Провадження № 22-ц/779/1201/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Матківського Р.Й., Шалаути Г.І.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ПАТ "Прикарпаттяобленерго"
про захист права на інформацію за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
04 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 04 квітня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ
"Прикарпаттяобленерго" про захист
права на інформацію у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
при неналежному дослідженні судом
доказів по справі та невідповідності
висновків суду обставинам справи. У
зв'язку з цим, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
08.02.2012 року він звернувся із заявою до
ПАТ "Прикарпаттяобленерго" про надання
копій колективних договорів: №134 від
02.08.2000 року, №43 від 27.03.2002 року та №38 від
01.04.2003 року, які діяли у ПАТ
"Прикарпаттяобленерго" у 2000-2004 роках.
Листом №054/1271 від 01.03.2012 року відповідач
повідомив його, що за умови конкретного
формулювання питання щодо порушення
прав та інтересів, питання про
можливість надання копій витребуваних
документів буде розглянуто додатково.
19.03.2012 року ним було надіслано
додатковий лист, в якому сформульовано
питання щодо порушення його прав та
законних інтересів, пов'язаних із не
ознайомленням зі змістом колективних
договорів. Однак, листом №054/2145 від
10.04.2012 року, відповідач відмовив йому у
наданні копій колективних договорів,
мотивуючи свою відмову тим, що заявник
мав право і можливість вільного
одержання, використання, зберігання
інформації з колективних договорів,
необхідної для реалізації своїх прав,
свобод та законних інтересів.

Враховуючи такі обставини справи, є
помилковим висновок суду щодо
визначення початку перебігу строку
позовної давності. Оскільки він просив
визнати незаконним рішення
відповідача, викладене у листі №054/2145
від 10.04.2012 року про відмову у наданні
копії колективного договору №38 від
01.04.2003 року, то саме з 10.04.2012 року
розпочався перебіг строку позовної
давності. Позовна вимога про
зобов'язання надати копію колективного
договору є похідною від вимоги про
визнання незаконним рішення про
відмову у наданні йому копії
колективного договору.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції не
відповідає цим вимогам процесуального
права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що не зважаючи на звільнення із
займаної посади позивач мав право на
отримання копій колективних договорів,
пов'язаних виключно з трудовими
відносинами працівника та
адміністрації підприємства, проте в
межах строку передбаченого на такі
вимоги. На думку суду, позивач
пропустив загальний строк позовної
давності, а тому за наявності заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності, є підстави для
відмови у задоволенні позову саме з цих
підстав.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 працював у ПАТ
"Прикарпаттяобленерго" з 16.08.2000 року по
02.01.2001 року на посаді юрисконсульта
Коломийського МРЕМ, а з 03.12.2001 року по
08.06.2004 року на посаді юрисконсульта
юридичного відділу та звільнився за
власним бажанням.

Позивач 08.02.2012 року звернувся із заявою
до ПАТ "Прикарпаттяобленерго" про
надання копій трьох колективних
договорів, діючих в період з 2000 року по
2004 рік, однак листом від 01.03.2012 року
відповідач вказав, що в наказах про
прийняття на роботу від 15.08.2000 року та
03.12.2001 року вказано, що ОСОБА_2
ознайомлений з умовами праці та
колективного договору під розписку. В
листі також зазначено, що колективні
договори є локальними правовими
актами, призначеними для внутрішнього
користування, діють у межах трудових
відносин, а заявник не перебуває в
таких трудових відносинах на час
запиту та витребування копій
колективних договорів. При цьому, ПАТ
"Прикарпаттяобленерго" повідомило про
можливість надання таких документів
при формулюванні конкретного питання
щодо порушення прав заявника.

19 березня 2012 року ОСОБА_2 надіслав
додатковий лист, в якому сформулював
питання щодо порушення його прав та
законних інтересів, пов'язаних із не
ознайомленням зі змістом колективних
договорів та повторно просив надати
копії відповідних документів. Листом
№054/2145 від 10.04.2012 року відповідач
відмовив ОСОБА_2 у наданні копій
колективних договорів, мотивуючи свою
відмову тим, що заявник мав право і
можливість вільного одержання,
використання, зберігання інформації з
колективних договорів, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод та
законних інтересів.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа, довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

На думку колегії суддів, про порушення
свого права на отримання копій
колективних договорів ОСОБА_2 дізнався
після 10.04.2012 року, коли отримав
відповідь ПАТ "Прикарпаттяобленерго"
щодо остаточної відмови в отриманні
копії необхідних йому документів. В той
час, як суд першої інстанції, вказуючи
на пропуск позивачем загального строку
позовної давності, не зазначив з якої
дати на його думку слід обраховувати
даний строк та з якою подією взагалі
пов'язаний початок перебігу такого
строку. А тому, висновок суду стосовно
пропуску позивачем строку позовної
давності є необгрунтованим та таким, що
не відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає неправомірними
дії відповідача, що виразилися у
відмові надати копії колективних
договорів, з таких підстав.

Статтею 34 Конституції України
встановлено, що кожен має право вільно
збирати, зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ "Про
інформацію", основними принципами
інформаційних відносин є:
гарантованість права на інформацію;
відкритість, доступність інформації,
свобода обміну інформацією;
достовірність і повнота інформації;
свобода вираження поглядів і
переконань; правомірність одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації; захищеність особи
від втручання в особисте та сімейне
життя.

Одними з основних напрямків державної
інформаційної політики є: забезпечення
доступу кожного до інформації;
забезпечення рівних можливостей щодо
створення, збирання, одержання,
зберігання, використання, поширення,
охорони, захисту інформації (ч. 1 ст.3 ЗУ
"Про інформацію").

Згідно із ст.5 Закону України "Про
інформацію", кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для реалізації
своїх прав, свобод і законних
інтересів. Реалізація права на
інформацію не повинна порушувати
громадські, політичні, економічні,
соціальні, духовні, екологічні та інші
права, свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Відповідно до ст.20, ч.1 ст.21 Закону
України "Про інформацію", за порядком
доступу інформація поділяється на
відкриту інформацію та інформацію з
обмеженим доступом. Будь-яка
інформація є відкритою, крім тієї, що
віднесена законом до інформації з
обмеженим доступом. Інформація з
обмеженим доступом є конфіденційна,
таємна та службова інформація.

Стаття 9 ЗУ "Про доступ до публічної
інформації" відносить до службової
інформації інформацію: 1) що міститься в
документах суб'єктів владних
повноважень, які становлять
внутрівідомчу службову
кореспонденцію, доповідні записки,
рекомендації, якщо вони пов'язані з
розробкою напрямку діяльності
установи або здійсненням контрольних,
наглядових функцій органами державної
влади, процесом прийняття рішень і
передують публічному обговоренню
та/або прийняттю рішень; 2) зібрану в
процесі оперативно-розшукової,
контррозвідувальної діяльності, у
сфері оборони країни, яку не віднесено
до державної таємниці. Документам, що
містять інформацію, яка становить
службову інформацію, присвоюється гриф
"для службового користування".

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про колективні
договори і угоди", колективний договір,
угода укладаються на основі чинного
законодавства, прийнятих сторонами
зобов'язань з метою регулювання
виробничих, трудових і
соціально-економічних відносин і
узгодження інтересів трудящих,
власників або уповноважених ними
органів.

Згідно до ст.2 цього ж Закону,
колективний договір укладається на
підприємствах, установах, організаціях
незалежно від форм власності.

Згідно із ст.3 "Про колективні договори
і угоди", колективний договір
укладається між власником або
уповноваженим ним органом з однієї
сторони і однією або кількома
профспілками чи іншими уповноваженими
на представництво трудовим колективом
органами, а у разі відсутності таких
органів - представниками трудящих,
обраними і уповноваженими трудовим
колективом.

Відповідно до ст.9 "Про колективні
договори і угоди", положення
колективного договору поширюються на
всіх працівників, підприємств
незалежно від того, чи є вони членами
профспілки, і є обов'язковими як для
власника так і для працівника
підприємства. Усі працюючі, а також
щойно прийняті на підприємство
працівники повинні бути ознайомлені з
колективним договором власником або
уповноваженим ним органом.

Ці ж самі положення прописані і в главі
2 Кодексу законів про працю України
(статті 10-20).

Відмовляючи у наданні позивачу копій
потрібних йому колективних договорів,
відповідач вказав, що дана інформація
має службовий характер, проте такі дії
являються незаконними.

Аналіз ЗУ "Про колективні договори і
угоди" та відповідних статей КЗпП
України дає підстави стверджувати, що
колективні договори не є публічною
інформацією та службовою інформацією в
розумінні ЗУ "Про доступ до публічної
інформації" ( ст. 1,6,9), а тому підстав
визнавати договори службовою
інформацією у відповідача не було, як і
не було підстав відмовляти у наданні
копій цих документів.

Інформацію про колективні договори
слід вважати загальнодоступною з
огляду на суб'єктів (сторони) договору,
їх реєстрацію в місцевих органах
виконавчої влади та зобов'язання
власника ознайомити з колективним
договором всіх працівників.

ОСОБА_2, як бувший член трудового
колективу ПАТ "Прикарпаттяобленерго",
на якого розповсюджувалася дія
колективних договорів, мав право на
ознайомлення зі змістом колективного
договору №38 від 01.04.2003 року та
одержання його копій. Доказів того, що
ОСОБА_2 отримував копію такого
договору, представником відповідача не
надано.

Твердження представника відповідача
про те, що позивач, як юрисконсульт, мав
можливість ознайомитись з
колективними договорами та те, що такі
договори обговорювались на зборах
працівників колективу, не заслуговують
на увагу, оскільки згідно ч.4 ст.60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, а доводи
представника ПАТ
"Прикарпаттяобленерго" мають
гіпотетичний характер та достеменно не
дають можливості встановити факт
ознайомлення позивача з спірними
договорами. Крім того, на думку колегії
суддів, навіть за умови того, що ОСОБА_2
був ознайомлений зі змістом договорів,
це не позбавляє його права на отримання
їх копій.

Завданням колективного договору є
визначення та забезпечення прав,
інтересів та обов'язків, як роботодавця
так і всіх працівників кого він
стосується, що свідчить про можливість
таких осіб знайомитись з їх змістом за
власними потребами без будь-яких
обмежень.

Враховуючи все вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 04 квітня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ПАТ
"Прикарпаттяобленерго" про захист
права на інформацію задовольнити.

Визнати рішення ПАТ
"Прикарпаттяобленерго", викладене у
листі від 10.04.2012 року №054/2145 про відмову
у наданні ОСОБА_2 копії колективного
договору №38 від 01.04.2003 року -
незаконним.

Зобов'язати ПАТ "Прикарпаттяобленерго"
надати ОСОБА_2 належним чином
засвідчену копію колективного
договору №38 від 01.04.2003 року.

Стягнути з ПАТ "Прикарпаттяобленерго"
на користь ОСОБА_2 114 гривень 70 копійок
судового збору за пред'явлення позову
та 172 гривні 05 копійок за апеляційний
перегляд.

Рішення набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.І. Шалаута