Справа № 372/5515/13-ц
№2-112/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
Обухівський районний
суд Київської області в складі :

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Обухівського районного суду Київської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ПАТ
"Український бізнес Банк" про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
"ІНФОРМАЦІЯ_1",

в с т а
н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, в обґрунтування якого
зазначив, що 27 липня 2007 року між ним та
ОСОБА_5, був укладений договір
купівлі-продажу «ІНФОРМАЦІЯ_1», згідно
якого ОСОБА_5, зобов»язувався передати
у власність «ІНФОРМАЦІЯ_1», а він
прийняти у власність та сплатити
продавцю 1796000 грн. 00 коп., за
«ІНФОРМАЦІЯ_1», яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Згідно вказаного
договору «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною
площею 357,5 кв.м., до якої входить: колиба
324.1 кв.м., будинок охорони площею 6,7 кв.м.,
шашличниця площею 5,6 кв.м., літній
будинок № 1 площею 5,4 кв.м., літній
будинок № 2 площею 5,2 кв.м., літній
будинок № 3 площею 5,2 кв.м., літній
будинок № 4 площею 5,3 кв.м.. У вересні 2013
року, позивач отримав архівну довідку
КП КОР «Західне бюро технічної
інвентаризації» № 273 від 18 вересня 2013
року, з якої йому стало відомо, що
загальна площа «ІНФОРМАЦІЯ_1» станом на
час поточної інвентаризації на 03.07.2007
року, становить 324,1 кв.м., а тому в
дійсності куплений ним об»єкт
нерухомості менший на 33,4 кв.м., ніж
зазначено в оскаржуваному договорі
купівлі-продажу, який був укладений з
порушенням вимог ст. ст. 203, 215 ЦК
України, в зв'язку з чим позивач просить
визнати недійсним з моменту укладення
договір купівлі-продажу від 27 липня 2007
року посвідчений приватним нотаріусом
Обухівського нотаріального округу
ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №
5679 та застосувати наслідки визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
27 липня 2007 року у вигляді двосторонньої
реституції, оскільки оскаржуваний
договір був ним підписаний внаслідок
обману, так як відповідач навмисно ввів
його в оману по відношенню до нього.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
позов задовольнити, так як укладений
договір купівлі-продажу був вчинений
під впливом обману, щодо обставин, які
мають істотне значення, а саме площі
об»єкта, що купувався, про порушення
свого права позивачу стало відомо лише
18.09.2013 року, тоді він і звернувся до суду
з даним позовом.

Відповідач та його представник ОСОБА_3,
в судовому засіданні заперечили щодо
задоволення позовних вимог, та просили
відмовити в їх задоволенні як по суті в
зв»язку з безпідставністю,
недоведеністю, та необґрунтованістю,
так і в зв»язку з пропуском строків
позовної давності, оскільки з часу
укладення договору пройшло 6 років.

Представник третьої особи ОСОБА_2,
також просив відмовити в задоволенні
позовних вимог, та зазначив, що
«ІНФОРМАЦІЯ_1» перебуває в іпотеці і
ПАТ "Український бізнес Банк" є
іпотекодержателем майна, і на підставі
рішення суду проводяться виконавчі дії
по примусовій реалізації іпотечного
майна, а саме «ІНФОРМАЦІЯ_1», а тому
даний позов третя особа розцінює як
чергове намагання позивача уникнути
виконання рішення суду.

Суд вислухавши представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
встановив наступне.

27 липня 2007 року був укладений договір
купівлі продажу «ІНФОРМАЦІЯ_1» згідно
якого ОСОБА_5, продав, а ОСОБА_4, купив
«ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 357,5
кв.м., який був посвідчений приватним
нотаріусом Обухівського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрований в
реєстрі за № 5679.

Відповідно до витягу з реєстру
права власності на нерухоме майно від
27.07.2007 року виданого Обухівським БТІ,
тобто на день укладення оспорюваного
правочину, зазначається, що до
відчужуваного „ІНФОРМАЦІЯ_1", входить:
колиба площею 324,1 кв.м., зазначена у
витязі з реєстру прав власності на
нерухоме майно під літерою А, будинок
охорони площею 6,7 кв.м. зазначений під
літерою Б, шашличниця площею 5,6 кв.м.
зазначена під літерою Д, літній будинок
№1 площею 5,4 кв.м. зазначений під
літерою В1, літній будинок №2 площею 5,2
кв.м. зазначений під літерою В2, літній
будинок №3 площею 5,2 кв.м. зазначений
під літерою ВЗ, літній будинок №4
площею 5,3 кв.м. зазначений під літерою
В4, загальна площа всього об»єкту
нерухомості становить 357,5 квадратних
метрів.

В п.3 договору купівлі-продажу
«ІНФОРМАЦІЯ_1» від 27.07.2007 року
зазначається, що ціле „ІНФОРМАЦІЯ_1", що
відчужується, належить „Продавцю",
ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого
Обухівською райдержадміністрацією від
05.12.2006 року, зареєстрованого в
Обухівському бюро технічної
інвентаризації в реєстровій книзі №28,
номер запису 16, реєстраційний номер
17002790.

В п.6 зазначеного договору
вказується, що ціле „ІНФОРМАЦІЯ_1", що
продається, оглянуте „Покупцем".
Недоліків, які перешкоджають його
використанню за цільовим призначенням,
на момент огляду не виявлено. Претензій
до .Продавця" щодо якісних
характеристик відчужуваного предмету
цього договору „Покупець" не має, а
відповідно до п.8 зазначається, що
сторони підтверджують, що вони не
визнані недієздатними чи обмежено
дієздатними; укладення договору
відповідає їх інтересам; волевиявлення
є вільним і усвідомленим і відповідає
їх внутрішній волі; умови договору
зрозумілі і відповідають реальній
домовленості сторін; договір не
приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені у ньому.

Крім того судом встановлено, що 16.02.2009
року, між ОСОБА_4 та ПАТ «Український
Бізнес Банк» з метою забезпечення
своєчасного та повного виконання
зобов»язань за кредитним договором був
укладений договір іпотеки, предметом
якого є «ІНФОРМАЦІЯ_1».

На підставі рішення Обухівського
районного суду було видано виконавчий
лист №2-80-12 від 14.12.2012 року, про
солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_1 на
користь ПАТ " Український Бізнес Банк»
заборгованості за кредитним договором
в сумі 324595 доларів США 10 центів та 91662
грн. 79 коп., та судові витрати в сумі 1820
грн.. В рамках зазначеного виконавчого
провадження 16.02.2013 року державним
виконавцем проведено опис й арешт
майна боржника, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 357,2 кв.м..

18.09.2013 року КП КОР «Західне БТІ» за
Вих. №273, надало позивачу архівну
довідку відповідно до якої
зазначається, що загальна площа
«ІНФОРМАЦІЯ_1», станом на час поточної
інвентаризації 03.07.2007 року становила
324,1 кв.м. Загальна площа станом на час
останньої інвентаризації 28.01.2009 року
становила 324,1 кв.м..

З врахуванням викладеного суд
приходить до висновку, про відмову в
задоволенні позовних вимог виходячи з
наступного.

За ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 203 ЦК України передбачено
вимоги, додержання яких є необхідними
для чинності правочину.

Відповідно до ч.1, ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203
ЦК України.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав і за наслідками,
передбаченими законом. Тому в кожній
справі про визнання правочину
недійсним необхідно встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання правочину недійсним
і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Згідно з роз»ясненнями викладеними у
п.19 Постанови Пленуму Верховного суду
України від 06.11.2009 N 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
зазначено, що відповідно до статей 229 -
233 ЦК України правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману (стаття 230 ЦК,
мають існувати саме на момент вчинення
правочину). Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
омана дійсно мала місце, а також, що
вона має істотне значення.

Відповідно до п. 20, зазначається,
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

З огляду на положення ст.230 ЦК України
предметом доказування у цій справі є
умисел у діях відповідача обставини
щодо яких позивача введено в оману чи
обставини, які перешкоджали вчиненню
правочину і не повідомлені власнику
нерухомого майна та їх істотність.

Із позовної заяви вбачається, що
заявивши вимоги про визнання правочину
таким, що укладений внаслідок обману,
ОСОБА_4 посилалася на те, що відповідач
ОСОБА_5 навмисно ввів його в оману щодо
площі об»єкта, який відчужувався.

Однак, надані та заявлені позивачем,
у обґрунтування заявленого позову,
докази, не підтверджують та не доводять
вимоги його позовної заяви.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. У
відповідності до вимог ст.. 59 ЦПК
України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
бере до уваги, що позивачем не надано
належних доказів у підтвердження
заявлених вимог. Тобто, зазначені
обставини свідчать про те, що ніяких
належних доказів на підтвердження
омани, яка б дійсно мала місце,
позивачем суду не надано, а посилання
позивача про те що існують розбіжності
у визначенні загальної площі об'єкту за
оспорюваним договором купівлі-продажу
та довідкою КП КОР «Західне БТІ» за Вих.
№273 від 18.09.2013 року не можуть вважатися
істотною обставиною в розумінні ст.230
ЦК України, та не є належними доказами
у підтвердження вчинення правочину під
впливом омани, а відтак і позовні
вимоги позивача не знайшли свого
підтвердження у суді, а тому, відсутні
підстави для його задоволення. Також
суд вважає, що підстав для відмови в
задоволенні позову в зв»язку з
пропуском строків звернення до суду на
чому наполягав відповідач не має,
оскільки позивач звернувся до суду з
позовом коли дізнався про порушення
свого права.

Керуючись ст.ст.15,57,59,60,213-215 ЦПК України,
ст.ст.203,215,230 ЦК України, суд

В И Р И Ш І В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа ПАТ «Український
бізнес Банк» про визнання недійсним
договору купівлі-продажу
«ІНФОРМАЦІЯ_1», відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Обухівський районний суд шляхом подачі
в 10-ти денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: