АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №674/1860/13-ц
Провадження №22-ц/792/866/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Корніюк А.П.,

суддів: Талалай О.І., П'єнти І.В.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
додатковою відповідальністю „Адамс"
на рішення Дунаєвецького районного
суду Хмельницької області від 26 лютого
2014 року за позовом Товариства з
додатковою відповідальністю „Адамс"
до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
нежитлових приміщень та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Товариства з
додатковою відповідальністю „Адамс",
треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні
майном.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів,

в с т а н о в и л а :

Звертаючись із вказаним позовом
ТДВ „Адамс" обґрунтовувало свої вимоги
тим, що на підставі договору
купівлі-продажу №4 від 12.09.2003р. йому
належить нерухоме майно, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1. В
жовтні 2013 року позивач дізнався, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_6, яка діяла в інтересах
ОСОБА_1 вищевказане майно відчужили на
користь ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу нежитлових будівель
від 30.09.2013р. Позивач вважав дії
відповідачів незаконними, а тому після
уточнень просив суд визнати недійсними
договори купівлі-продажу нежитлових
приміщень, що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1 від 08.01.2002р., від 08.08.2006р. та від
30.09.2013р., визнати недійсними свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
від 05.05.2006р. серії ЯЯЯ №700627, свідоцтва
про право на спадщину за законом від
01.07.2013р. №1-783 та №1-786, що видані Сьомою
Київською державною нотаріальною
конторою, а також стягнути з
відповідачів судові витрати.

26 грудня 2013 року ОСОБА_3 подав
зустрічну позовну заяву, в якій просив
усунути перешкоди у користуванні
належними йому нежитловими будівлями
загальною площею 1439,5 кв. м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
зобов'язання ТДВ „Адамс" звільнити
вказані будівлі. В обґрунтування своїх
вимог зазначав, що він набув у
власність спірні будівлі на законних
підставах та належним чином здійснив
реєстрацію свого права власності,
проте ТДВ „Адамс" не визнає його прав
та не допускає до приміщень, чим чинить
йому перешкоди у користуванні
зазначеним майном.

Ухвалою Дунаєвецького районного
суду від 26 грудня 2013 року вимоги за
зустрічним та первісним позовами
об'єднано в одне провадження.

Рішенням Дунаєвецького районного
суду від 26 лютого 2014 року в задоволенні
позову ТДВ „Адамс" до ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання недійсними договорів
купівлі-продажу нежитлових приміщень
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3
задоволено. Зобов'язано ТДВ „Адамс" не
чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні
нежитловими будівлями загальною
площею 1439,5 кв. м., що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, звільнивши дані
будівлі. Вирішено питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі ТДВ „Адамс"
вважає рішення суду незаконним з
підстав неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги ТДВ „Адамс"
задовольнити в повному обсязі, а в
зустрічному позові ОСОБА_3 відмовити.
Апелянт зазначає, що ТДВ «Адамс» є
єдиним власником спірного майна на
підставі договору купівлі - продажу від
12.09.2003р. між ВАТ «Комунар» та ВАТ
«Адамс» ( нині ТДВ «Адамс») і його права
порушуються діями відповідачів.

В засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав.
Інші особи, які беруть участь у справі
до суду не з'явилися, про день, час і
місце розгляду справи належним чином
повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції вірно
встановив та виходив з того, що 08.01.2002р.
між ТзОВ «Прем»єра» (власник частини
бази, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1
станом на 08.01.2002р. ) та ОСОБА_5 укладено
договір купівлі-продажу частини бази,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і
який зареєстрований в КП «Інвентар
бюро» 08.01.2002р., 10.01.2002р. складено акт
прийому - передачі №1 частини бази ТОВ
«Прем»єра» ОСОБА_5 05.06.2006р. останній
отримав свідоцтво про право власності
на нерухоме майно - будівлі бази: склад
накопичувач, прохідну, склад палива на
підставі рішення №14 виконкому
Дунаєвецької селищної ради
Дунаєвецького району від 25.05.2006р.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що договір
купівлі-продажу 12.09.2003 року ВАТ
"Комунар" та ВАТ «Адамс» ( нині ТДВ
«Адамс» ) укладали в той час, коли майно
уже було продано ТзОВ "Прем'єра" ПП
ОСОБА_5

08.08.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7
укладено договір-купівлі продажу
будівель бази за адресою АДРЕСА_1, що
посвідчений приватним нотаріусом
Дунаєвецького районного нотаріального
округу та зареєстрований в реєстрі за
№ 3220. 15.06.2006 року ОСОБА_7на підставі
вказаного договору купівлі-продажу
отримав свідоцтво про право власності
на будівлі бази.

Також, рішенням Дунаєвецького КП
«Інвентарбюро» від 17.01.2011 року
відмовлено ТДВ «Адамс» у державній
реєстрації його прав на частину бази,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з
підстав невідповідності поданих
документів вимогам Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації прав власності та інших
речових прав та іншим
нормативно-правовим актам, заявлене
право вже зареєстроване, відчуження
або інше визначення юридичної долі
об'єкта права щодо якого підлягають
державній реєстрації відбулося без
отримання витягу з реєстру прав. І ця
відмова позивачем не оскаржувался.

Разом з тим, на підставі
свідоцтв про право на спадщину за
законом від 01.07.2013 року, що видані
Сьомою Київською державною
нотаріальною конторою і зареєстровані
в реєстрі за № 1-783, № 1-786 перейшли в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_7 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлові
будівлі бази, що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1. 30.09.2013р. між ОСОБА_2,
ОСОБА_6, яка діяла в інтересах ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 укладено договір купівлі -
продажу вищезазначених нежитлових
будівель.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що позивачем не
доведено ті обставини, що у нього
виникло право власності на спірне
майно, не доведено, що договори
купівлі-продажу нерухомого майна від
08.01.2002р., від 08.08.2006р. та від 30.09.2013р. є
недійсними; також вимоги щодо визнання
недійсними свідоцтва про право
власності на будівлі бази від 05.06.2006р.
серія ЯЯЯ №700627, що видане ОСОБА_5 та
свідоцтв про право на спадщину за
законом від 01.07.2013р. за №№1-783 та 1-786, що
видані Сьомою Київською
держнотконторою є безпідставними та
недоведеними. А позовні вимоги ОСОБА_3 є
законними і обґрунтованими і
підлягають до задоволення.

Дійшовши такого висновку, суд
обґрунтовано посилався на відповідні
норми матеріального та процесуального
права.

Згідно ч. 1 і ч. 3 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Висновки суду узгоджуються з
матеріалами справи.

При ухваленні рішення суд послався
на відповідні норми матеріального
права.

Так, відповідно до ст.ст.86, 128,224,225 ЦК
УРСР (в редакції 1963 року), право
власності - це врегульовані законом
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном;
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором; за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму;
право продажу майна, крім випадків
примусового продажу, належить
власникові.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч.3ст.215 ЦК
України).

Відповідно до ст.1301 ЦК
України свідоцтво про право на
спадщину визнається недійсним за
рішенням суду, якщо буде встановлено,
що особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, а також в інших
випадках, встановлених законом.

Згідно п.27 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року №7 "Про судову практику у
справах про спадкування" іншими
підставами можуть бути: визнання
заповіту недійсним, визнання відмови
від спадщини недійсною, визнання шлюбу
недійсним, порушення у зв'язку з
видачею свідоцтва про право на
спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до ст.ст. 317, 321, 328, 391 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном; право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні;
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів; право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом; власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом першої інстанції
матеріального та процесуального права
є голослівними, адже апелянтом не
зазначено, яку норму матеріального
права, що не поширюється на спірні
правовідносини судом застосовано, або
не застосовано закон, що підлягав
застосуванню.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги
щодо не надання оцінки судом першої
інстанції усім обставинам справи,
колегія суддів вважає їх не
обґрунтованими, адже судом першої
інстанції було дано оцінку даним
доказам у відповідності з вимогами ст.
212 ЦПК України і дані доводи
апеляційної скарги фактично зводяться
до переоцінки доказів та незгодою
апелянта з висновками суду першої
інстанції по їх оцінці.

Інші доводи апеляційної скарги на
законність рішення суду не впливають і
його висновки не спростовують.

Процесуальних порушень, які були би
підставою для скасування судового
рішення не встановлено.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на повно, всебічно
досліджених матеріалах справи,
ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав в межах доводів апеляційної
скарги для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 319,
324 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю „Адамс"
відхилити.

Рішення Дунаєвецького районного
суду Хмельницької області від 26 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
А.П. Корніюк

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції -
Артемчук В.М. Справа:
№22ц/792/866/14

Доповідач - Корніюк А.П.
Категорія: 19, 20