізоляторі та місцях позбавлення волі.

Не заслуговували на увагу суду, на
думку апелянта, і квитанції
перерахування коштів на дитину,
наданих відповідачем, оскільки у них
зазначено факт перерахування певних
сум від імені відповідача, але такі
докази не дають інформації про
отримання адресатом цих сум, крім того,
вони не свідчать про відсутність у
ОСОБА_4 заборгованості по аліментах на
дитину.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_4 вказує, що він не мав і
не має умислу ухилятись від
спілкування з дитиною, не ухилявся від
виконання своїх батьківських
обов"язків, проте, мало приділяв уваги
дитині у зв"язку з тим, що перебував з
2007 по 2012 рік під слідством та судом,
значний період був під вартою та на
підписці про невиїзд, а звільнений з
під варти лише ухвалою Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ 31.07.2012 року, але і на даний час
обмежений у вільному пересуванні поза
межами місця свого постійного
проживання.

Також зазначає, що його спілкуванню з
дитиною перешкоджає сама позивачка.

Прокуратура Коропського району та
Служба у справах дітей Коропської
районної держадміністрації
апеляційну скаргу вважають
необґрунтованою та надали суду
письмові заперечення проти
задоволення апеляційної скарги.

У судовому засідання ОСОБА_1 та її
представник апеляційну скаргу
підтримали, пославшись на обставини,
викладені у позові та скарзі. Крім того,
позивачка зазначила, що спроба
позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав
у неї вже була у 2010 році, проте, вона
заяву залишила без розгляду. На даний
час його поведінка шкодить інтересам
дитини, тому і звертається до суду з
даним позовом.

Представник органу опіки та
піклування апеляційну скаргу
підтримала, вважає, що ОСОБА_4 умисно
ухиляється від участі у вихованні
своєї дитини, оскільки незалежно від
того, що перебував під слідством та
судом, мав змогу, при бажанні,
опікуватись власною дитино, яку не
бачив понад п»ять років.

Прокурор апеляційну скаргу вважає
такою, що задоволенню не підлягає,
надавши апеляційному суду офіційну
інформацію про період перебування
ОСОБА_4 в ізоляції від суспільства під
час розслідування кримінальної справи
та після засудження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у судовому
засіданні, дослідивши матеріали справи
та додатково надані документи
прокурором, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, проаналізувавши досліджені
докази та відмовляючи у позові, виходив
з того, що підстав, передбачених п.2 ч.1
ст.164 СК України позивачем не доведено,
оскільки відповідачем спростовано
доводи позивача про умисне ухилення
батька від участі у вихованні дитини.
З ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 липня 2012 року,
наданої відповідачем суду, вбачається,
що ОСОБА_4 знаходився у місцях
позбавлення волі і звільнений з-під
варти зазначеним судовим рішенням. З
цієї ж ухвали вбачається, що під
слідством та судом ОСОБА_5 перебував з
2007 року. Крім того, судом враховано, що
ОСОБА_4 періодично в період з 2009 по 2012
рік ним здійснював виплати на
утримання дитини, перераховуючи суми
від 55,00 до 400,00 грн. Сам факт наявності у
відповідача судимості суд не визнав
підставою для позбавлення його
батьківських прав відносно своєї
неповнолітньої дитини.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд , оскільки він ґрунтується на
наявних у справі доказах та відповідає
вимогам закону, яким регулюються
спірні правовідносини.

Відповідно до п.п. 15,16,18 постанови
Пленуму Верховного Суду України" №3 від
30 березня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і
позбавлення батьківських прав" ,...
позбавлення батьківських прав, що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов"язків, а тому,
питання про його застосування слід
вирішувати лише після повного,
всебічного, об"єктивного з"ясування
усіх обставин справи. „Ухилення
батьків від виконання своїх обов"язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини,
її навчання, підготовку до
самостійного життя, зокрема: не
забезпечують необхідного харчування,
медичного догляду, лікування дитини, що
негативно впливає на її фізичний
розвиток, як складову виховання; не
спілкуються з дитиною, в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей ; не сприяють
засвоєнню дитиною загальновизнаних
норм моралі; не виявляють інтересу до
її внутрішнього світу, не створюють
умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так
і у їх сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними виконання
своїх батьківських обов"язків".

Проте, з наявних у справі доказів та
довідок, наданих прокурором для
всебічного повного та об"активного
з"ясування обставин справи, вбачається,
що ОСОБА_4 з 2007 по серпень 2012 року
перебував під слідством та судом і
тривалий час з цього періоду
знаходився в місцях ізоляції від
суспільства (в СІЗО та місцях
позбавлення волі), звільнений з під
варти лише 31.07.2012 року на підставі
Ухвали Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.( а.с.64). На даний час
згідно з судовим рішенням також
обмежений у вільному пересуванні поза
межами населеного пункту за місцем
проживання ( Коропський район).

Встановлено, що в період з 2009р. по 2012р.
ОСОБА_4 перераховував на ім »я
позивачки в інтересах дитини кошти у
розмірі від 50,00 до 400,00 грн - ( а.с.32-37),
отримання яких позивачка не заперечує,
про що вона пояснила апеляційному суду.

Сам факт мотивованого заперечення
відповідача на позов, надання ним
доказів на спростування факту умисного
ухилення від виконання своїх
батьківських обо"язків, а також
заперечень на апеляційну скаргу, також,
на думку апеляційного суду, можуть
свідчити про бажання батька
підтримувати з дитиною стосунки та
виконувати свої батьківські обов"язки.

Пояснення у апеляційному суді ОСОБА_1,
її представника та представника
органу опіки та піклування про
ухилення відповідача від участі у
вихованні дитини без поважних причин,
та про те, що така поведінка
відповідача перешкоджає реалізації
дитиною своїх спортивних здібностей,
оскільки за певних обставин, потрібен
офіційний дозвіл обох батьків, зокрема,
для медобстеження, участь у змаганнях і
т.п., а відповідач ухиляється від їх
надання, не підтверджено належними
доказами. Отже, доказів наявності
підстав, передбачених ч.1 п.2 ст. 164 СК
України для позбавлення батьківських
прав матеріали справи не містять, про
неможливість їх надання з поважних
причин та клопотання про їх
витребування у суді першої чи
апеляційної інстанції, стороною
позивача не заявлено.

Виходячи з встановленого, та
враховуючи роз"яснення пункту 18
вищенаведеної постанови Верховного
Суду України, проте, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на батьків, які неналежним чином
виконують свої батьківські обов»язки,
апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції у обсязі, необхідному для
вирішення спору встановив всі
обставини справи, дав належну оцінку
доказам сторін, вірно визначив
характер спірних правовідносин , закон,
яким регулюються спірні
правовідносини та ухвалив законне і
обґрунтоване рішення.

Посилання апелянта на неповноту
з»ясування обставин справи та
помилковість висновків суду щодо
встановлених обставин, спростовуються
наведеними вище доказами, наявними у
справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу а рішення суду першої інстанції
залишає без змін, якщо дійде висновку,
що воно ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коропського районного суду
Чернігівської області від 17 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:Судді: