Номер провадження: 22-ц/785/5216/14
Номер справи місцевого суду: 1523/1666/2012
Головуючий у першій інстанції Бошков
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М.,
Короткова В.Д.

з участю секретаря - Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи -
Виконавчий комітет Ренійської міської
ради Одеської області, Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області про
зобов'язання знести самочинно
збудоване нерухоме майно та вчинити
певні дії , за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Ренійського
районного суду Одеської області від 11
березня 2014 року,-

встановила:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом про зобов'язання знести
самочинно збудоване нерухоме майно і в
обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що вона є власником
житлового будинку садибного типу
АДРЕСА_1. Відповідачу ОСОБА_3 належить
сусідній будинок АДРЕСА_2. Будинок
позивача побудований по межі. Одна із
сторін її будинку виходить на сторону
сусіда, у якої немає відмостки. Будинок
руйнується та дає осідання, тому
позивач має намір укріпити даний бік
будинку, укріпити фундамент.

Проте відповідач скористався частиною
стіни її будинку ,побудував гараж
,встановив залізні ворота та тримає в
гаражі автомобіль.

16.03.2007 р. за таким же спором
постановлено рішення Ренійського
районного суду Одеської області,
згідно якого відповідача зобов'язано
знести самочинно збудований гараж , що
ним було зроблено, проте після цього
знову збудував гараж без дозволу
відповідної ради, Інспекції ДАБК у
Одеській області та затвердженої
проектної документації .

Позивач просила зобов'язати
відповідача ОСОБА_3 знести самочинно
побудований сарай літ. «Ж» ,який
використовується як гараж по АДРЕСА_2
та зобов'язати ОСОБА_3 засипати,
викопану на подвір'ї домоволодіння по
АДРЕСА_2, зливну яму.

Позивач, її представник, у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги у
повному обсязі, просили суд
задовольнити позов.

Відповідач, у судовому засіданні,
позовні вимоги не визнав, просив
відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особі, виконкому
Ренійської міської ради, Шум О.О., у
судовому засіданні вважав необхідним
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник третьої особи, інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області,
Грабовська С.В., у судовому засіданні
вважала ,що позов необґрунтований.

Рішенням Ренійського районного суду
Одеської області від 11.03.2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 знести самочинно
побудований сарай літ. «Ж», який
використовується як гараж по АДРЕСА_2.

Зобов'язано ОСОБА_3 засипати, викопану
на подвір'ї домоволодіння по АДРЕСА_2,
зливну яму.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати у сумі 227,01 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши докази у справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги з наступного.

Суд першої інстанції ,задовольняючи
позов виходив з того,що відповідачем
самочинно збудований сарай ,який ним
використовується як гараж ,що
відповідно до ст.. 376 ЦК України є
самочинним будівництвом ,що порушує
права позивачки. Зобов'язуючи
відповідача засипати зливну яму ,суд
першої інстанції не вмотивував своє
рішення.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна .

З матеріалів справи вбачається ,що
ОСОБА_2, є власником домоволодіння
АДРЕСА_1, згідно нотаріально
посвідченого договору дарування від
27.04.1977р. Позивачу виданий 19.04.2011р.
технічний паспорт, реєстровий № 32-4760-150,
на вищевказаний будинок (а.с.19-23).

ОСОБА_3, згідно договору дарування
серії ААМ № 934992 від 20.10.1998р., є власником
домоволодіння АДРЕСА_2, яке складається
із: одного житлового глинобитного дому
пл. 65,10 кв.м. корисної площі, із них 41,30
кв.м. житлової площі, на земельній
ділянці площею 440 кв.м. В договорі
вказано, що за заявою власника
відчужується житловий будинок літ. «А»,
вбиральня літ. «Б», майстерня літ. «В»,
сарай літ. «Г», сарай літ. «Ж», сарай літ.
«Е», огорожа № 2,3,4, споруда № 1, житловою
площею 41,30 кв.м. (а.с.8).

На час придбання будинку позивачем ,
сарай літ «Ж» був та позивач
заперечень з приводу розташування
сараю до спільної стіни будинку
позивача не висувала ,погоджувалася
та користувалася належним їй на праві
приватної власності домоволодінням
на власний розсуд.

Відповідно до технічного висновку про
стан домоволодіння АДРЕСА_2
,встановлено та не спростовано
позивачем , що на території
домоволодіння АДРЕСА_2 , будівель ,які
відсутні в технічному паспорті не має ,
що свідчить про те ,що самочинні
будівлі на території домоволодіння
відсутні. На території домоволодіння
АДРЕСА_2 наявні :

житловий будинок літ. «А», рік
збудування - 1931 ;

-вбиральня літ. «Б», рік збудування -1984;

-майстерня літ. «В», рік збудування 1997 ;

- сарай літ. «Г», рік збудування 1984;

- сарай літ. «Е», рік збудування 1987 ;

- сарай літ. «Ж», рік збудування 1924.

Сарай літ. «Ж» капітально відновлений
в наявних розмірах і використовується
в якості гаража. Відступлень від
даних технічного паспорту БТІ при
будуванні та розташуванню нерухомого
майна не виявлено (а.с.81-82).

Відповідно до акту перевірки
дотримання вимог законодавства у
сфері містобудівної діяльності
,будівельних норм,державних стандартів
і правил від 23.08.2012 року Інспекції
ДАБК в Одеській області , на території
домоволодіння відповідача ОСОБА_3
будь-яких будівельних робіт не
виконується, самочинно збудованих
об'єктів не виявлено.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на те ,що відновлення відповідачем
ОСОБА_3 сараю літ. «Ж» ,в існуючих
розмірах та в розмірах ,які зазначені в
технічному плані на домоволодіння не є
самочинним будівництвом та помилково
зобов'язав відповідача знести сарай
літ. «Ж», право власності на який
відповідач набув ще у 1998 році.

Суд першої інстанції вірно визначив
те, що в технічному паспорті
домоволодіння АДРЕСА_2 відсутній
гараж ,проте не звернув уваги на те,що
використання власником нерухомого
майна- сараю літ. «Ж» під гараж чи за
іншим способом не є підставою для
знесення цього нерухомого майна ,право
власності на яке відповідачем набуто
на правових підставах.

Колегія суддів звертає увагу ,що
позивач не позбавлена права звернення
до суду з позовом в порядку ст.391 ЦК
України у разі якщо вважає,що через
використання відповідачем сараю літ.
«Ж» в якості гаражу порушуються її
права на користування домоволодінням в
якому вона проживає.

Суд першої інстанції зобов'язуючи
відповідача засипати , викопану на
подвір'ї домоволодіння по АДРЕСА_2,
зливну яму ,всупереч до вимог ст. 214 ЦПК
України не вмотивував своє рішення , не
встановив всі обставини справи , не
конкретизував яку саме відповідач
повинен засипати зливну яму ,яким
чином у разі наявності ями вона
впливає на руйнування будинку ,не навів
посилання на такі докази та не звернув
уваги на те,що позивачем всупереч до
вимог ст. 60 ЦПК України не надані ,а
матеріали справи не містять докази
того,що відповідачем була вирита
зливна яма взагалі , докази того ,що
зливна яма впливає на руйнування
будинку та порушує права позивача .

За таких підстав , суд першої інстанції
помилково застосував до спірних
правовідносин вимоги ст. 376 ЦК України
та зобов'язав відповідача знести
сарай літ. «Ж» ,який належить
відповідачу на праві приватної
власності та помилково зобов'язав
відповідача засипати зливну яму.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_2 підлягають стягненню судовий
збір ,сплачений ОСОБА_3 при подачі
апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1
ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга
ОСОБА_3 підлягає задоволенню,а рішення
суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Ренійського районного суду
Одеської області від 11 березня 2014 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про зобов'язання знести
самочинно збудоване нерухоме майно та
вчинити певні дії , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати у розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.А. Калараш

В.М. Гончаренко

В.Д. Коротков