Справа № 347/275/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1090/2014
Головуючий у 1 інстанції Турянський
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого:
Матківського Р.Й.

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Шишка А. І.

секретаря
Вилки І.П.

з участю представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, з апеляційною скаргою
представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на
рішення Косівського районного суду від
21 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року з позовом до суду
звернувся представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» та просив стягнути з
відповідача на користь Банку
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 30065,47 гривень.

Заявлені вимоги представник позивача
обґрунтував тим, що відповідач порушив
умови, укладеного між сторонами
кредитного договору від 20 січня 2006 року
на суму 8300 гривень зі сплатою відсотків
за користуванням кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

У зв'язку з порушенням зобов'язання за
договором станом на 30 листопада 2013 року
має заборгованість - 30065,47 гривень, з
яких: 28157,59 гривень - заборгованість по
відсотках за користування кредитом; 500
гривень штрафу (фіксована частина), 1407,
88 гривень - штраф (процентна складова).

Рішенням Косівського районного суду
від 21 березня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено за пропуском строку
позовної давності.

На дане рішення представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задоволити в повному
обсязі вимоги Банку.

Представник у скарзі зазначає, що
рішення суду ухвалено з порушенням
норм процесуального та матеріального
права.

Висновок суду, що позивачем пропущено
строк позовної давності зроблений
внаслідок неналежного з'ясування
обставин справи та незастосування норм
цивільного законодавства, які
регулюють дані правовідносини.
Відповідач не надавав до Банку заяву
про припинення строку дії договору,
тому договір автоматично
пролонговувався на той самий термін, як
це зазначено в пункті 9.12 Умов та правил
надання банківського кредиту, який
погоджено сторонами.

Таким чином, суд не взяв до уваги, що
договір не є припиненим, а отже, строк
позовної давності не може бути
пропущеним. Належного виконання
Договору відповідач не здійснив, а
відтак зобов'язання не припинилося. Суд
першої інстанції застосував норми ЦК
України про позовну давність без заяви
відповідача, зробленої під час
розгляду справи у суді першої
інстанції, як передбачено ст. 267 ЦК
України.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, яка вимоги
скарги підтримала, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відмову у задоволенні позову суд
першої інстанції обґрунтував тим, що
ОСОБА_4 з 20 січня 2006 року до моменту
звернення позивача з даним позовом
жодних дій щодо виконання умов
договору не вчиняв, заборгованість не
сплачував, тому позивач пропустив
трирічний строк позовної давності, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Однак, такі висновки суду першої
інстанції зроблено при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, не доведено обставини, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального права, що є підставою для
його скасування і ухвалення нового
рішення.

Відповідно до обставин справи, 20 січня
2006 року між сторонами укладено
кредитний договір на суму 8300 гривень зі
сплатою відсотків за користуванням
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості на
а.с. 7 у зв'язку з порушенням
зобов'язання за договором станом на 30
листопада 2013 року відповідач має
заборгованість - 30065,47 гривень, з яких:
28157,59 гривень - заборгованість по
відсотках за користування кредитом; 500
гривень штрафу (фіксована частина), 1407,
88 гривень - штраф (процентна складова). У
зазначену суму заборгованості не
включено тіло кредиту та відсотки в
сумі 10834,82 гривень, які стягнуті за
судовим наказом Косівського районного
суду від 1 вересня 2008 року. Поданими
розрахунками в засіданні апеляційного
суду представник апелянта підтвердила,
що при зверненні стягнення
заборгованості за судовим наказом
штрафні санкції за умовами договору не
нараховувались.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_4 жодним чином не
заперечив наявність кредитного
зобов'язання перед Банком, у судові
засідання не з'являється, хоча згідно
розписок повістки про день розгляду
справи йому вручались.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст.
264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У зв'язку із відсутністю заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності у суду першої
інстанції не було законних підстав для
відмови у задоволенні позову за цією
обставиною.

Згідно з умовами кредитного договору
укладеного між сторонами 20 січня 2006
року відповідач отримав 8300 гривень
кредитного ліміту із сплатою 3% на
місяць. Порядок погашення
заборгованості встановлено
щомісячними платежами в розмірі 7% від
суми заборгованості, позичальник
зобов'язаний погашати заборгованість
по кредиту, договір дійсний протягом 12
місяців з моменту підписання, а у
випадку, якщо одна із сторін договору
не проінформує про припинення дії
договору, він пролонговується на той же
строк. Передбачено, що при порушенні
позичальником строку платежу по
будь-якому із грошових зобов'язань
більш як на 120 днів наступає обов'язок
сплатити Банку штраф в розмірі 500
гривень і 5% від суми позову.

Із розрахунку, поданого Банком на а.с. 7
вбачається, що на 30 листопада 2013 року
відповідачу нараховано 28157 гривень
заборгованості за процентами за
користування кредитом. В засіданні
апеляційного суду представник Банку
підтвердила, що боржник зобов'язаний
був щомісячно погашати суму кредиту і
про такий обов'язок Банку було відомо
протягом всього періоду і щомісяця.
Враховуючи, що з позовом до суду
позивач звернувся 30 січня 2014 року, тому
в межах трирічного строку позовної
давності заборгованість за сплатою
відсотків повинна нараховуватися з
січня 2011 року. Розмір заборгованості за
відсотками за цей період згідно
поданих розрахунків Банком повинен
становити 12 571 гривень із розрахунку:
15586 гривень, які нараховані на 31 січня
2011 року та 28157 гривень, які нараховані
на 30 листопада 2013 року (28157 гривень -15586
гривень = 12571 гривень).

Враховуючи, що кредитним договором
передбачено за невиконання
зобов'язання штрафні санкції, на
користь Банку підлягає стягненню також
штраф у розмірі 500 гривень та 627 гривень
як 5% від ціни позову.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316, 317 ЦПК
України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Косівського районного суду від
21 березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 20 січня 2006 року задоволити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» 12571
гривень заборгованості за процентами,
нарахованих на 30 листопада 2013 року за
кредитним договором №б/н від 20 січня 2006
року та 1127 гривень штрафних санкцій, а
всього стягнути 13 698 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» 243,60
гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Матківський Р.Й

Судді:
Ковалюк Я.Ю.

Шишко А.І.