Справа № 127/9028/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретарі Сивенюк
О.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в залі судових засідань № 3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні власністю шляхом
вселення та визнання права
користування майном,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом вселення та визнання права
користування майном, зазначивши, що
являється з відповідачем
співвласниками нерухомого майна, а
саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_1
однак відповідач змінила замки на
вхідних дверях та унеможливила
позивача користуватись даним майном, в
силу чого позивач змушений звернутись
до суду та просить усунути перешкоди,
які чинить відповідач, та вселити його
в квартиру АДРЕСА_1 визнавши за ним
право користування на праві власності
квартирою та сараєм.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
обґрунтувавши їх обставинами,
викладеними в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
підтвердила, що дана квартира належить
їй та позивачу на праві спільної
сумісної власності. Не заперечувала та
визнала обставини приналежності до
даної квартири сараю. Зазначила, що в
квартирі проживає з своєю донькою.
Позивач в квартирі не проживає,
комунальні послуги не оплачує.
Змінювала замки на вхідних дверях у
квартирі та сараї у зв'язку з
необхідністю та виходом із ладу старих
замків. Дублікатів відповідних ключів
позивачу не надавала, оскільки не
бачить в цьому необхідності.
Підтвердила про наявність випадків
перешкоджанню позивачу потрапити в
дану квартиру, так як площа квартири не
дозволяє їх спільне проживання. За
умови сплати позивачем заборгованості
- не буде чинити йому перешкод. Просила
позов задовольнити частково,
відмовивши у вселенні позивача.

Дослідивши матеріали справи,
взявши до уваги позицію сторін, суд
визначив, встановив та дослідив
наступні докази, обставини та
відповідні правовідносини:

Зміст договору дарування,
посвідченого 24.03.2006 року приватним
нотаріусом Вінницького нотаріального
округу ОСОБА_3, зазначає, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 одержали в дарунок в рівних
частках квартиру АДРЕСА_1, при цьому
30.03.2006 року дана квартира на праві
приватної власності зареєстрована
Комунальним підприємством «Вінницьке
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації» за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в
рівних частинах кожному, реєстрова
книга № 319, реєстровий № 30/29407 (а.с. 3).

Технічний паспорт на квартиру
АДРЕСА_1 зазначає, що дана квартира є
однокімнатна, житлова площа складає 11,1
кв.м. (а.с. 5).

Копія особового рахунку № НОМЕР_1
від 26.02.2014 року, видана ТОВ «ЖЕО»,
вказує, що в квартирі АДРЕСА_1, проживає
ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_4.

Таким чином судом встановлено, що
однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
житловою площею 11.1 кв.м., належить на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, остання разом зі
своєю донькою проживає в даній
квартирі, при цьому сторонами в
судовому засіданні не заперечувались
та визнавались обставини
приналежності до зазначеної квартири
господарської будівлі - сараю, та
наявності перешкод у ОСОБА_1 щодо
користування відповідним нерухомим
майном в силу заміни замків на вхідних
дверях квартири та сараю.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Зміст ч.1 ст. 317 ЦК України зазначає, що
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Норма ст. 319 ЦК України прописує, що
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь - які дії,
які не суперечать закону. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Частина 1 ст. 355 ЦК України
зазначає - майно, що є у власності двох
або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, будучи
співвласниками квартири АДРЕСА_1, мають
рівні права щодо такого майна та
забезпечуються рівними умовами
здійснення своїх прав, в тому числі
щодо права спільного володіння та
користування відповідним майном,
незалежно від волі інших осіб, при
цьому суду не надано жодного доказу
наявності підстав, передбачених
законом, щодо позбавлення чи обмеження
їх прав власності.

Відповідно до ст. 9 Житлового
кодексу України ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Стаття 155 Житлового кодексу
України прописує, що жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Норма ст. 392 ЦК України прописує, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право не визнається іншою особою.

Таким чином позивач, як співвласник
жилого приміщення, не може бути
обмежений у праві користування таким
приміщенням, тим більше позбавлений
права користування відповідним
приміщенням, а тому при наявності
перешкод у здійсненні ним свого права
користування майном - він має право
вимагати усунення таких перешкод та
звернутись із позовом про визнання
його права користування, що є однією із
складових права власності, при цьому
суд звертає увагу на те, що не
забезпечивши позивачу право
користування жилим приміщенням,
неможливо буде отримати настання
правовідносин між співвласниками
майна, що є у спільній сумісній
власності, щодо можливості здійснення
ними фактичного користування, а відтак
появи, можливої, необхідності
реалізувати подальший захист своїх
речових прав, в тому числі шляхом
виділу частки із майна та припинення
права на частку у спільному майні, що
передбачено ст.ст. 364, 365, 370 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до норми ст. 322
ЦК України власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить, при
цьому поняття утримувати майно, в яке
надаються житлово-комунальні послуги,
передбачає, окрім витрат, пов'язаних із
збереженням та поліпшенням майна,
необхідність оплати відповідних
житлово-комунальних послуг, проте
несплата останніх не може бути
перешкодою у користуванні майном, а
тому позиція відповідача щодо вчинення
перешкод позивачу в користуванні
майном з підстав несплати ним
відповідних коштів - є помилковою, в
даному випадку суперечить нормам
чинного законодавства, однак може бути
окремою підставою для звернення до
суду із позовом про стягнення
відповідної компенсації із
співвласника майна.

За даних обставин, враховуючи, що
позивач має достатньо правових підстав
для користування квартирою АДРЕСА_1,
оскільки є співвласником такого майна,
беручи до уваги встановлені в судовому
засіданні обставини, які не
заперечувались та визнавались
сторонами, щодо неможливості доступу
позивача до належного йому майна в силу
зміни замків на вхідних дверях
відповідної квартири та приналежної до
неї господарської споруди - сараю, що є
наслідком дій відповідача, а тому при
наявності перешкод у здійсненні
позивачем свого права власності,
складовою якого є права користування
майном - він має право вимагати
усунення таких перешкод та звернутись
із позовом про визнання його права
користування, що є однією із складових
права власності, в результаті чого
обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права як співвласника
житлового приміщення, а саме: вселення
та визнання його права користування,
відповідає змісту порушеного права
власності позивача щодо користування
таким майном, в силу чого суд вважає, що
позовні вимоги є обгрунтованими та
підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 316, 317, 319, 321, 355, 369, 391 ЦК України,
ст.ст. 9, 155 ЖК України ст.ст. 61,88, 212, 215 ЦПК
України , суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування
нерухомим майном, а саме: квартирою
АДРЕСА_1 та приналежних до квартири
господарських споруд, в тому числі
сараєм, яке належить йому на підставі
права спільної сумісної власності на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 що
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя