Провадження № 2/161/447/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

04 червня 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого - судді Пахолюка А.М.

при секретарі - Шандерик В.В, ,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення грошової
компенсації вартості частки у спільній
частковій власності,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення грошової
компенсації вартості частки у спільній
частковій власності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
позивач та відповідач перебували з 1988
року по 2007 рік у зареєстрованому шлюбі.
Рішенням апеляційного суду від 11.05.2012
року між стронами проведено поділ
спільного майна подружжя, а саме
визнано за позивачем право на ? частину
будівельних матеріалів,
конструктивних елементів, обладнання,
які були використані в процесі
будівництва недобудованого будинку по
АДРЕСА_1.

Вказує, що майно є неподільним і
спільне користування ним між сторонами
в подальшому неможливе.

На підставі наведеного просить суд,
стягнути з відповідача вартість його
частки у спірному майні в розмірі 192 843
грн., припинити його право власності на
1/2 частину спірного майна та визнати за
відповідачем право власності на цю
частину майна.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали, з
підстав, зазначених в позовній заяві.
Просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
позов визнала повністю.

Заслухавши осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши та оцінивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає до задоволення
частково.

Згідно ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, яка була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин,
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини ( навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо ) самостійного
заробітку ( доходу ).

Вважається, що кожна річ, набута за
час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об"єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що сторони з 07.05.1988
року по 05.10.2007 року перебували в
зареєстрованому шлюбі (а.с.3 зворот)

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 11.05.2012 року за позивачем
визнано право власності на частину
спільного майна подружжя - 1/2 частину
будівельних матеріалів,
конструктивних елементів, обладнання,
які були використані в процесі
будівництва недобудованого будинку по
АДРЕСА_1 (а.с. 3, 4).

Частинами 1, 2 ст. 71 Сімейного
кодексу України передбачено, що майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Згідно ч.4 ст.71 Сімейного кодексу
України присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України,
якщо виділ у натурі частки із
спільного майна не допускається
згідно із законом або є неможливим
(частина друга статті 183 цього Кодексу),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Із змісту зазначених правових норм в їх
системному зв?язку випливає, що при
поділі майна подружжя один із
співвласників такого майна має право
на отримання за його згодою грошової
компенсації від іншого з подружжя у
разі неподільності нерухомого майна
без згоди іншого співвласника.

Із матеріалів справи вбачається, що
апеляційним судом у своєму рішенні від
11.05.2012 року встановлено, що спірне майно
згідно висновку експертизи являється
незавершеним будівництвом із ступенем
готовності 63,55 % (а.с.3 зворот).

Судом не здобуто доказів завершення
будівництва будинку по АДРЕСА_1.

Таким чином, в даному випадку житловий
будинок не може бути поділений в
натурі, так як являється об?єктом
незавершеного будівництва.

Крім цього, суд враховує, що ту
обставину, що між сторонами склались
неприязні відносини та спільне
проживання в будинку є неможливим, а
також ту обставину, що позивач згідно
ч.2 ст.364 ЦК України має право та бажає
отримати від відповідача грошову
компенсацію вартості його частки.

Крім того, суд відповідно до ч.1
ст.319 ЦК України враховує ту обставину,
що власник вправі розпоряджатись своїм
майном на власний розсуд і вчиняти
будь-які дії, які не суперечать закону

Отже, суд приходить до висновку про
підставність вимог позивача про
стягнення з відповідача грошової
компенсації його частки. Визначаючи
розмір суми, яка підлягає стягненню з
відповідача суд, враховує ту обставину,
що сторони в судовому погодили між
собою вартість спірного майна в
розмірі 385 686 грн., що визначена згідно
висновку експертного дослідження №О-134
від 27.06.2013 року (а.с.6).

За таких обставин, з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
половина вартості квартири у розмірі 192
843 грн. 00 коп., а за відповідачем слід
визнати право власності на належну
позивачу частку в майні та виділити
ОСОБА_3 у власність спірне майно в
цілому.

При цьому припинення права
власності та частку у спірному майні та
визнання такого права за відповідачем
повинно відбутися після перерахування
в повному обсязі ОСОБА_3 в користь
ОСОБА_1 коштів розмірі 192 843 грн. 00 коп.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213,
214, 215 ЦПК України, на підставі ст. 60, 68, 70,
71, 72 Сімейного кодексу України, ст.ст.364,
365 Цивільного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 суму
в розмірі - 192 843 (сто дев?яносто дві
тисячі вісімсот сорок три) грн. 00 коп.
грошової компенсації за частку у праві
спільної часткової власності, а саме за
? частку будівельних матеріалів,
конструктивних елементів, обладнання,
які були використані в процесі
будівництва недобудованого будинку по
АДРЕСА_1.

Після моменту перерахування в повному
обсязі ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 коштів
розмірі 192 843 грн. 00 коп., припинити право
власності ОСОБА_1 на ? частку
будівельних матеріалів,
конструктивних елементів, обладнання,
які були використані в процесі
будівництва недобудованого будинку по
АДРЕСА_1.

Після моменту перерахування в повному
обсязі ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 коштів
розмірі 192 843 грн. 00 коп., визнати за
ОСОБА_3 право власності на ? частину
будівельних матеріалів,
конструктивних елементів, обладнання,
які були використані в процесі
будівництва недобудованого будинку по
АДРЕСА_1 та виділити вцілому у
власність ОСОБА_3 усі будівельні
матеріали, конструктивні елементи,
обладнання, які були використані в
процесі будівництва недобудованого
будинку по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1928
(одна тисяча дев?ятсот двадцять вісім)
грн. 43 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.М.
Пахолюк