АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4478/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ю.А. Тананайська Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі
Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця»

на рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 12
березня 2014 року

у цивільній справі за позовом
прокурора м. Марганця в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2, законний
представник ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця», ОСОБА_4, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
група «ТАС» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 Прокурор м. Марганця, в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,
законний представник ОСОБА_3, звернувся
до Марганецького міського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця», ОСОБА_4,
Страхової групи «ТАС» про стягнення
моральної шкоди. Від сплати судового
збору звільнений згідно чинного
законодавства.

Просив стягнути з ДП "Придніпровська
залізниця", ОСОБА_4 завдану моральну
шкоду по 50000 гривень з кожного та СК
"ТАС" 2550 гривень.

Законний представник ОСОБА_3 , в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, подав
клопотання про збільшення позовних
вимог та просив стягнути з ПАТ «СК
«ТАС» завдану моральну шкоду 2550
гривень, з ДП «Придніпровська
залізниця», ОСОБА_4 , солідарно, завдану
моральну шкоду 200 000 гривень,
матеріальну шкоду 27 396 гривень,
стягувати по 570 гривень 75 коп. щомісячно
до досягнення ОСОБА_2 23 років.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 12
березня 2014 року позов було задоволено
частково.

Стягнуто з Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця", ОСОБА_4, солідарно, на
користь законного представника ОСОБА_5
в рахунок відшкодування матеріальної
шкоди за період з 12 жовтня 2010 року по 31
березня 2014 року 23 124 гривні 82 коп.

Стягнуто з Державного підприємства
"Придніпровська залізниця", ОСОБА_4,
солідарно, на користь законного
представника ОСОБА_5 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди
щомісячно по 564 гривні 02 коп. з 1 квітня
2014 року до 12 листопада 2014 року.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Страхова група "ТАС" на
користь законного представника ОСОБА_5
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 2550 гривень.

Стягнуто з Державного підприємства
"Придніпровська залізниця", ОСОБА_4,
солідарно, в рахунок відшкодування
моральної шкоди 147 450 гривень.

Стягнути з Державного підприємства
"Придніпровська залізниця", ОСОБА_4
судовий збір на користь держави у
розмірі 213 грн. 75 коп. з кожного.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Страхова група "ТАС"
судовий збір на користь держави у
розмірі 81 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ДП
«Придніпровська залізниця» просить
рішення суду скасувати в частині
задоволених позовних вимог до ДП
«Придніпровська залізниця» та
постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
в цій частині, оскільки рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 12
жовтня 2010 року на залізничному
переїзді в с. Городище, в районі м.
Марганець сталася ДТП, що
підтверджується Актом розслідування
причин та обставин
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 12 жовтня 2010 року на
залізничному переїзді 115 км+566 м.
перегону Нікополь-Марганець
Криворізької дирекції залізничних
перевезень Придніпровської залізниці
від 12-13 жовтня 2010 року, відповідно до
якого в результаті зіткнення загинуло
45 особи та 8 осіб травмовано.

В результаті аварії, що сталася на
залізничному переїзді в с. Городище, в
районі м.Марганець загинули матір та
брат неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, що підтверджується копіями
свідоцтв про народження та свідоцтв
про смерть (ар.с. 8,13,14, 15).

Відповідно до Акту розслідування
причин та обставин
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 12 жовтня 2010 року на
залізничному переїзді 115 км+566 м
перегону Нікополь-Марганець
Криворізької дирекції залізничних
перевезень Придніпровської залізниці
від 12-13 жовтня 2010 року, автобус БАЗ-А079
"Еталон", реєстраційний номер НОМЕР_1,
належить ОСОБА_8, тимчасовий
реєстраційний талон НОМЕР_2, виданий 28
квітня 2010 року Нікопольським ВРАР УДАІ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області на ім*я ОСОБА_4 ліцензія на
перевезення НОМЕР_3, дійсна до 29.11.2014
року, видана на фізичну особу ОСОБА_4,
який мешкає за адресою АДРЕСА_1.
Автобус здійснював рейс за маршрутом
"Б" у місті Марганець.

Електровоз ВЛ-8 №1583 приписаний до
Криворізького локомотивного депо
Придніпровської залізниці.
Побудований 10.01.1967 на Тбіліському
електровозобудівному заводі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК
України, джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із частиною 2 статті і 1188 ЦК
України, якщо внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки було
завдано шкоди іншим особам, особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Відповідно до частини 1 статті 1190 ЦК
України, особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим.

Крім того, пунктом 8 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» судам
роз'яснено, що особи, які спільно
завдали шкоди, тобто завдали
неподільної шкоди взаємопов'язаними,
сукупними діями, або діями з єдністю
наміру, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілими
(статті 543, 1190 ЦК). У такому самому
порядку відповідають особи, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.
Спір про відшкодування шкоди, завданої
при цьому самим джерелам підвищеної
небезпеки кожним із їх володільців
перед іншим із них, вирішується за
правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода,
завдана одному з володільців із вини
іншого, відшкодовується винним; не
відшкодовується шкода, завдана
володільцю лише з його вини; за
наявності вини всіх володільців розмір
відшкодування визначається судом у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення
(тобто залежно від ступеня вини
кожного); у разі відсутності вини
володільців у взаємному завданні шкоди
жоден із них не має права на
відшкодування.

Суди мають розрізняти випадки, коли
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки шкоди завдано
самим володільцям цих джерел, від
випадків, коли шкоди завдано іншим
особам (наприклад пасажирам,
пішоходам). У цьому випадку особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої вини
(частина 2 ст. 1188 ЦК). При цьому
солідарний боржник, який відшкодував
спільно завдану шкоду, має право
вимагати з кожного з інших завдавачів
шкоди частку виплаченого потерпілому
відшкодування. Оскільки боржник, який
виконав солідарне зобов*язання, має
право зворотної вимоги, тобто стає
кредитором за регресним зобов'язанням
до інших боржників, розподіл
відповідальності солідарних боржників
один перед одним (визначення часток) за
регресним зобов*язанням здійснюється
на загальних підставах за правилами
статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що
відповідає ступеню вини кожного з
боржників.

Отже, оскільки внаслідок зіткнення
двох транспортних засобів - джерел
підвищеної небезпеки (автобуса та
поїзда) загинула дружина позивача, яка
була пасажиром автобуса, то володільці
цих джерел підвищеної небезпеки несуть
солідарну відповідальність перед
позивачем.

Виходячи із встановлених фактів, суд
першої інстанції, керуючись ст.ст. 1167,
1187, 1188, 1190 ЦК України, з урахуванням
вимог розумності та справедливості,
обґрунтовано частково задовольнив
позовні вимоги позивача та стягнув у
солідарному порядку з Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9
відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що
між діями водія автобусу БАЗ-А079 ОСОБА_10
(володільцем якого є ОСОБА_4) та
локомотивної бригади, яка керувала
електровозом ВЛ-8 № 1583 відсутні сукупні
дії у заподіянні шкоди, що виключає
солідарне зобов'язання щодо
відшкодування шкоди, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки зводяться
тільки до особистого тлумачення
апелянтом норм права, без
обґрунтування незаконності рішення
суду щодо встановлених ним обставин у
справі.

Також, необґрунтованим є посилання в
апеляційній скарзі на відсутність
підстав для відшкодування позивачу
моральної шкоди, оскільки про
спричинення їй такої шкоди свідчить
сам факт смерті матері та брата
неповнолітньої ОСОБА_2 в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, через
що вона зазнала душевних переживань.
Щодо розміру моральної шкоди, то вона
визначена судом з врахуванням вимог
розумності та справедливості.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ДП «Придніпровська залізниця» про те,
що суд не дав оцінки наданих ними
доказів не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки, вони зводяться до
переоцінки доказів та незгоди з
висновками суду по їх оцінці, та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Інші доводи скарги не є суттєвими і не
дають підстав для скасування чи зміни
рішення суду.

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, апеляційний суд вважає, що згідно
ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» - відхилити.

Рішення Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 12 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді