Номер провадження: 22-ц/785/5174/14
Номер справи місцевого суду: 523/8858/13-ц
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Суворовського району м.
Одеси в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3 на рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 22.08.2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним
позовом до суду (а. с. 1-2), в якому просила
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивачка, як
зазначено в рішенні суду,
обгрунтовувала тим, що вона
зареєстрована та постійно мешкає в
квартирі АДРЕСА_1. Разом з нею в
квартирі зареєстровано її племінників
- ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Відповідачі з
моменту реєстрації не мешкають у
вказаній квартирі, однак залишилися
зареєстрованими за зазначеною адресою.
Із зазначеного часу, як вказувала
позивачка, відповідачі не намагалися
повернутись за для проживання за
місцем реєстрації при тому, що мають
вільний доступ до приміщення, їх речей
у приміщенні квартири не має. Однак,
оскільки, як вказувала позивачка,
відповідачі у справі у добровільному
порядку знятись з реєстраційного
обліку відмовляються, витрати
пов'язанні із утриманням майна несе
лише вона. Вважала за необхідне
звернутись до суду із даним позовом за
захистом своїх прав та законних
інтересів.

Як зазначено в рішенні суду, позивач в
судове засідання не з'явилася, надала
суду заяву згідно з якою позовні вимоги
підтримала та наполягала на
задоволенні позову, просила слухати
справу у її відсутність. Відповідачі в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи були
сповіщені належним чином, причин
неявки суду не повідомили.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 22.08.2013 року позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду,
заступник прокурора Суворовського
району м. Одеси в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 22.08.2013 року, в якій просить
скасувати рішення суду від 22.08.2013 року
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на те, що
оскаржуване рішення постановлено з
порушенням норм процесуального та
матеріального права і підлягає
скасуванню.

Іншими учасниками процесу рішення суду
не оскаржується.

В судовому засіданні прокурор
підтримав апеляційну скаргу, позивачка
та її представник заперечували проти
задоволення апеляційної скарги. Інші
учасники процесу в судове засідання не
з'явилися, причини неявки суду не
повідомили клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходило. Від опікуна
неповнолітньої ОСОБА_3 на адресу суду
надійшла заява про перенесення
розгляду справи у зв'язку зі здачею
екзамену ОСОБА_3 Проте, судова колегія
вважає щодо можливості розгляду справи
у відсутність неповнолітньої ОСОБА_3,
оскільки в судовому засіданні
присутній прокурор, який здійснює
представництво інтересів
неповнолітньої ОСОБА_3 в судовому
розгляді.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, які з'явилися в
судове засідання, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню,
в частині визнання ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням квартири АДРЕСА_1 з
ухваленням нового рішення, в цій
частині, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є, зокрема: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з наступного.

Згідно до положень ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини визнані
сторонами у справі та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Положення ст. 29 ЦК України
передбачають, що місцем проживання
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому, у відповідному
населеному пункті, в якому фізична
особа проживає постійно, переважно або
тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України,
місцем проживання дитини, яка не
досягла 10 років, є місце проживання її
батьків чи одного з батьків, з яким вона
мешкає.

Положення ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11.12.2003
року, який відповідно до Конституції
України регулює відносини, пов'язанні
зі свободою пересування та вільним
вибором місця проживання в Україні,
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду,
свідоцтва про смерть.

Згідно із Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» та Постановою
КМУ № 985 від 28.07.2004 року «Про
затвердження зразків документів,
необхідних для реєстрації місця
проживання в Україні», для реєстрації
дитини в компетентні органи необхідно
подати наступні документи: письмову
заяву батьків про реєстрацію дитини із
проханням виписати дитину та із
зобов'язанням зареєструвати її за
іншою адресою (діти від 14 до 18 років
подають заяву особисто).

Зокрема, відповідно до Законів України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні», «Про
загальний військовий обов'язок і
військову службу» передбачено такі
важливі нововведення:

Реєстрація місця проживання - внесення
інформації до Єдиного державного
демографічного реєстру про місце
проживання особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 107 ЖК
України, у разі вибуття наймача та
членів його сім'ї на постійне
проживання до іншого населеного пункту
або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму жилого
приміщення вважається розірваним з дня
вибуття. Якщо ж з жилого приміщення
вибуває не вся сім'я, то договір найму
жилого приміщення не розривається, а
член сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням.

Положення ст. 72 ЖК України
передбачають, що визнання особи, такою
що втратило право користування жилим
приміщенням, провадиться в судовому
порядку.

Згідно до довідки КП ЖКС
«Пересипський» від 10.06.2013 року у
житловому приміщенні квартири АДРЕСА_1
зареєстровані, позивач у справі та
відповідачі (а. с. 4).

Також, судом першої інстанції було
встановлено, що у житловому приміщенні
квартири АДРЕСА_1 фактично проживає
лише позивач.

Виходячи з положень ст. 29 ЦК України суд
дійшов висновку, що відповідачі у
справі з моменту реєстрації фактично
постійно проживають за іншою адресою,
що в свою чергу є підставою для
задоволення заявлених позовних вимог з
підстав їх доведеності.

