АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської
О.Ф.,Оніщука М.І.,

при секретарі Івченко О.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 02 червня 2014
року у справі за позовом Київської
міської ради до ОСОБА_1, третя особа:
Садівницьке товариство «Мічурінець»
про вилучення земельної ділянки,-

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 2604/6989/2012№
апеляційного провадження:
22-ц/796/11984/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Антипова Л.О.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Корчевний
Г.В. Рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 19 червня 2012 року позов
Київської міської ради до ОСОБА_1, третя
особа: Садівницьке товариство
«Мічурінець» про вилучення земельної
ділянки - задоволено частково.

Вилучено у ОСОБА_1 земельну
ділянку площею 601,42 кв.м. яка
знаходиться на території
Садівницького товариства «Мічурінець»
за адресою: АДРЕСА_1 після сплати
позивачем грошової компенсації в
розмірі 580 982 грн. та 541 грн. витрат на
перевезення майна, а всього на загальну
суму 581 523 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП
«Дирекції шляхово-транспортних споруд
м. Києва» витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору в розмірі 8,50 грн.,
витрати, пов'язані з оплатою
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи в розмірі 7,50 грн., та
витрати, пов'язані з проведенням
експертизи в розмірі 5 506,56 грн., а всього
на загальну суму 5 522,56 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 22 січня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилено.

Рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 19 червня 2012 року
залишено без змін.

Ухвалою Дніпровського районного
суду м. Києва від 02 червня 2014 року заяву
представника позивача Київської
міської ради про роз'яснення рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
по цивільній справі за позовом
Київської міської ради до ОСОБА_1, третя
особа: Садівницьке товариство
«Мічурінець» про вилучення земельної
ділянки - задоволено.

Роз'яснено рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 19.06.2012 року
по цивільній справі за позовом
Київської міської ради до ОСОБА_1, третя
особа: Садівницьке товариство
«Мічурінець» про вилучення земельної
ділянки, зазначивши, що КП «Дирекція
будівництва шляхово-транспортних
споруд м. Києва», як представник
позивача Київської міської ради має
право сплатити грошову компенсацію на
загальну суму 581 523,00 грн., шляхом
перерахування Головним управлінням
державної

казначейської служби України в м. Києві
даної суми з відповідного
казначейського рахунку, закріпленого
за КП «Дирекція будівництва
шляхово-транспортних споруд м. Києва»
на відповідний рахунок ВДВС
Дніпровського районного управління
юстиції, з метою подальшого їх
перерахування на банківських рахунок
відповідача ОСОБА_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду
відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції ухвалу суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нову ухвалу,
якою відмовити у задоволенні заяви про
роз'яснення рішення.

Вказує, що суд постановив оскаржувану
ухвалу з неповним з'ясуванням обставин,
що маютьзначення для справи та з
порушенням норм процесуального права,
у зв'язку з чим вона є неправосудною та
підлягає скасуванню.

Посилається, що протягом року після
постановлення ухвали Апеляційним
судом м. Києва, тобто з 21.01.2013 р. до 21.01.2014
р. позивач до відповідача з метою
виконання згаданого рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
не звертався і жодних виплат на користь
відповідача не зробив.

Вказує, що ніякого належного
повідомлення про судове засідання щодо
розгляду заяви про роз'яснення рішення
йому не надходило, та про таке
повідомлення немає жодної згадки ні в
тексті оскаржуваної ухвали, ні в
матеріалах справи. Крім того, не
отримали його також представник
відповідача і третя особа.

Зазначає, що роз'яснення судового
рішення, яке міститься в оскаржуваній
ухвалі, прийнято з грубими порушеннями
процесуального закону, безпідставно і
з порушеннями матеріального права
змінює його по суті.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на таке.

Судовим рішенням першої
інстанції встановлено, що відповідач є
фактичним користувачем земельної
ділянки, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 601,42 кв.м., та
споруд, які на ній знаходяться.

З урахуванням вимог листа
Держкомзему № 14-13-6/161, відповідач є
вторинним користувачем вказаної
земельної ділянки, що не заперечується
ним самим.

Рішенням Київської міської ради
від 16 грудня 2005 року № 607/3068, крім того,
передбачено варіанти компенсації
садоводам Русанівських і
Воскресенських садів за земельні
ділянки, зелені насадження, садові та
інші споруди, які підлягають знесенню в
зв'язку з будівництвом Подільського
мостового переходу через р. Дніпро в м.
Києві та лінії Київського
метрополітену, зокрема, компенсація в
судовому порядку на умовах грошової
компенсації в розмірі ринкової оцінки
майна та експертної оцінки земельної
ділянки з поліпшеннями.

В силу вимог ч. 1 ст. 149 Земельного
кодексу України, земельні ділянки,
надані у постійне користування із
земель державної та комунальної
власності, можуть вилучатися для
суспільних та інших потреб за рішенням
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування., а саме - для
будівництва Подільського мостового
переходу через р. Дніпро в м. Києві та
лінії Київського метрополітену
відноситься до суспільних потреб, а
тому виходячи з положень ст. 149
Земельного кодексу України земельна
ділянка, якою фактично користується
відповідач, підлягає вилученню
(викупу).

В ході розгляду справи, за
клопотанням представника позивача,
була призначена судова
будівельно-технічна експертиза на
предмет визначення грошової
компенсації. Висновком судової
будівельно - технічної експертизи
№2028/10-15 від 18 травня 2011 року, проведеної
КНДІСЕ, визначена ринкова (дійсна)
вартість земельної ділянка АДРЕСА_1 з
поліпшенням, площею 601,42 кв.м., що
знаходиться на території
Садівницького товариства «Мічурінець»
(кадастровий номер 66:529:011), з
урахуванням розміру збитків,
відшкодувань і витрат на поліпшення
земельної ділянки, перевезення майна
складає 581 523 грн.

Ухвалюючи рішення, з ухвалою про
роз'яснення якого не погоджується
відповідач ОСОБА_1, суди вважали, що
позов підлягає частковомузадоволенню
в частині вилучення у відповідача
земельної ділянки з наданням грошової
компенсації в сумі 581 523 грн., а вимога
позивача КМР про зобов'язання
звільнити земельну ділянку не підлягає
задоволенню, так як на день розгляду
справи відповідач не отримав від
позивача грошової компенсації.

Колегія суддів вважає
обґрунтованими доводи апеляційної
скарги з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст. 221 ЦПК України, якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Пунктом 21 постанови №14 Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 р.
«Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що відповідно до ст.
221 ЦПК України роз'яснення рішення суду
можливе тоді, коли воно не містить
недоліків, що можуть бути усунені лише
ухваленням додаткового рішення, а є
незрозумілим, що ускладнює його
реалізацію. Зазначене питання
розглядається судом, що ухвалив
рішення, і в ухвалі суд викладає більш
повно та ясно ті частини рішення,
розуміння яких викликає труднощі, не
вносячи змін у суть рішення і не
торкаючись питань, які не були
предметом судового розгляду.

Судом першої інстанції під час
розгляду заяви представника позивача
Київської міської ради - КП «Дирекція
будівництва шляхово-транспортних
споруд м. Києва» про роз'яснення
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва по цивільній справі за позовом
Київської міської ради до ОСОБА_1, третя
особа: Садівницьке товариство
«Мічурінець» про вилучення земельної
ділянки, встановлено, що з метою
виконання рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 19.06.2012 в.
Відділом державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції було відкрито виконавче
провадження.

Зі змісту оскаржуваної ухвали
Дніпровського районного суду м. Києва
від 02 червня 2014 року вбачається, що в
процесі примусового виконання
вищезазначеного рішення суду у
представника позивача КМР - КП
«Дирекція будівництва
шляхово-транспортних споруд м. Києва»
виникла необхідність його роз'яснення,
оскільки є не зовсім зрозумілим
механізм, відповідно до якого у разі
примусового виконання рішення суду
позивач Київська міська рада, в особі
представника КП «Дирекція будівництва
шляхово-транспортних споруд м. Києва»
повинен «сплатити відповідачу ОСОБА_1
грошову компенсацію на загальну суму 581
523,00 грн., оскільки ця дія для
представника позивача є добровільною,
а не примусовою».

Постановляючи оскаржувану
ухвалу, суд першої інстанції
передчасно виходив з того, що
повноваження КП «Дирекція будівництва
шляхово-транспортних споруд м. Києва»,
як представника Київської міської
ради, щодо здійснення даних дій
визначені та закріплені рішенням КМР
від 16.12.2005 №607/3068, Договором доручення
від 21.02.2006 №21/02, укладеним між Київською
міською радою та КП «Дирекція
будівництва шляхово - транспортних
споруд м. Києва», та Довіреністю КМР від
01.07.2011 р. №225-КР-845, а тому заява
представника позивача про роз'яснення
рішення знайшла своє підтвердження в
судовому засіданні, і підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком Дніпровського
районного суду м. Києва, та зазначає, що
оскаржуваною ухвалою суд першої
інстанції порушив порядок,
встановлений ч.1 ст. 221 ЦПК України,
оскільки фактично змінив його по суті,
відтакдоводи апеляційної скарги, що
роз'яснення судового рішення, яке
міститься в оскаржуваній ухвалі,
прийнято з порушеннями норм
процесуального закону та фактично
змінює його по суті, знайшли
підтвердження матеріалами справи з
огляду на таке.

Зі змісту рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 19.06.2012 р.
вбачається, що земельну ділянку площею
601,42 кв.м., яка знаходиться на території
Садівницького товариства «Мічурінець»
за адресою: АДРЕСА_1, вилучено у ОСОБА_1
після сплати позивачем (КМР) грошової
компенсації в розмірі 580 982 грн. та 541
грн. витрат на перевезення майна, а
всього на загальну суму 581 523 грн.

Тобто, вказаним судовим рішенням
зобов'язано позивача Київську міську
раду сплатити грошову компенсацію
відповідачу ОСОБА_1, наслідком чого
стає вилучення земельної ділянки, а
сплата компенсації позивачем є
обов'язком.

Оскаржуваною ухвалою суд першої
інстанції у мотивувальній частині
погодився з доводами заяви
представника позивача КМР - КП
«Дирекція будівництва
шляхово-транспортних споруд м. Києва»,
що сплата компенсації для представника
позивача є дією добровільною, а не
примусовою, а резолютивною частиною
ухвали фактично замінив поняття
обов'язкової сплати компенсації
відповідачу ОСОБА_1 позивачем КМР на
можливу, добровільну сплату
компенсації представником позивача
КМР - КП «Дирекція будівництва
шляхово-транспортних споруд м. Києва».

З огляду на вищезазначене, суд
першої інстанції мав відмовити у
задоволенні заяви КП «Дирекція
будівництва шляхово-транспортних
споруд м. Києва» про роз'яснення
рішення, оскільки за вказаних у цій
заяві обставин постановити ухвалу,
якою роз'яснити рішення, не змінюючи
при цьому його змісту, не вбачається
можливим.

Відносно доводів апеляційної
скарги, що ніякого належного
повідомлення про судове засідання щодо
розгляду заяви про роз'яснення рішення
нікому із сторін не надходило, колегія
суддів зазначає, що відповідно до ч. 3
ст. 221 ЦПК України, заява про роз'яснення
рішення суду розглядається протягом
десяти днів. Неявка осіб, які брали
участь у справі, і (або) державного
виконавця не перешкоджає розгляду
питання про роз'яснення рішення суду,
відтак зазначений довід скарги судом
апеляційної інстанції до уваги не
приймається.

Згідно вимог ст. 15 ЦПК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Вказані у апеляційній скарзі доводи
апелянта про порушення судом норм
процесуального права, є доведені та
знайшли підтвердження матеріалами
справи.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України
Апеляційний суд має право скасувати
ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, Апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє нову ухвалу з
цього питання, якщо воно було вирішено
судом першої інстанції з порушенням
норм процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 02 червня 2014 року - скасувати
та постановити нову ухвалу наступного
змісту:

В задоволенні заяви
представника позивача Київської
міської ради про роз'яснення рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
по цивільній справі за позовом
Київської міської ради до ОСОБА_1, третя
особа: Садівницьке товариство
«Мічурінець» про вилучення земельної
ділянки - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: