АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/992/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/96/14
Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко
Доповідач Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Акопян В.І., Петренка В.М.

при секретарі Цилюрик М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 22
листопада 2013 року в цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу, визначення місця
проживання дитини та зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення місця проживання дитини.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду із вказаним позовом,
просила ухвалити рішення, яким
розірвати шлюб, укладений з ОСОБА_1,
визначити місце проживання їхнього
малолітнього сина ОСОБА_3 з матір'ю.

Заявлені вимоги мотивовані тим,
що сімейні стосунки у сторін не
склалися, їхнє примирення неможливе.
Так як малолітній син перебуває на
утриманні та проживає з позивачкою, то
доцільним є залишити його проживати з
нею.

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із зустрічним позовом, просив
ухвалити рішення, яким залишити сина
проживати з ним, посилаючись на те, що
відповідачка через свої моральні та
ділові якості не має можливості
виховувати сина.

Ухвалою Новосанжарського
районного суду Полтавської області від
17 червня 2013 року позови об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Новосанжарського
районного суду Полтавської області від
22 листопада 2013 року позов ОСОБА_2
задоволений: шлюб, зареєстрований 24
лютого 2004 року відділом реєстрації
актів цивільного стану
Новосанжарського РУЮ Полтавської
області, актовий запис №8, між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, розірваний. Визначено місце
проживання малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішене питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення місцевого суду у
частині визначення місця проживання
дитини скасувати та ухвалите нове про
задоволення його зустрічного позову.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначено, що суд
неповно з'ясував суттєві обставини
справи, зокрема щодо наявності
належних умов для проживання і
виховання дитини за місцем проживання
відповідачки. Окрім того, суд не дав
належної оцінки підтвердженій
належним доказом обставині щодо
зловживання відповідачкою алкоголем.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь в
справі, дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних
підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено, що 24 лютого 2004 року ОСОБА_1,
і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син
ОСОБА_3.

З весни 2013 року сторони припинили
шлюбні відносини і проживають окремо -
ОСОБА_2 у батьків по АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 -
самостійно в АДРЕСА_2.

Згідно актів обстежень умов
проживання у обох батьків створені
належні побутові умови для проживання
дитини.

Обидва батьки працюють і
позитивно характеризуються зі місцем
роботи.

Суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив надані сторонами
докази, належно їх оцінив і дійшов
обґрунтованого висновку про
доведеність позовних вимог щодо
визначення місця проживання
малолітньої дитини з матір'ю.

При цьому місцевий суд виходив з
недоведеності передбачених законом
виключних обставин, які б ставили під
загрозу повноцінне виховання та
розвиток дитини у разі проживання з
матір'ю.

Такий висновок суду узгоджується з
принципом шостим Декларації з прав
дитини від 20 листопада 1959 року, згідно
якого дитина може бути розлучена з
матір'ю лише у винятковій ситуації.

Відповідно до ч.2 ст.161 СК України
обставинами, які унеможливлюють
спільне проживання дитини та одного з
батьків, є відсутність у останнього
самостійного доходу, зловживання
останнім алкогольними напоями або
наркотичними засобами, доведеність
фактів аморальної поведінки одного з
батьків, що може зашкодити розвиткові
дитини.

Факт проходження ОСОБА_2 лікування у
наркологічному диспансері з 28
листопада по 23 грудня 2011 року (а.с.197) на
переконання колегії суддів, не є
достатньою обставиною для задоволення
позову ОСОБА_1, оскільки у розумінні
наведених нормативних актів для
розлучення дитини з матір'ю має бути
встановлена системність негативної
поведінки (вчинків) матері, яка шкодить
нормальному розвиткові дитини.

Разом з тим, як вбачається з
характеристики, виданій ОСОБА_3 у школі
(а.с.28), його мати приймає активну участь
у навчанні і вихованні свого сина, що
позитивно відображається на його
успіхах у навчанні.

Доводи апеляційної скарги про
недостовірність даних, відображених у
акті обстеження житлових умов (а.с.102),
колегія суддів оцінює критично,
оскільки вони ґрунтуються на
припущеннях, а кількість квадратних
метрів, що може бути виділена для
проживання не є вирішальним у
створенні належних умов для виховання
і розвитку дитини.

Оцінюючи відповідно до правил ст..212 ЦПК
України висновок №119 від 08 травня 2014
року судової психологічної експертизи
(т.2 а.с.58-76), а також пояснення судового
експерта у судовому засіданні у
сукупності з іншими доказами, колегія
суддів робить висновок про те, що
основним негативним фактором, який
перешкоджає нормальному повноцінному
розвитку малолітнього ОСОБА_3 є саме
відверта ворожнеча між батьками, які
намагаються «за рахунок дитини»
вгамувати свої образи одне на одного.

З огляду на наведене колегія
суддів вважає, що рішення місцевого
суду є законним та справедливим,
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308,
ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 22
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
О.А. Лобов

Судді:
В.І. Акопян

В.М. Петренко

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов