Справа № 465/2-122/11
Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/842/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого
судді Мікуш Ю.Р.

Суддів:
Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар Гацій
І.І.

З участю: позивача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її представників
ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 25 червня 2013 року та
додаткове рішення цього ж суду від 11
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Франківської
районної держадміністрації, ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО», відділу реєстрації речових
прав на нерухоме майно про визнання
права власності на квартиру та
господарські споруди та об»єднаним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2,
третіх осіб: Франківської районної
адміністрації, Львівської міської
ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання
права власності на будинковолодіння за
ОСОБА_2, знесення металевого гаража,
заборону здійснювати прибудову та
усунення перешкод у користуванні
вікнами,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 25 червня
2013 року та додатковим рішенням цього ж
суду від 11 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, на господарські
споруди та зблокований з будинком
гараж.

Об»єднаний позов ОСОБА_5 задоволено
частково.

Підвал, що позначений цифрами 2 площею
4,5 кв. м та 3 площею 5 кв. м. у будинку по
АДРЕСА_1 залишено у спільному
користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Зобов»язано ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_5 у користуванні підвальним
приміщенням, позначеним цифрами 2 і 3.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Оскаржуваним додатковим рішенням
Франківського районного суду м. Львова
доповнено резолютивну частину рішення
Франківського районного суду м. Львова
наступним змістом:

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2
судові витрати по справі в сумі 40,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 40,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5
судові витрати в сумі 151, 5 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір в дохід
держави в сумі 100 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в дохід
держави в сумі 134 грн.

Рішення та додаткове рішення суду
оскаржила ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі на рішення суду
від 25 червня 2013 року зазначає, що таке
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, є незаконним,
необґрунтованим, а тому підлягає
скасуванню.

Суд під час ухвалення рішення
безпідставно не застосував до спірних
правовідносин ст. ст. 177,179 ЦК України та
безпідставно визнав, що ОСОБА_2
постійно користується об»єктами, яких
не існує в натурі - це цегляною
двоповерховою верандою, добудовою до
спірного будинку загальною площею 9,5
кв. м.

Вважає помилковим висновок суду про
застосування до даних правовідносин ЗУ
«Про власність», оскільки такі виникли
у 1973 році, коли такий не діяв.

Зазначає, що оскільки домовленість між
ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про створення
спільної сумісної власності на спірний
житловий будинок нотаріально не
посвідчена, то між ними і відсутні
правовідносини співвласників.

Вважає, що заяви ОСОБА_8 2001-2002 р.р. не
можуть бути належними та допустимими
доказами у даній справі, оскільки такі
були досліджені в іншій справі, рішення
по якій набрало законної сили.

Крім цього, при складанні цих заяв не
дотримана письмова форма та такі
нотаріально не посвідчені.

На думку апелянта, суду слід було
застосувати ч.1 ст.105 ЦК України (1963р.)
якою передбачено, що громадянин, який
здійснив перебудову чи прибудову
будинку без встановленого дозволу або
без належно затвердженого проекту не
вправі розпоряджатися цим будинком чи
його частиною, тобто апелянт вважає, що
оскільки на час складання заповіту та
на день смерті ОСОБА_8 був чинний дозвіл
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
Львівської міської ради №561/02 від 14.10.2002
року виданий на єдине ім»я ОСОБА_8 на
виконання будівельних робіт з добудови
і надбудови, відтак ці права увійшли до
складу спадщини.

Стверджує, що суд розглянув справу
однобічно, не дослідивши докази надані
нею та надав перевагу доказам
первісного позивача, що є порушенням
ст. 212 ЦПК України.

