Справа № 750/650/14 Провадження №
22-ц/795/1194/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Супрун О. П. Доповідач - Литвиненко І. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко
І.В.суддів:Тагієва С.Р. Шарапової О.Л.при
секретарі:Руденко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 17
квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про припинення права
на аліменти,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції через порушення норм
матеріального та процесуального права
і ухвалити нове судове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Рішенням суду позов задоволено
повністю. Суд припинив право ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на аліменти в розмірі 1/6
частини всіх доходів ОСОБА_6 щомісячно,
присуджені рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 18.07.2008 року
та стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
243,60 грн. судового збору.

Доводи апеляційної скарги полягають у
тому, що суд неправильно застосував ст.
75 СК України та ст.7 Закону України «Про
Державний бюджет України», не взявши до
уваги загальний рівень прожиткового
мінімуму, передбачений на 2014 рік.
Апелянт також посилається на те, що
отримання спадщини від ОСОБА_7 не може
бути підставою для припинення права на
аліменти, оскільки більшу половину
грошових коштів нею було передано сину,
а отриманий у спадок будинок передано
дочці.

Сторони та їх представники в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, їх неявка не перешкоджає
розгляду справи і причини неявки,
викладені в заявах про відкладення
розгляду справи, апеляційний суд не
вважає поважними.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 18.07.2008 року з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягнуто
аліменти на її утримання в розмірі 1/6
частини всіх його доходів щомісячно,
починаючи з 16.03.2007 року.

На даний час ОСОБА_6 працює старшим
викладачем у Чернігівському
національному технологічному
університеті і його дохід з 01.01.13. по
31.12.13 року за винятком аліментів
становить 36685,03 грн. З 06.12.2013 року він
отримав без терміново 3 групу
інвалідності.

ОСОБА_5 з 30.03.2001 року зареєстрована в
державному реєстрі фізичних
осіб-підприємців і її дохід згідно до
податкової декларації за 2013 рік
складав 750 грн. З заявою про припинення
підприємницької діяльності звернулась
14.04.2014 року після подачі ОСОБА_6 даного
позову. За період з серпня 2013 року по
січень 2014 року ОСОБА_6 отримала 6074 грн.
пенсії. ОСОБА_5 також має на праві
власності квартиру.

У 2012 році ОСОБА_5 отримала спадщину
після смерті ОСОБА_7, яка складалась з:
житлового будинку, вартістю 70561 грн.,
земельної ділянки, вартістю 71367,15 грн.,
двох автомобілів, загальною вартістю
92163,89 грн., грошових вкладів на загальну
суму 366459,74 грн.

ОСОБА_6 вважає, що оскільки
відповідачка працює, отримує пенсію,
отримала спадщину, в той час як його
стан здоров'я погіршився, він отримав
інвалідність, то ОСОБА_5 перестала
потребувати матеріальної допомоги, а
він неспроможний надавати таку
допомогу, і тому є підстави для
припинення права ОСОБА_5 на аліменти,
які були присуджені рішенням
апеляційного суду Чернігівської
області від 18.07.2008 року.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що обсяг
отриманого відповідачем спадкового
майна, здійснення підприємницької
діяльності та розмір отриманої
відповідачем пенсії свідчить про
відсутність потреби останньої у
матеріальній допомозі.

Такі висновки суду відповідають
матеріалам справи та положенням
ст.ст.75, 82 СК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд неправильно застосував
положення ст. 75 СК України та ст.7 Закону
України «Про Державний бюджет України»
і не взяв до уваги загальний рівень
прожиткового мінімуму передбачений на
2014 рік, не відповідають дійсності,
оскільки, при визначенні потреби
ОСОБА_5 в отриманні аліментів, суд
виходив зі встановленого прожиткового
мінімуму на 2014 рік на одну особу, яка
втратила працездатність, в розмірі 949
грн.

Твердження апелянта на відсутність
підстав для припинення права на
аліменти у зв'язку зі сплатою податків
та передачею більшої половини
спадщини своїм повнолітнім дітям, є
безпідставними, так як розпорядження
майном в такий спосіб лише підтверджує
відсутність у ОСОБА_5 потреби в
матеріальній допомозі, про що
мотивовано зазначено в рішенні суду.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції прийнято з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
висновки, викладені у судовому рішенні,
доводами апеляційної скарги не
спростовуються, підстави для
скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 17 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:Судді: