АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/5487/2014
Головуючий у 1 інстанції: Голік Н.О.
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Кулікової С.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві в залі
суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на заочне рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 01 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» про визнання правочину
недійсним та застосування наслідків
недійсності правочину,-

УСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ПрАТ «АІСЕ Україна»
про визнання недійсним договору від 26
грудня 2005 року та стягнення 23530 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26
грудня 2005 року між ним та відповідачем
укладено Угоду №115713, згідно якої
позивач став учасником системи послуг
у групах, з метою придбання автомобіля
вартістю 53025 грн.

На виконання умов Угоди протягом з 26
грудня 2005 року по 23 лютого 2007 року
позивачем сплачено відповідачу 23530,08
грн., проте відповідач підвищив
вартість автомобіля, у зв»язку із чим
позивач прийняв рішення про розірвання
договору, наслідком чого відповідно до
умов Угоди повинно було бути
повернення сплачених коштів, та
направив відповідачу відповідну заяву.
У відповідь на заяву відповідач
повідомив, що кошти будуть повернуті не
пізніше 47 місяців або раніше, що буде
залежати від графіку платежів
учасників групи, до якої він належить.

З посиланням на вимоги ст.598 ЦК України
вказує на те, що зобов»язання між ним і
відповідачем припинені та відповідно
до ст.12 Угоди відповідач зобов»язаний
повернути раніше сплачені кошти.
Одночасно, як на підставу для стягнення
з відповідача платежів, посилається на
ч.1 ст.216 ЦК України.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 01 листопада
2013 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що не
погоджується з висновками суду щодо
відсутності підстав щодо визнання
недійсним правочину, оскільки укладена
Угода є недійсною, зокрема, в силу
положень ст.ст. 18 і 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» та Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» .

Посилається на порушення норм
процесуального права, яким зазначив, що
у порушення ч.4 ст.10 ЦПК України суд
першої інстанції не сприяв повному і
всебічному розгляду справи,
провадження у справі відкрито з
недотриманням передбачених ч.4 ст.122 ЦПК
України строків та йому не направлено
копії ухвали про відкриття провадження
у справі, справу розглянуто у строки
понад встановлені ст.157 ЦПК України.

В судове засідання сторони не
з»явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені судом
належним чином.

Колегія суддів ухвалила слухати справу
за відсутності нез»явившихся осіб на
підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого по справі рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що
26 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ (ПрАТ)
«АІСЕ Україна» укладено Угоду №115713,
невід»ємною частиною якої є Додаток №1
(анкета учасника) та Додаток №2 (Правила
діяльності АВТОПЛАНу).

Згідно із умовами Угоди та додатків до
неї відповідач зобов»язався надати
позивачу послуги з придбання товару
(автомобілю) у групах, шляхом
акумулювання їхніх внесків та їх
адміністрування.

Також судом першої інстанції
установлено, що укладена Угода була
розірвана у відповідності до її умов за
ініціативою позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині щодо недійсності Угоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
відсутні підстави для визнання угоди
недійсною із визначених позивачем
підстав. Відмовляючи в задоволенні
вимог в частині стягнення коштів, суд
першої інстанції виходив із того, що
вказана вимога є похідною від вимоги
щодо визнання угоди недійсною.

Як убачається із змісту позовної заяви,
обираючи спосіб захисту своїх прав, які
позивач уважає порушеними
відповідачем, позивач зазначив про
припинення зобов»язання унаслідок
розірвання Угоди, що прийнято
відповідачем, та обов»язок останнього
у зв»язку із цим повернути здійснені
позивачем платежі.

Як на одну з підстав повернення коштів
позивач посилається на ч.1 ст.216 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Підстави, за яких правочин може бути
визнано недійсним, встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України (ст.215
ЦК України). Так, відповідно до
зазначених норм: 1. Зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. 2. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. 3. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. 5.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. 6. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Недійсний правочин зберігає свою
чинність доти, доки одна із сторін, або
інша заінтересована особа, не оспорить
його у судовому порядку.

При кваліфікації укладеного правочину
як недійсного, особа, яка про це
заявляє, повинна вказати на підстави
недійсності правочину, які оцінюються
судом, наслідком чого є рішення суду
про вирішення спору.

Проте, в доводах позовної заяви позивач
не зазначає в чому саме містяться
ознаки недійсності правочину та вимоги
яких законів не були дотриманні при
його вчиненні.

Ураховуючи, що підставою позову
уважаються фактичні обставини,
наведені позивачем, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відому в задоволенні позову. Рішення
суду в цій частині ґрунтується на
доказах, що містяться в матеріалах
справи та доводах позивача у позовній
заяві, яким надана обґрунтована оцінка,
зокрема, щодо загальних умов чинності
правочинів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається правами щодо предмета
позову на власний розсуд.

Відтак, доводи апеляційної
скарги з посиланням на норми Закону
України «Про захист прав споживачів»
та Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» є безпідставними,
відхиляються колегією суддів, оскільки
із таких підстав позов заявлено не
було, що не є перешкодою для звернення
до суду із відповідними позовними
вимогами з інших підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом правил ст.10 ЦПК України
відхиляються колегією суддів, оскільки
з матеріалів справи убачається участь
представника позивача ОСОБА_3 в
цивільному процесі, якому
роз»яснювались процесуальні права та
обов»язки. Окрім того, позивачем в
подальшому направлена заява про
розгляд справи за відсутності позивача
та його представника, а також згода на
ухвалення заочного рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для стягнення
коштів в сумі 23530 грн. в порядку
застосування наслідків недійсності
правочину.

Окрім того, в разі розірвання
Угоди, укладеної між сторонами, сторони
домовились про застосування порядку та
строків повернення сплачених
позивачем коштів.

Так, відповідно до ст.12 Угоди ця
Угода може бути розірвана достроково
за ініціативою однієї із сторін, але
згідно з умовами, викладеними у
правилах діяльності АВТОПЛАНу. При
достроковому розірванні Угоди сторони
зобов»язані виконати взаємні
розрахунки, відповідно до умов,
викладених у Правилах діяльності
АВТОПЛАНу, зокрема у ст.2 п.2.2 та ст.14.

Як убачається з п.2.2 ст.2 Правил
діяльності АВТОПЛАНу (Додаток №2), в ній
врегульовано питання розірвання Угоди
протягом 7 днів з дня її підписання, у
зв»язку із чим вказана умова не
підлягає застосуванню при регулюванні
відносин сторін на більш пізньому
етапі дії Угоди.

Як убачається з даних листів
відповідача від 16 грудня 2008 року та від
26 січня 2009 року, на адресу позивача,
Угоду розірвано на підставі заяви
позивача від 17 листопада 2008 року згідно
із ст.12 Угоди та п.п. 14.1, 14.2 ст.14 Правил
діяльності АВТОПЛАНу.

Відповідно до п.14.1 ст.14 Правил
діяльності АВТОПЛАНу тільки той
учасник системи, яки ще не отримав
автомобіль, має право у будь-який
момент розірвати Угоду без пояснення
причин. Учасник повинен повідомити
Фірму про своє рішення у письмовій
формі.

Відповідно до п.14.2 ст.14 Правил
діяльності АВТОПЛАНу враховуючи те, що
сплачені кожним учасником системи
чисті внески були використані для
оплати автомобілів, які були передані
відповідним учасникам, Фірма може
здійснити повернення сплачених чистих
внесків учаснику, що розірвав Угоду,
тільки по закінченні Графіка внесків
групи, до якої він належав. У цьому
випадку фірма здійснює повернення
тільки чистих внесків, сплачених
учасником, що розірвав Угоду, у
відповідності до ціни автомобіля, що
діяла в останньому місяці існування
відповідної групи, за такою процедурою:
а) для розрахунку суми, що підлягає
поверненню учаснику системи, кількість
сплачених учасником системи внесків
помножується на розмір чистого внеску,
що діяв в останньому місяці існування
відповідної групи; з суми, отриманої в
результаті описаного вище розрахунку,
утримується у вигляді штрафу 2 цілих
чистих внески.

Тобто, сторони, виходячи правил свободи
договору та його умов (ст.6 ЦК України),
домовились про порядок, строки та
дотримання певних формул розрахунку
суми, що підлягатиме поверненню
унаслідок розірвання угоди.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не
убачає підстав для стягнення із
відповідача сплачених позивачем
коштів унаслідок розірвання Угоди з
міркувань, викладених у позовній заяві.

Порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
установлено.

Посилання апеляційної скарги на те, що
було допущено неповне з»ясування
обставин , що мають значення для справи,
не ґрунтуються на нормах діючого
законодавства та матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 01 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

С.В. Кулікова