Посилається на те, що судом не в повній
мірі з»ясовано всі обставини, що мають
значення для справи, а саме те, що на
момент добудови ОСОБА_2 було лише 23
роки, він мав молоду сім»ю та витрачав
зароблені кошти на потреби сім»ї, а
тому не міг брати безпосередньої
участі у будівництві. Судом не надано
належної оцінки тим фактам, що ОСОБА_2
та його сім»я визнавали себе наймачами
у власника ОСОБА_8, а тому просили
зарахувати їх на чергу по забезпеченню
житлом. Судом не враховано, що проект
добудови з надбудовою спірного будинку
не відповідає нормативним актам з
пожежної безпеки з порушенням яких
збудований металевий гараж під літ.Е
площею 16,8 кв.м.

Судом не враховано, що будинок був
збудований ОСОБА_8 для своїх дітей і ним
же був розділений на три ізольовані
квартири, а не проектними документами,
як зазначив суд у своєму рішенні.

Крім цього, вважає безпідставною
відмову суду у застосуванні до позову
ОСОБА_2 строку позовної давності,
оскільки добудова проведена більш як
тридцять років тому.

Стверджує, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов ОСОБА_5, в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити,
застосувавши до нього строк позовної
давності.

В апеляційній скарзі на додаткове
рішення суду від 11 листопада 2013 року
ОСОБА_5 зазначає, що відповідно до ч.5
ст.88 ЦПК України при ухваленні нового
рішення суд апеляційної інстанції
змінює розподіл судових витрат.

Заслухавши пояснення відповідачки
ОСОБА_5 та її представників ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення з
приводу апеляційної скарги позивача
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,
заперечення з приводу апеляційної
скарги відповідача ОСОБА_4, вивчивши
матеріали цивільної справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги не
підлягають до задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 у якому проживають сторони по
справі зареєстровано на праві
особистої власності за їхнім батьком
ОСОБА_8 в цілому на підставі договору
на право побудови будинку і
безстрокового користування земельною
ділянкою від 08.02.1954 року за №6-1498, акту
прийняття будинку в експлуатацію від
12.12.1951 року, що підтверджується
довідкою Львівського МБТІ №22 від 15.05.
1958 року.

В 1970-1980 р.р. до будинку було самовільно
надбудовано другий поверх та на
закріпленій за згаданим будинком
земельній ділянці було збудовано
господарські будівлі та споруди. З
цього часу другий поверх став
складатися з двох ізольованих
приміщень, якими постійно з часу
закінчення будівництва користуються:
ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Металевий гараж, позначений на плані
під літ. Е та двоповерхова будівля -
літня кухня на другому поверсі якої є
теплиця, знаходиться в постійному
користуванні позивача ОСОБА_2

Перший поверх будинку після смерті
батька ОСОБА_8 у 2002 році знаходиться у
користуванні виключно ОСОБА_5 та членів
її сім»ї.

Відповідно до ст. ст. 16,17 Закону України
«Про власність», постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 04.10.1991
року «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» вбачається, що коли
будівництво велось за рахунок спільної
праці членів сім»ї, житловий будинок
стає їх спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено письмовою
угодою сторін.

Як вбачається із заяви ОСОБА_8 (
власника будинку) на адресу
Франківської міжвідомчої комісії
житлового господарства від 23.10.2001 року,
він як власник спірного житлового
будинку, надає дозвіл своєму синові
ОСОБА_2 на здійснення останнім добудови
та прибудови до будинку, які згідно із
проектною документацією, складатимуть
ізольовану квартиру АДРЕСА_1..

Судом перевірено та встановлено, що
підписи ОСОБА_8 на вказаних заявах
завірені керівником комунального
підприємства. Колегія суддів не
приймає до уваги доводи апеляційної
скарги та доводи представника апелянта
ОСОБА_7 про те, що керівники комунальних
служб не вправі були завіряти підписи
мешканців, оскільки таке суперечить
нормам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується із тим, що
вказані документи є належним та
допустимим доказом та свідчать про
згоду власника житлового будинку
ОСОБА_8 на здійснення його сином ОСОБА_2
добудови та надбудови до належного
йому на праві власності будинку, а
також про домовленість між ОСОБА_8 та
ОСОБА_2 про визнання за останнім права
власності на збудовану ним надбудову
та добудову, що складають квартиру
АДРЕСА_1.