За таких обставин, суд першої інстанції
задовольнив позов ОСОБА_4

Однак, судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції, так
як суд дійшов до них з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено, не заперечується
сторонами та підтверджується
матеріалами справи, що відповідачі:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані в спірній
квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 4).

Розпорядженням Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради №
1088 від 16.08.2004 року над малолітніми, на
той час, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 встановлено
опіку та призначено опікуном ОСОБА_6 і
встановлено місце проживання
малолітніх за місцем проживання
опікуна за адресою: АДРЕСА_4 та
закріплено за малолітніми житлову
площу за адресою: АДРЕСА_1 (спірна
квартира) (а. с. 35).

Після смерті ОСОБА_6, як вбачається з
апеляційної скарги, розпорядженням
Березанської районної адміністрації
Миколаївської області № 1209 від 22.12.2009
року над неповнолітніми ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 призначено опікуном ОСОБА_7 (а. с.
36).

На час звернення позивачки з позовом до
суду (11.06.2013 року) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
досягла повноліття та проживає в м.
Одесі перебуваючи в цивільному шлюбі
(а. с. 34), а неповнолітня ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за місцем
проживання опікуна, в с. Василівка
Березанського району Миколаївської
області (а. с. 34).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 247 СК
України, дитина над якою встановлено
опіку або піклування, має право на
проживання в сім'ї опікуна або
піклувальника, на піклування з його
боку; на збереження права користування
житлом, у якому вона проживала до
встановлення опіки або піклування.

Згідно з п. 3 ч. 3, ч. 4 ст. 71 ЖК України,
жиле приміщення зберігається за
тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців
у випадках, зокрема, влаштування дитини
(дітей) на виховання до родичів, опікуна
чи піклувальника, у прийомну сім'ю,
дитячий будинок сімейного типу, заклад
для дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, - протягом
усього часу їх перебування у родичів,
опікуна чи піклувальника, прийомній
сім'ї, дитячому будинку сімейного типу,
закладі для дітей-сиріт та дітей
позбавлених батьківського піклування;
якщо з будинку, квартири (їх частини)
вибула дитина (діти) і членів її сім'ї не
залишилося, це житло може бути надано
за договором оренди іншому громадянину
до закінчення строку перебування
дитини (дітей) у дитячому закладі або до
досягнення нею (ними) повноліття і
повернення від родичів, опікуна чи
піклувальника, в окремих випадках - до
закінчення навчання в
загальноосвітніх навчальних закладах
усіх типів і форм власності, у тому
числі для громадян, які потребують
соціальної допомоги та соціальної
реабілітації, а також в
професійно-технічних чи вищих
навчальних закладах або до закінчення
строку служби у Збройних Силах України
та інших військових формуваннях.

Тобто, відповідно до вищезазначених
норм чинного законодавства жиле
приміщення за дитиною зберігається
протягом усього часу її перебування,
зокрема у опікуна.

За таких обставин, відсутні правові
підстави для визнання неповнолітньої
ОСОБА_3, над якою встановлено опіку та,
яка проживає по місцю проживання
опікуна, такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
квартири АДРЕСА_1, в якій вона
зареєстрована та, яка закріплена за
нею, з підстав яких просила позивачка.

Крім того, при розгляді вказаної справи
до участі у справі не залучено ні
органу опіки та піклування, ні опікуна
неповнолітньої ОСОБА_3, чим порушено
права неповнолітньої на захист її прав
та інтересів у суді.

Однак, суд першої інстанції не звернув
на вищевказане уваги та помилково
задовольнив позовні вимоги позивачки,
в цій частині.

Тому судова колегія погоджується з
доводами апеляційної скарги прокурора
стосовно неповнолітньої ОСОБА_3, а
рішення суду першої інстанції, в
частині визнання ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням квартири АДРЕСА_1 підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, в цій частині, про відмову в
задоволенні позову позивачки, в цій
частині.

Разом з тим, судова колегія не
погоджується з доводами апеляційної
скарги прокурора стосовно
повнолітньої ОСОБА_5, оскільки
апеляційна скарга прокурором
подавалася лише в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3, а повнолітньою
ОСОБА_5 рішення суду не оскаржується.
Крім того, до апеляційної скарги не
додано докази, які б підтверджували
підстави представництва повнолітньої
ОСОБА_5 прокурором в суді відповідно до
ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру»
та уповноваження повнолітньою ОСОБА_5
прокурора на оскарження рішення суду в
її інтересах.

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія, частково погоджується
з доводами апеляційної скарги та
вважає, що рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 22.08.2013 року в
частині визнання ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням квартири АДРЕСА_1, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні цих позовних
вимог позивачки. В іншій частині
рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Суворовського району м.
Одеси в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 22.08.2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням скасувати, в частині
визнання ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Ухвалити нове рішення в цій частині,
яким відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_4 в цій частині.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області
О.Д. Варикаша

О.А. Ступакова

В.А. Станкевич