Справа №333/3139/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014 р. м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Герасименко С.Г.

при секретарі Андрущук Ю.В.

за участю: представника позивача
ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

представника відповідача ПАТ
«Райффайзен банк Аваль» Пармузіна
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ "Райффайзен банк
Аваль" про визнання договорів
недійсними, встановлення факту, що має
юридичне значення та повернення майна,
переданого за недійсним правочином,
суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вимогами
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 30.11.2005 р.АДРЕСА_2
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, за № 9333, визнання
неукладеним договір іпотеки від 30.11.2005
р. між відповідачем ОСОБА_2 та
відповідачем ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за № 9338,
визнання недійсним договору іпотеки
від 27.03.2008 року укладеного між ОСОБА_2 та
ПАТ «Райффайзен банк Аваль»
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та з вимогою про
повернення квартири АДРЕСА_2 в її
приватну власність.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначила, що на праві
приватної власності володіла
квартирою АДРЕСА_3 листопада 2005 року
вона видала своєму зятю ОСОБА_3 строком
на три роки довіреність до 15 листопада
2008 року, посвідчену приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_9 за № 4609, на
представництво її загальних інтересів
в усіх сферах життя, у тому числі на
розпорядження усім належним їй майном.

Позивач вказує, що таке рішення
прийняла з причин необхідності
реєстрації права власності на спірну
квартиру, свідоцтво про право
власності на яку отримала 01.11.2005 року,
та неможливості належним чином самій
реалізовувати свої законні права та
обов'язки у зв'язку з віком, частими
хворобами. Позивач зазначає, що бажання
продавати свою квартиру вона не мала,
конкретного повноваження на її продаж
у вказаній довіреності не надавала.

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 її
повідомив, що належна їй квартира є
предметом іпотеки, що забезпечує
вимоги кредитного договору між
відповідачем ОСОБА_2 та ПАТ "Райффайзен
банк Аваль"на яку банк може звернути
стягнення. ОСОБА_10 зазначає, що 24.11.2011
року, згідно довідки ОП "ЗМБТГ'№ 18182, їй
стало відомо, що належна їй вищевказана
квартира відчужена від її імені
представником ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від 30.11.2005 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за № 9333, відповідачу
ОСОБА_2 Також позивач зазначила, що весь
час до подання позову відповідач
жодного разу не вимагала у позивача
передати їй вказану квартиру, не
проживала та не користувалась нею.
Остання нікому спірну квартиру не
передавала, та продовжувала нею
фактично володіти та користуватись,
виконувати обов'язки по її утриманню
та зберіганню, сплачувати комунальні
платежі та ін.

Позивач вказує, що від ОСОБА_3 їй стало
відомо, що укладаючи 30.11.2005 року спірний
договір купівлі-продажу. він діяв від
її імені в своїх інтересах, а також в
інтересах відповідача. Також позивач
зазначила, що спірний договір
купівлі-продажу не відповідав її волі,
оскільки укладався з метою послідуючої
передачі предмету договору -спірної
квартири у іпотеку для забезпечення
кредитного договору укладеного з
відповідачем ОСОБА_2, але фактично
кредитом за цим договором користувався
ОСОБА_3

Крім того, були укладені договір
іпотеки від 30.11.2005 р. між відповідачем
ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за № 9338 та
договір іпотеки від 27.03.2008 року
укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ
«Райффайзен банк Аваль» посвідченого
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
які не відповідають ст. 18 ЗУ «Про
іпотеку».

Позивач в позові вказала, що
відповідачі добровільно повертати їй
спірну квартиру відмовляються, іншого
житла вона не має. Вважає, що такі дії
порушують її конституційне право на
житло, володіння, користування та
розпорядження своєю власністю. У
зв'язку з вище викладеним звертається з
даним позовом для захисту своїх прав.

Представник позивача в судовому
засіданні наполягав на задоволенні
позовної заяви з підстав викладених в
ній.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову
вказавши, що твердження позивача про
те, що вона не знала, що вказана
квартира продається і вона не бажала її
продавати не відповідають дійсності.
Відповідач вказала, що ОСОБА_3
звернувся до неї з проханням оформити
на себе кредит в ПАТ "Райффайзен банк
Аваль", оскільки йому були потрібні
кошти для оформлення приватизації
нерухомого нежитлового майна, при
цьому обіцяв, що він самостійно
погасить кредитні кошти. Вона
погодилась. За спільною домовленістю з
позивачем та ОСОБА_3, було оформлено
вищевказаний договір купівлі-продажу
спірної квартири, за яким відповідачу
була передана у власність дана
квартира, з метою можливості передати
її в іпотеку для забезпечення
вищезазначеного кредитного договору.
Після чого був укладений кредитний
договір між нею та ПАТ "Райффайзен банк
Аваль", для забезпечення кредитних
зобов'язань був укладений договір
іпотеки, за яким спірна квартира була
передана в іпотеку. Всі отримані
грошові кошти по даному кредитному
договору фактично були передані ОСОБА_3
Також вказала, що позивач здійснила всі
необхідні дії для подальшої реалізації
спірної квартири, 15.11.2005 р. оформила
довіреність, якою надала загальні
повноваження ОСОБА_3, в тому числі і на
продаж належного їй майна. Вказана
довіреність позивачем не відзивалась
та не оспорювалась.

Представник відповідача ПАТ
''Райффайзен банк Аваль" в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав та просив
задовольнити. В поясненнях ОСОБА_3
зазначив, що підтверджує обставини,
вказані відповідачем, окрім однієї, а
саме він вказав, що позивач, яка є його
тещею, оформила загальну довіреність
на нього, їй було відомо, що він хоче
взяти кошти в кредит, але він їй не
повідомляв, що продав спірну квартиру
ОСОБА_2

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та інші докази, дійшов наступного
висновку.

Позивачу на праві приватної власності
належала квартира АДРЕСА_2 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого Комунарською районною
адміністрацією від 01.11.2005 р.

15.11.2005 р. позивач надала загальну
довіреність третій особі ОСОБА_3, в якій
в тому числі уповноважила його на
здійснення від імені позивача
правочинів щодо розпорядження
належного майна ОСОБА_11.

30.11.2005 р. ОСОБА_3, діючи від імені
позивача, відчужив спірну квартиру
відповідачу, про що був укладений
договір купівлі-продажу, який
посвідчений нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
за № 9333.

30.11.2005 р. між відповідачем ОСОБА_2 та
відповідачем ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль"був укладений кредитний договір
№014/17-36/712-31, для забезпечення виконання
якого між даними сторонами був
укладений договір іпотеки від 30.11.2005 р.,
згідно якого предметом іпотеки є
спірна квартира.

27.03.2008 р. між відповідачем ОСОБА_2 та
відповідачем ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" був укладений кредитний договір
№014/17-36/1844-31, для забезпечення виконання
якого між даними сторонами був
укладений договір іпотеки від 27.03.2008 р.,
згідно якого предметом іпотеки с
спірна квартира.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 13.11.2011 р., позов ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль"до ОСОБА_2 був
задоволений та звернуто стягнення на
спірну квартиру (як предмет іпотеки) за
невиконання кредитних зобов'язань по
вищевказаним кредитним договорам.

Позивач посилається, що під час
укладення спірного договору були
порушені вимоги ч. З ст. 238 ЦК України,
згідно якої, представник не може
вчиняти правочин від імені особи, яку
він представляє, у своїх інтересах або
в інтересах іншої особи, представником
якої він одночасно є, за винятком
комерційного представництва. Дана
стаття встановлює заборону на
укладення правочину, в якому один
представник одночасно виступає від
імені декількох контрагентів.

Зі спірного договору вбачається, що
сторонами спірного договору
купівлі-продажу були ОСОБА_11, в особі
представника ОСОБА_3 та особисто
відповідач ОСОБА_2

Позивачем також не доведено наявності
у діях відповідача, як сторони
оспорюваного договору, вини,
спрямованої на порушення
конституційних прав позивача, у зв'язку
з чим вимоги позивача щодо
недійснності договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2, від 30.11.2005 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за № 9333, є
необгрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Посилання позивача на фіктивність
правочину також не мотивовані оскільки
на виконання договору купівлі - продажу
сторони передали майно одна одній.
Згідно п. 24 постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» у разі якщо на виконання
правочину було передано майно, такий
правочин не може бути кваліфікований
як фіктивний.

Позовні вимоги щодо визнання договору
іпотеки між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен
банк Аваль» від 30.11.2005 року
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за № 9338 недійсним є
необгрунтованими.

Відповідно до п. 19-20 постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (стаття 229
ЦК, мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.

Крім того, правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо
мотивів правочину не має істотного
значення.

Відповідно до ст. 11 та ст. ст. 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб які беруть участь
у справі. При цьому кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Однак позивач під час слухання справи
не надала доказів які підтверджують
обман чи помилку з боку сторін
правочину на момент його вчинення.
Оскільки, 15 листопада 2005 року позивач
добровільно видала ОСОБА_3 строком на
три роки довіреність до 15 листопада 2008
року, посвідчену приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_9 за № 4609, на
представництво її загальних інтересів
в усіх сферах життя, у тому числі на
розпорядження усім належним їй майном.
Крім того, 30.11.2005 р. ОСОБА_3, діючи від
імені позивача, відчужив спірну
квартиру відповідачу, про що був
укладений договір купівлі-продажу,
який посвідчений нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, за № 9333. Жоден з вище
перелічених документів не був
оскаржений позивачем чи скасований
судом. Крім того, позивач не зверталась
до інших правоохоронних органів щодо
порушення її прав. Також, вище вказані
договори посвідчені відповідальними
особами, які несуть кримінальну,
цивільну, адміністративну
відповідальність за достовірність
посвідчених документів та які ніким
крім не піддані сумніву.

Крім того п. 34 листа Голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів із зобов'язань, що
виникають із договорів та інших
правочинів» визначено, що у разі
переходу права власності на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна.

Біль того, вище вказаний договір
іпотеки відповідає вимогам ст. 18 Закону
України «Про іпотеку» який діяв в
момент його укладення.

Враховуючи вище викладене, позовні
вимоги стосовно визнання недійсним
договору іпотеки від 27.03.2008 року
укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ
«Райффайзен банк Аваль» посвідченого
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за № 1059 також не можуть бути
задоволенні з підстав викладених вище.

Крім того, норма ч.1 ст.216 ЦК України не
може застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужено третій
особі. У зв'язку з тим, що вище оскаржені
договори судом не визнавались не
дійсними.

На підставі викладеного і керуючись,
ст.ст. 203. 215. 216. 229. 230. 238. 388 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного суду
України від 06.11.2009 року №9 «Про практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» ст.ст. 6, 8,10, 59, 60,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Запорізької обласної дирекція
ПАТ "Райффайзен банк Аваль" про
визнання договорів недійсними,
встановлення факту, що має юридичне
значення та повернення майна,
переданого за недійсним правочином
-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя
С.Г.
Герасименко