Крім цього, судом встановлено, що
ОСОБА_8 звертався у міжвідомчу комісію
Франківської райадміністрації
Львівської міської ради щодо дачі
дозволу на експлуатацію самовільно
розпочатої реконструкції будинку,
цегляного гаража, літньої кухні,
металевого гаража, сарая на
прибудинковій території та згідно
висновку міжвідомчої комісії від 30.10.2001
року ( протокол №36) постановлено, що
технічно можливо завершити самовільно
розпочате будівництво та
реконструкцію будинку згідно з
поданими проектними пропозиціями та
експлуатувати самовільно побудовані
гаражі і господарські приміщення.

Даний висновок міжвідомчої комісії
затверджений розпорядженням
Франківської райадміністрації
Львівської міської ради №246 від 01.03.2002
року, що прийняте на підставі звернень
самого власника будинку ОСОБА_8 та
спільних звернень ОСОБА_8 та ОСОБА_2,
погоджено подані проектні пропозиції
та визначено, що після розширення
згідно проектних пропозицій будинок
АДРЕСА_1 буде трьохквартирним.

Квартира №1 буде на 1-ому поверсі,
складається з трьох кімнат площею 16,8
кв.м, 14,3 кв.м, 10,9 кв.м, кухні 14,2 кв.м.,
коридора 4,8 кв.м., веранди 4,6 кв.м., ванної
кімнати 4 кв.м, туалета-0,7 кв.м.- загальна
площа 70,3 кв.м. Власником квартири буде
ОСОБА_8

Квартира №2 буде розміщена в двох
рівнях та складатиметься: 1-1 поверх:
сходова клітка - 8,6 кв.м, суміщений
санвузол_ 4,8 кв.м.,; 2-й поверх: коридор-11,6
кв.м, кухня-7,4 кв.м, дві житлові кімнати:
15,9 кв.м. та 12,5 кв.м.- загальною площею 60,8
кв.м. Власником квартири №2 та
цегляного гаражу 4,5 х 5,6 м буде ОСОБА_4

Квартира №3 розташована в двох рівнях
та скадається: 1-й поверх, 2-ий поверх
сходова клітка, 2-ий поверх - коридор 6,9
кв.м., суміщений санвузол 2,5 кв.м,
кухня-14,3 кв.м., житлова кімната 16,8 кв.м
-загальна площа квартири 40,5 кв.м.
Власником квартири №3 та зблокованого
з будинком гаражу 6х3 м., господарського
приміщення 5,4х4,5 м буде ОСОБА_2

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідність добудови, надбудови та
господарських будівель, що є предметом
спору вимогам ДБН встановлено Дозволом
на виконання будівельних робіт
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
Львівської міської ради № 561/02 від
14.10.2002 року, а проект добудови з
надбудовою будинку на АДРЕСА_1,
затверджений КП «Архітектурно -
будівельний нагляд».

Згідно ст. 29 Закону України «Про
планування і забудову території»
дозвіл на виконання будівельних робіт
надається на підставі проектної
документації, погодженої та
затвердженої в порядку, визначеному
законодавством, що було зроблено
власником житлового будинку ОСОБА_8, а
тому спірні добудова та прибудова,
здійснені за згодою власника
будинковолодіння ОСОБА_8 за
домовленістю про реальний розподіл
цього будинковолодіння після
закінчення будівництва.

Згідно постанови Франківського
районного суду м. Львова від 22.02.2006 року
розпорядження Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
№246 від 01.03.2002 року визнано недійсним в
частині визначення ОСОБА_4, ОСОБА_2
власниками квартир, господарських
будівель та споруд на АДРЕСА_1. При
цьому судом встановлено, що ОСОБА_8
звертався до Франківської районної
адміністрації з питанням про технічну
можливість завершення самовільно
розпочатого розширення будинку
АДРЕСА_1 за рахунок надбудови та
прибудови, використання трьох
ізольованих квартир, а не з питанням
про визначення режиму власності
квартир, на які відсутні
правовстановлюючі документи,
розпорядження прийнято передчасно та
всупереч компетенції
райадміністрації. Разом з тим, в
частині визначення розподілу
будинковолодіння на три ізольовані
квартири вказане розпорядження не
скасоване та колегія суддів вважає, що
таке має свої наслідки та свідчить про
наміри батька ОСОБА_8 ще за життя
створити всі можливі житлові умови і
можливості для кожного із дітей
окремо.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у справі №22а-42 та
ухвалою ВАС України від 21.02.08 року у
справі №к-28106/06К-2810/06, постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 22 лютого 2006 року залишено без змін.

Згідно Акту державної технічної
комісії про готовність закінченого
будівництвом об»єкта до експлуатації
від 12 лютого 2003 року, затвердженого
рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради №269 від 04
вересня 2003 року, добудова з надбудовою
будинку на АДРЕСА_1, які, в тому числі,
складають і квартиру №2 прийняті в
експлуатацію.

Судом підставно встановлено та з цим
погоджується колегія суддів, що станом
на день смерті 13 грудня 2002 року ОСОБА_8
належав на праві приватної власності
одноповерховий будинок АДРЕСА_1 у м.
Львові ( в даний час позначений на плані
квартира 1).

Спірна надбудова та прибудова до
будинку, зокрема, квартира №3 була
прийнята в експлуатацію Актом
державної технічної комісії від 12
лютого 2003 року про готовність до
експлуатації житлового будинку по
АДРЕСА_1 після реконструкції з
розширенням за рахунок прибудови і
надбудови, тобто після смерті ОСОБА_8, а
відтак не підлягає включенню до складу
спадкової маси після смерті ОСОБА_8,
оскільки у відповідності до ст. 25 п.4 ЦК
України( ст. 9 ЦК України 1963 р.) цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент настання її
смерті.

Судом вірно взято до уваги, що проектна
документація на виконання
ремонтно-будівельних робіт, яка була
подана ОСОБА_8 на погодження та не
оспорювалася сторонами, містить
розподіл будинковолодіння на
ізольовані квартири для трьох окремих
власників, що узгоджується із заявами
ОСОБА_8, якими він надає дозвіл своїм
синам на добудову та прибудову до свого
будинку, є волевиявленням батька як
при житті, що відобразилося у його діях
так і при посвідченні заповіту, та
відповідно свідчить про
невідповідність мотивів зустрічної
позовної заяви в тій частині, що
добудова ця була здійснена одним
власником ОСОБА_8, однак не дописано що
не для нього самого, а конкретно було
виявлена мета-для синів, щоб всі діти
мали житло.

Зазначене підтверджується також
змістом розпорядження №246
Франківської районної адміністрації в
частині визначення окремих квартир в
будинку АДРЕСА_1 у м. Львові, яке є ще
одним письмовим доказом, що свідчить
про встановлення позивачем ОСОБА_2
окремого лічильника обліку
електроенергії, водопостачання,
газопостачання приміщень спірних
надбудов, автономно від інших
приміщень першого та другого поверху
будинку АДРЕСА_1, а також проживанням
сім»ї позивача у спірному приміщенні
та постійне користування ним, що було б
неможливо без згоди та дачі дозволів
ОСОБА_8

Виходячи із наведеного вище, районний
суд дійшов правильного висновку, що між
сторонами виник спір лише з підстав
набуття права власності і саме такий
позов заявлений позивачем ОСОБА_2, а
сторони фактично визнали порядок
користування останнім спірними
приміщеннями, тому в цій частині позов
задоволено підставно.

Відмовляючи у позові ОСОБА_5, районний
суд виходив з того, що при житті ОСОБА_8
відбувся реальний поділ
будинковолодіння, визначився певний
порядок користування приміщеннями і
спірні добудови та надбудова з 80-х
років по даний час знаходяться
виключно у користуванні ОСОБА_2 та його
сім»ї, що не заперечувалося
відповідачами, добудови здійснені
фізичною працею та коштами ОСОБА_2 та з
ініціативи батька ОСОБА_2, однак для
ОСОБА_2 Позивач ОСОБА_2 не претендує на
приміщення першого чи другого поверхів
як спадщину після смерті батька.

Так як відносини між сторонами є
триваючими, районний суд прийшов до
вірного висновку про безпідставність
посилання ОСОБА_5 на відмову у позові у
зв»язку з пропуском стоку звернення до
суду з позовом.

Доводи апелянта ОСОБА_5 про порушення
ДБН при здійсненні добудови, надбудови
спростовується висновком експертного
будівельно-технічного дослідження від
11 травня 2012 року, відповідно до якого
розташування двоповерхової
господарської будівлі, що складається
з розташованого на першому поверсі
гаража літ «Б» площею 25,2 кв.м та
розташованої на другому поверсі
теплиці площею 25,2 кв.м, ворота металеві
літ «І2, відповідає вимогам ДБН 360-92
«Містобудування, планування й забудова
міських і сільських поселень».
Зазначені господарські будівлі
прийняті в експлуатацію в комплексі
об»єкта нерухомості Актом державної
технічної комісії від 12 лютого 2003 року.

Згідно зазначеного висновку
будівельні роботи по перенесенню вікон
на іншу стіну будинку та будівництво
стіни біля вікна першого поверху
будинку в кімнаті під літ.1-4
виконувалися ОСОБА_4 з метою приведення
у відповідність ДБН сходової клітки до
квартири №2 відповідно до Проекту
добудови з надбудовою будинку на
АДРЕСА_1, затвердженого КП
«Архітектурно-будівельний нагляд».
Відтак, колегія суддів вважає, що
архітектурно - будівельною групою та
експертами було враховано можливість
та доцільність проведення таких робіт,
можливість забезпечення вентиляції
для санвузла, стан інсоляції для
кімнат першого поверху та інші вимоги,
а відтак колегія суддів надає віри
зазначеному вище висновку, оскільки
інших пропозицій, висновків чи
клопотань щодо експертиз від сторін не
поступило.

Згідно ст.10,60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Ухвалюючи додаткове рішення, районний
суд виходив з того, що при ухваленні
рішення від 25 червня 2013 року судом не
вирішено заявлені ОСОБА_2 вимоги щодо
визнання за ним права власності на
підвали та розподілу судових витрат.

З приводу заявлених вимог сторони
давали пояснення, досліджувалися
подані суду докази.

Згідно з пунктами 1,4 ч.1 ст.220 ЦПК України
суд, що ухвалив рішення, може за заявою
осіб, які беруть участь у справі чи з
власної ініціативи ухвалити додаткове
рішення, якщо стосовно якої-небудь
позовної вимоги, з приводу якої сторони
подали докази і дали пояснення, не
ухвалено рішення; судом не вирішено
питання судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що така
вимога позивачем заявлялася, достатньо
доказів на її обґрунтування і з приводу
цієї вимоги давалися пояснення.
Висновки суду в цій частині є
законними та обґрунтованими з чим
погоджується колегія суддів.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги в частині не
застосування судом першої інстанції ч.1
ст.105 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 177, 267 ЦК
України, оскільки правовідносини між
сторонами є довготривалими, спір про
право у сторін виникло після смерті
ОСОБА_8 та в час дії Закону України «Про
власність» про що зазначено судом
першої інстанції у рішенні суду, а крім
цього Цивільний кодекс України згідно
його Прикінцевих та перехідних
положень набрав чинності з 01 січня 2004
року.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.308 ч.2 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Виходячи із вище зазначеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
яке є об»єктивним, законним і
справедливим.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1
п.1, 315, 317, 319ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 25 червня 2013 року та
додаткове рішення цього ж суду від 11
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин