АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Скрипник С.В.

за участю ОСОБА_1 та його представника,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Карапчівська сільська рада
Вижницького району, про усунення
перешкод в користуванні власністю,
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Карапчівської сільської ради
Вижницького району про встановлення
факту спільного проживання однією
сім'єю без шлюбу та ведення спільного
господарства, визнання недійсним
рішення сільської ради про оформлення
права власності на житловий будинок,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок та за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Карапчівської сільської ради
Вижницького району, третя особа без
самостійних вимог ОСОБА_1, про визнання
недійсним рішення сільської ради та
визнання недійсним свідоцтва про право
власності, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4, який за договором про надання
юридичних послуг представляє інтереси
ОСОБА_2, на рішення Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 28 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору Карапчівська сільська
рада Вижницького району, про усунення
перешкод в користуванні власністю,
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням,
посилаючись на те, що є власником
житлового будинку, що знаходиться в
с.Карапчів Вижницького району, згідно
________________________________________________________________________
_________

22ц-647/2014 р.
Головуючий у 1нстанції Круглюк
В.Г.

Категорія 5
доповідач Савчук М.В.

свідоцтва про право власності на
нерухоме майно. Крім того, їй належить
земельна ділянка під зазначеним
будинком, згідно державного акту на
право власності на земельну ділянку. В
2005 році на прохання відповідача,
колишній її чоловік, зареєструвала
його місце проживання у власному
будинку, проте отримавши «приписку» та
деякий час проживши з нею без повторної
реєстрації шлюбу, переїхав проживати в
інше місце. Оскільки відповідач у її
будинку фактично не проживає, не є
наймачем, не перебуває у сімейних
правовідносинах з позивачкою, просила
визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право
на користування житловим будинком в
с.Карапчів Вижницького району, що
належить позивачці; зобов'язати ОСОБА_1
усунути перешкоди у володінні шляхом
зняття з реєстрації місця свого
проживання в оспорюваному будинку.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2, Карапчівської
сільської ради Вижницького району про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю без шлюбу та
ведення спільного господарства,
визнання частково недійсним рішення
сільської ради, визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності, визнання права власності на
1/2 частку нерухомого майна, в якому
вказував, що після реєстрації
розірвання шлюбу 28 червня 1991 року та
отримання відповідачкою свідоцтва про
розірвання шлюбу він з відповідачкою
проживав однією сім'єю та вели спільне
господарство. Вказував, що спірний
будинок, який належав ОСОБА_3, був
придбаний за спільні кошти із
відповідачкою у 2001 році, а тому рішення
Карапчівської сільської ради № 97-4 від
26 вересня 2012 року є незаконне, а він має
право на 1/2 частку спірного житлового
будинку.

Просив згідно уточнених позовних вимог
встановити факт спільного проживання
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по
травень 2007 року; визнати частково
недійсним рішення Карапчівської
сільської ради Вижницького району №97-4
від 26 вересня 2012 року; визнати частково
недійсним свідоцтво про право
власності САЕ №636766 від 27 вересня 2012
року в частині 1/2 частки про визнання за
ОСОБА_2 права власності на житловий
будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1
Вижницького району; визнати за ним
право власності на 1/2 частку житлового
будинку з належними до нього
надвірними будівлями та спорудами.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2, Карапчівської
сільської ради Вижницького району про
визнання недійсним рішення сільської
ради та визнання недійсним свідоцтва
про право власності. Посилався на те, що
згідно даних погосподарських книг
Карапчівської сільської ради
Вижницького району він є власником
житлового будинку по АДРЕСА_1
Вижницького району, який він в 2001 році
продав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за 1300 доларів
США, які йому заплатив особисто ОСОБА_1,
але договір купівлі-продажу не було
оформлено належним чином.

Вказував, що в 2013 році йому стало
відомо, що Карапчівська сільська рада
прийняла рішення №97-4 від 26 вересня 2012
року про оформлення права власності на
оспорюваний житловий будинок за ОСОБА_2
та видала їй свідоцтво про право
власності САЕ № 636766 від 27 вересня 2012
року про визнання за нею права
власності на даний житловий будинок.

Вважає, що рішення виконкому
Карапчівської сільської ради є
незаконним, так як порушено його права
та інтереси як власника нерухомого
майна.

Згідно уточнених остаточних позовних
вимог просив визнати недійсним рішення
Карапчівської сільської ради
Вижницького району №97-4 від 26 вересня
2012 року про оформлення права власності
на житловий будинок за ОСОБА_2; визнати
недійсним свідоцтво про право
власності САЕ №636766 від 27 вересня 2012
року.

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 28 лютого 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Встановлено факт спільного проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по
травень 2007 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним рішення
Карапчівської сільської ради
Вижницького району № 97-4 від 26 вересня
2012 року про оформлення права власності
на житловий будинок за ОСОБА_2

Визнано недійсним свідоцтво про
право власності САЕ № 636766 від 27 вересня
2012 року про визнання за ОСОБА_2 права
власності на житловий будинок, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким первісні позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, задовольнити; у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_1 та позовних вимогах ОСОБА_3
відмовити.

Посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_3 не є належним
позивачем по справі і на підставі ст. 393
ЦК України не може захистити своє
право, оскільки ним не підтверджено
право власності на оспорюваний
будинок. Крім того, суд не надав
належної оцінки розписці як доказу
укладення договору купівлі-продажу
будинку.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні
первісного позову ОСОБА_2,
задовольняючи частково зустрічний
позов ОСОБА_1 та задовольняючи позов
ОСОБА_3, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що позов ОСОБА_3 є
обґрунтованим, оскаржуваним рішенням
та свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно порушено його законні
права та інтереси, як власника
нерухомого майна. В задоволенні позову
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про усунення перешкод
в користуванні власністю, визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням
відмовлено з підстав, що власником
спірного нерухомого майна є ОСОБА_3
Позов ОСОБА_1 задоволено частково,
оскільки належними доказами
встановлено факт проживання чоловіка
та жінки без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки відповідають обставинам
справи та закону.

Судом першої інстанції установлено, що
26 вересня 2012 року Карапчівською
сільською радою винесено рішення № 97-4,
яким задоволено заяву ОСОБА_2 та
вирішено оформити право власності на
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 Вижницького району на
ОСОБА_2; видати свідоцтво про право
власності на житловий будинок, що
знаходиться по АДРЕСА_1 Вижницького
району на ім'я ОСОБА_2, зобов'язано
ОСОБА_2 зареєструвати свідоцтво про
право власності на нерухоме майно у
Вижницькому РБТІ.

На підставі вказаного рішення видано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 27.09.2012 року серії САЕ
№636766, згідно якого ОСОБА_2 є власником
житлового будинку по АДРЕСА_1
Вижницького району.

З копії державного акту на право
власності на земельну ділянку
вбачається, що ОСОБА_2 на підставі
рішення виконкому від 09 квітня 1994 року
№4 Карапчівської сільської ради є
власником земельної ділянки площею 0,
2500 га.

Разом з тим, згідно архівної довідки
від 01.08.2013 року №07-04/1/137 рішення
виконкому Карапчівської сільської
ради Вижницького району від 09 квітня 1994
року №4 про передачу безоплатно у
власність ОСОБА_2 земельних ділянок в
архівний відділ не поступало.

Крім того, судом установлено, що згідно
даних по господарської книги в 1996-2000
роках головою двору (господарство №
1424), тобто оспорюваного житлового
будинку, був ОСОБА_3

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 8.1 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 07.02.2002 року № 7/5 в
редакції від 28.07.2010 року оформлення
права власності на нерухоме майно
проводиться з видачею свідоцтва про
право власності за заявою про
оформлення права власності на нерухоме
майно:

а) органами місцевого самоврядування:

фізичним та юридичним особам на
новозбудовані, реконструйовані об'єкти
нерухомого майна за наявності
документа, що посвідчує право на
земельну ділянку, та документа, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам;

Виходячи з наведеного, правових
підстав для видачі Карапчівською
сільською радою ОСОБА_2 свідоцтва про
право власності на оспорюваний
житловий будинок не було.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Безпідставними є посилання апелянта на
те, що видача сільською радою
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно не порушує права ОСОБА_3,
оскільки матеріалами справи
встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований
як член колгоспного двору, а відповідно
до ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на той
час, майно колгоспного двору належить
всім членам двору на праві спільної
сумісної власності.

Судом установлено, що головою двору
(господарство № 1424), тобто оспорюваного
житлового будинку, був ОСОБА_3, що було
підтверджено ним в судовому засіданні.
Відсутність правовстановлюючого
документу не свідчить про відсутність
права на майно .

Безпідставними також є посилання
апелянта на те, що ОСОБА_3 продав їй
спірний будинок, про що особисто
написав розписку та визнав в судовому
засіданні. Дана обставина, на її думку,
також підтверджується показами
свідків, а судом першої інстанції не
надано належної оцінки зазначеним
доказам.

Так, відповідно до п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції», розглядаючи
справи, судам слід неухильно
виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК
України про належність і допустимість
доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 657 ЦК України передбачено,
що договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Зазначеним вище вимогам щодо
форми договору купівлі-продажу
розписка щодо продажу будинку не
відповідає, дана обставина також не
може бути підтверджена показами
свідків, а тому не є належним та
допустимим доказом по справі. Копія
розписки про те, що ОСОБА_3 отримав від
ОСОБА_2 гроші в сумі 1300 доларів США за
проданий житловий будинок не є
договором купівлі-продажу в розумінні
ЦК України.

Отже, власником спірного будинку
є ОСОБА_3, свідоцтво право власності
ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно
отримала незаконно.

Позивачка ОСОБА_2 має право на
захист своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів в
порядку, встановленому законом.
Посилання апелянта на те, що суд,
встановлюючи факт родинних відносин,
не навів належних доказів цього, є
необґрунтованими, оскільки дана
обставина була підтверджена показами
свідків, копіями погосподарських книг,
актом обстеження житлово-побутових
умов від 22.07.2013 року.

Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, рішення є законним та
обґрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вижницького районного
суду Чернівецької області від 28 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді :