Головуючий суду 1 інстанції - Селинний
Доповідач - Коротких О.Г.
Провадження № 22ц/782/1823/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області в складі:

головуючого: Коротких О.Г.

суддів: Масенко Д.Є.,Орлова І.В.

при секретарі: Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду м. Луганська від 28.03.2014
року по цивільній справі за позовом ТОВ
«Луганське енергетичне об'єднання» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ
«Луганське енергетичне об'єднання» про
стягнення моральної шкоди, -

встановила:

У грудні 2013 року ТОВ «ЛЕО» звернулося
до суду з позовом, посилаючись на те, що
ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,
будучи споживачем електричної енергії,
яка надається підприємством позивача
(особовий рахунок НОМЕР_1), оплату її
постачання проводив не регулярно, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість за період з 01.04.2002 року
по 15.11.2013 року у розмірі 495,04 гривень.
Розрахунок заборгованості виконаний
на підставі знятих контрольних
показань лічильника електроенергії
споживача ОСОБА_2 Позивач зазначає, що
відповідачу неодноразово
спрямовувалися попередження та вимоги
про сплату заборгованості, останню
датовано 21.10.2013 року, однак у
добровільному порядку погашення
заборгованості не відбулося. ТОВ «ЛЕО»
зверталося до Жовтневого райсуду
м.Луганська з заявою про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості, що виникла. Ухвалою від
09.12.2013 року у видачі судового наказу
було відмовлено у зв'язку з наявністю
спору про право.

Посилаючись на положення ст.ст.526,527,625,714
ЦК України, ТОВ «ЛЕО» просить суд
ухвалити рішення, яким стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість за послуги
електропостачання у розмірі 495,04
гривень, а також відшкодувати судові
витрати.

22.01.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічним позовом, на обґрунтування
якого вказав, що звертаючись до суду з
позовом до нього, ТОВ «ЛЕО» порушує
його права споживача та демонструє
ознаки службового підроблення.
Фактично порушень договорів № 50-46-08-062
від 01.10.2002 року та від 26.12.2006 року, які
були укладені з ТОВ «ЛЕО», він не
допускав, оплату за спожиту
електроенергію провадив до 15 числа
кожного місяця, враховуючи показання
електролічильника, що знаходиться на
поверховому розподільному блоці
енергопостачання, тарифи, 50% пільги на
оплату електричної енергії та у строки,
передбачені договором. У квітні 2012 року
ним на прохання ЛДЕМ ТОВ «ЛЕО» було
надано інформацію для проведення
звірки відомостей, в результаті якої
порушень з його боку виявлено не було,
підтвердженням чого є акт звірки від
16.04.2012 року. У своєму зустрічному позові
ОСОБА_2 вказує, що ТОВ «ЛЕО» провадило
відключення його квартири від
електропостачання у період з 30.10.2012
року по 30.05.2013 року, не маючи для цього
жодних підстав, вимагаючи сплатити
заборгованість, якої фактично не
існувало. Своїми діями ТОВ «ЛЕО»
спричинило йому моральну шкоду, розмір
якої був розрахований відповідно до
методики, розробленої МДЮА
A.M.Ерделевського, та становить 175392 грн.
Посилаючись на положення ст. ст. 8,28, 55, 56,
68 Конституції України, ст. ст. 9,15,16, 23, 1166,
1167, 1172, 1177, 1193, 1208 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 6,
13, 14, 17 Конвенції про захист прав людини
та основоположних свобод, ОСОБА_2
просить суд:

1) визнати позов ТОВ «ЛЕО» від 19.12.2013
року відносно нього завідомо
необґрунтованим, оскільки:

-ТОВ «ЛЕО» не припиняє відносно
споживача протиправні, з наявністю
всіх ознак кримінальних дій, дії та
демонстративно не визнає, що вимоги ТОВ
«ЛЕО» до споживача про стягнення на
15.11.2013 року суми в 495,04 грн. є
необґрунтованими, всупереч тим фактам,
що споживач однозначно не порушує
вимоги Договору ТОВ «ЛЕО» № 50-46-08-062 від
26.12.2006 року та споживач не зобов'язаний
поза умовами пунктів 3.2.5 та 5.5.
вказаного Договору, ч. 1 ст. 903 ЦПК
України, пунктів З, 5, 19 - 27, 31, 42-46, 53 ППЕЕн
оплачувати за необґрунтованою вимогою
ТОВ «ЛЕО» спожиту електроенергію за
місяць понад 90 КВт за повним тарифом,
виходячи з того факту, що в договорі ТОВ
«ЛЕО» №?50-46-08-062 від 26.12.2006 року у рядку
пільгова норма споживання вказана 50%
знижки від загальної спожитої
електричної енергії де моменту
укладання нового Договору між ТОВ
«ЛЕО» та споживачем, при цьому слід
виходити зтого факту, що Договір ТОВ
«ЛЕО» №?50-46-08-062 від 26.12.2006 року є таким,
що діє, та у порушення Закону,
безстроковим з вини ТОВ «ЛЕО»;

- ТОВ «ЛЕО» від переукладання Договору
зі споживачем на умовах, які зазначені
у заяві - попередженні потерпілого від
24.10.2013 року, яке було зареєстровано під
№1259 24.10.2013 року ВРЕС ТОВ «ЛЕО»
демонстративно відмовилося.
Запропонований ТОВ «ЛЕО» новий проект
Договору зі споживачем від 21.11.2013
року з зазначення:.: необґрунтованого
боргу за споживачем в сумі 466,32 грн.,
для споживача неприйнятний через те,
що споживач не порушує вимог Договору
№?50-46-08-062 від 26.12.2006 року та споживач
не зобов'язаний поза умовами Пунктів
3.2.5 та 5.5 Договору вищевказаного
договору ТОВ «ЛЕО», ч. 1 ст. 903 ЦК України,
пунктів 3,5, 19-27, 31, 38, 42 - 4 6, 53 ППЕЕн
сплачувати за необґрунтованою вимогою
ТОВ «ЛЕО», спожиту електроенергію за
місяць понад 90КВт за повним тарифом,
виходячи з того факту, що в Договорі ТОВ
«ЛЕО» №?50-46-08-062 від 2 6.12.200 6 року у рядку
пільгова норма споживання вказана 50%
знижка від загальної спожитої
електричної енергії до моменту
укладання нового Договору між ТОВ
«ЛЕО» та споживачем, при цьому слід
виходити з того факту, що Договір ТОВ
«ЛЕО» №50-4 6-08-062 від 26.12.2006 року є таким,
що діє, та з вини ТОВ «ЛЕО»
безстроковим; позовні вимоги ТОВ «ЛЕО»
від 19.12.2013 року є завідомо
необґрунтованими, ствердження ТОВ
«ЛЕО» про те, що оплату за спожиту
електроенергію ОСОБА_2 проводить
несвоєчасно та не у повному обсязі,
тому фактично за ним виникла
заборгованість, яка з 01.04.2002 року по
15.11.2013 року становить495,04 грн., є
службовим підробленням посадових осіб
ТОВ «ЛЕО»;

2) стягнути з компанії ТОВ «ЛЕО» на
користь ОСОБА_2 грошове відшкодування
за спричинену моральну шкоду в сумі 175392
грн.; З/ судові витрати покласти на ТОВ
«ЛЕО».

Рішенням Жовтенвого районного суду м.
Луганська від 28.03.2014 року у задоволенні
позовних вимог ТОВ «ЛЕО», а також
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 було
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
було надано суду апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 28.03.2014 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
постановити нове про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 з приводу
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з довідкою АА №716663 від 08.11.2002
року товариство з обмеженою
відповідальністю «Луганське
енергетичне об'єднання» займається,
зокрема, розподіленням та постачанням
електроенергії (а.с.21).

01.10.2002 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛЕО» було
укладено договір №?50-46-08-062 про
користування електричною енергією
побутовим споживачем, за умовами якого
ТОВ «ЛЕО» зобов'язано було надавати
послуги електропостачання до квартири,
яка належить ОСОБА_2, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37-38). Споживач
послуг за цим договором взяв на себе
зобов'язання, зокрема, оплачувати
спожиту електричну енергію відповідно
до умов цього договору / п. 3.2.5/ до 15
числа місяця, наступного за
розрахунковим / п. 5.6./, щорічно
підтверджувати право на пільги на
наступний рік, надаючи необхідні
документи / п. 3.2.11/.

29.11.2006 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ
«ЛЕО» з заявою (а.с.39), в якій просив
переукласти з ним договір на
користування електричною енергією,
зазначивши як підставу для цього кроку
необхідність збільшення обсягу
середньомісячного споживання
електроенергії та заміну лічильника
електроенергії.

25.12.2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛЕО» було
укладено договір №?50-46-08-062 про
користування електричною енергією
побутовим споживачем (а.с.40-41), який
містив умови, аналогічні умовам,
викладеним у договорі №?50-46-08-062 від
01.10.2002 року.

Згідно п. 9.1 вищевказаних Договорів він
набуває чинності з дня його підписання
і діє до 31.12.2005 року та вважається
продовженим на один календарний рік на
тих же умовах, якщо за місяць до
закінчення терміну його дії жодна із
сторін не заявила про розірвання
договору або внесення змін до нього.

Згідно розрахунку заборгованості за
період з 01.04.2002 року по 15.11.2013 року по
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, виникла
заборгованість за спожиту
електроенергію у розмірі 495,04 гривень
(а.с.7-8).

Вказаний розрахунок не завірений
печаткою ТОВ «ЛЕО», не має вихідного
номеру та дати його складання.

Матеріали справи містять ще один
розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за
період з 01.04.2002 року по 15.11.2013 року (а.с.104
- 105), в якому її розмір вказаний як 354,61
гривень. При цьому розрахунок містить
дані у графі «Переплата спожитої
електричної енергії у зазначений
період», в якій зазначено розмір
переплати - 15,32 гривень.

19.06.2013 року ТОВ «ЛЕО» було надіслано на
адресу ОСОБА_2 лист вих. № 01-25/615 (а.с.31), в
якому його було повідомлено про
наявність у нього заборгованості по
оплаті спожитої електроенергії у
розмірі 435,36 гривень.

Претензія - повідомлення від 21.10.2013 року
за вих. №947 про оплату за
електроенергію за особовим рахунком
НОМЕР_1 містить інформацію про
наявність заборгованості по квартирі
за адресою: АДРЕСА_1, станом на 04.10.2013
року у розмірі 463,11 гривень була
отримана адресатом 22.10.2013 року (а.с.19 - 20,
54).

22.11.2013 року ТОВ «ЛЕО» було надіслано на
адресу ОСОБА_2 лист за вих. №01-34/2/6649
(а.с.42) та надано для підписання Договір
НОМЕР_1 (а.с.43 - 44), в якому відображені,
зокрема, предмет договору, права та
обов'язки споживача та
енергопостачальника, умови та порядок
оплати, відповідальність сторін та
термін дії договору.

Пункт 18 цього Договору містить
інформацію про наявність
заборгованості станом на 01.11.2013 року у
розмірі 466,32 гривень.

02.12.2013 року відділом НКРЕ у Луганській
області Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики, було надано відповідь
ОСОБА_2 за вих. № 30-12-24/248 (а.с.55 -56), з якої
вбачається, що в ході проведеної
перевірки були встановлені порушення
договорів, як з боку споживача ОСОБА_2
стосовно недоплати за спожиту
електроенергію, так і з боку
постачальника ТОВ «ЛЕО», яка виявилась
у ненаданні ТОВ «ЛЕО» рахунків на
оплату електроенергії, відсутності
контролю правильності знімання
показань приладу обліку та оформлення
споживачем платіжних документів,
непред'явлення будь-яких претензій
щодо оплати спожитої електроенергії до
11.04.2012 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Луганська від 09.12.2013 року (а.с.22) було
відмовлено у прийнятті заяви ТОВ «ЛЕО»
від 06.12.2013 року про видачу судового
наказу про стягнення з ОСОБА_2 суми
боргу за спожиту електроенергію за
період з 01.04.2002 року по 15.11.2013 року в сумі
495, 04 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ
«ЛЕО», суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем за первісним позовом
не було наведено належних та достатніх
доказів на підтвердження наявності та
точної суми заборгованості по сплаті
послуг у ОСОБА_2 Суд зазначає, що ТОВ
«ЛЕО» було надано суду суперечливі
розрахунки заборгованості, наявні
факти неналежного оформлення та
засвідчення розрахунків, у зв'язку з
чим у суду немає підстав для
задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції
зазначає, що позивачем за зустрічним
позовом не доведено факту виходу дій
ТОВ «ЛЕО» за межі прав та обов'язків
підприємства, як суб'єкта
господарювання та особи з відповідною
процесуальною правоздатністю. Суд
першої інстанції приходить до
висновку, що має місце невідповідність
обраного позивачем за зустрічним
позовом ОСОБА_2 способу його захисту
способам, визначеним законодавством,
що є підставою для прийняття судового
рішення про відмову в позові в
зазначеній частині

Судова колегія погоджується з
таким висновками суду, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 67 ЖК України крім плати за
житло власники й наймачі оплачують
комунальні послуги.

Відповідно до ст.68 ЖК України споживач
послуг зобов'язаний своєчасно
оплачувати комунальні послуги.

Згідно з Правилами користування
електричною енергією для населення,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1999 року №1357,
населення відповідно до п. 19 повинно
здійснювати розрахунки за спожиту
електричну енергію за діючими тарифами
для населення на підставі фактичних
показань приладів обліку.

У разі отримання житлової субсидії на
оплату електричної енергії розмір
плати споживача за використану
електричну енергію визначається
відповідно до порядку призначення та
надання населенню субсидій для
відшкодування витрат на оплату
житлово-комунальних послуг, придбання
скрапленого газу, твердого та рідкого
пічного побутового палива.

Відповідно до п. 37 Правил користування
електричною енергією для населення,
затверджених постановою KM України №1357
від 26.07.1999 року, енергопостачальник має
право, зокрема, перевіряти справність
приладів обліку, знімати показання
відповідно до умов договору.

Згідно п. 42 Правил користування
електричною енергією для населення,
затверджених постановою KM України №1357
від 26.07.1999 року споживач електричної
енергії зобов'язаний: оплачувати
спожиту-електричну енергію та
здійснювати інші платежі відповідно
до умов договору та цих Правил
забезпечувати доступ представникам
енергопостачальника після
пред'явлення ними службових посвідчень
до квартири або іншого об'єкта для
обстеження приладу обліку,
електроустановок та електропроводки.

Відповідно до п.21 Правил користування
електричною енергією для населення,
затверджених постановою KM України №1357
від 26.07.1999 року знімання показань
приладів обліку провадиться
споживачем щомісяця.
Енергопостачальник має право
контролювати правильність знімання
показань приладів обліку та
оформлення платіжних документів
споживачем.

За власним рішенням
енергопостачальник має право
самостійно знімати показання приладів
обліку у споживача.

Згідно п.30 Правил користування
електричною енергією для населення,
затверджених постановою KM України №1357
від 26.07.1999 року, якщо доступ де приладу
обліку неможливий, представник
енергопостачальника виписує
платіжні*» документ на підставі даних
про фактичне споживання електричної
енергії за попередній період, про що
робиться відповідна позначка в
особовому рахунку споживача.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням
обставин справи суд за вибором
потерпілого може зобов'язати особу, яка
завдала шкоди майну, відшкодувати її в
натурі / передати річ того ж роду і
такої ж якості, полагодити пошкоджену
річ тощо/ або відшкодувати завдані
збитки у повному обсязі.

Відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, а саме: душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.

Таким, чином судом першої інстанції
вірно зроблено висновок щодо
недоведеності позивачем за зустрічним
позовом наявності заборгованості
ОСОБА_2 по сплаті послуг з
енергопостачання. ТОВ «ЛЕО» не було
надано суду достатніх та належних
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог, надані позивачем
докази не можуть бути прийняті судом до
уваги та не можуть бути підставою для
задоволення позову.

Так, вимоги ТОВ «ЛЕО» є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_2,
судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права та
інтереси юридичних осіб, державні і
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законом.

Відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦПК України
цивільні права й обов'язки виникають із
дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства. Кожна особа
має право на судовий захист. Захист
цивільних прав - це передбачені законом
способи охорони цивільних прав у разі
їх порушення чи реальної небезпеки
такого порушення.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Ст. 16 ЦК України містить загальний
перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів. Під способами
захисту суб'єктивних цивільних прав
розуміють закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Статтею 16 ЦК України
не передбачено обраного позивачем
способу захисту цивільних прав та
інтересів.

Відповідач за зустрічним позовом ТОВ
«ЛЕО» є постачальником електроенергії
за адресою мешкання ОСОБА_2, тому
підприємство має право нараховувати
кошти за надані послуги. Однак
нарахування відповідачем коштів не
встановлює для позивача будь-яких
обов'язків, нарахування заборгованості
саме по собі ще не порушує ніяких прав
позивача, оскільки діючим
законодавством, яке регулює
правовідносини, що виникли між
сторонами, не передбачено стягнення
нарахованої заборгованості
безпосередньо на підставі розрахунку
про заборгованість. Відносно позовних
вимог ТОВ «ЛЕО» судом було
постановлено відповідне рішення та
обґрунтування вимог зустрічного
позову ОСОБА_2 є фактично запереченнями
по справі за первісним позовом ТОВ
«ЛЕО».

ОСОБА_2 не було надано суду доказів на
підтвердження порушення його прав з
боку ТОВ «ЛЕО». Викладені в зустрічному
позові та апеляційній скарзі факти не
знайшли підтвердження в матеріалах
справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановленим цим
Кодексом. У разі, якщо сторонами не було
надано суду достатніх доказів, суд
приймає рішення на підставі наявних у
справі доказів.

Оскільки у даному випадку має місце
обрання позивачем способу захисту не
відповідного способам, визначеним
законодавством, ця обставина є
підставою для прийняття судового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, тим більше, що ТОВ «ЛЕО»
і ОСОБА_2 перебувають у договірних
стосунках, існуючим договором не
передбачено відшкодування моральної
шкоди.

Доводи апеляційної скарги є
викладенням правової позиції позивача
по справі та були предметом розгляду
суду першої інстанції, їм надана
належна правова оцінка.

Апелянтом не було надано суду належних
та достатніх доказів своєї правової
позиції.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі вищевикладеного судова
колегія приходить до висновку, що
рішення ухвалено відповідно до норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування не має.

Керуючись ст..303,304,307,308, 315 ЦПК України,
судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 28.03.2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності негайно та
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: