Провадження № 2/127/350/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04.06.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого -
судді Бессараб Н. М.,

при
секретарі Демидюк А.О.,

за участю:
представника позивача Бондарчука В.В.,

відповідача
ОСОБА_2, який також представляє
інтереси
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вінниці
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "БМ Банк" до
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2013 року ПАТ "БМ Банк" звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором в загальному розмірі 168228,70
грн., мотивуючи позов тим, що 31.03.2008 року
між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою
відповідальністю "БМ Банк",
правонаступником якого є ПАТ "БМ Банк"
було укладено кредитний договір
№1/36/310308 згідно умов якого банк надав
позичальнику ОСОБА_3 кредит в сумі 99000,00
грн., з відсотковою ставкою 16 % річних,
строком до 30.03.2015 року.

У забезпечення повернення кредиту,
того ж дня, 31.03.2008 року, між ТОВ "БМ Банк"
та ОСОБА_3 було укладено договір
застави, згідно якого остання в якості
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором № 1/36/310308 від 31.03.2008
року передала в заставу автомобіль
марки POLARSUN, модель SZS6503A2-14-07.
мікроавтобус-D, білого кольору, 2007 року
випуску, номер шасі (кузова, рами)
НОМЕР_4, реєстраційний НОМЕР_1.

Крім того, у забезпечення повернення
кредиту того ж дня, 31.03.2008 року, між ТОВ
"БМ Банк" та ОСОБА_2 було укладено
договір поруки №1/36/310308/S-1 згідно якого
поручитель ОСОБА_2 зобов'язується нести
солідарну відповідальність перед
кредитором за зобов'язаннями боржника
ОСОБА_3, що випливають з кредитного
договору №1/36/310308 від 31.03.2008 року.

23.12.2009 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, було вчинено виконавчий
напис, яким запропоновано звернути
стягнення на предмет застави -
автомобіль марки POLARSUN, 2007 року випуску,
номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належать на праві власності ОСОБА_3 та
за рахунок коштів отриманих від
реалізації предмета застави було
запропоновано погасити вимоги
позивача за кредитним договором
№1/36/310308 від 31.03.2008 року.

На підставі вказаного виконавчого
напису, 29.01.2010 року державним
виконавцем Вишенського ВДВС
Вінницького міського управління
юстиції було відкрито виконавче
провадження, однак, станом на 29.11.2013
року вище вказаний заставний
автомобіль в межах виконавчого
провадження не реалізовано, кошти від
реалізації вищезазначеного майна в
рахунок погашення заборгованості у
банка відсутні.

Оскільки позичальник ОСОБА_3
зобов'язання по кредитному договору
щодо повернення кредитних коштів,
відсотків та інших платежів належним
чином не виконувала, тому в неї виникла
заборгованість, яка станом на 20.08.2013
року становить 168228,70 грн., з яких:
строкова сума заборгованості по
кредиту 37311,74 грн., прострочена сума
заборгованості по кредиту 54826,55 грн.,
донараховані проценти 53955,53 грн.,
прострочені проценти 13073,43 грн., пеня за
період з 20.08.2012 року по 19.08.2013 року в
розмірі 9061,45 грн.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримав
повністю і просив його задовольнити,
надав пояснення аналогічні змісту
позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2, який також
представляє інтереси відповідача
ОСОБА_3 та представник відповідача
ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали, просили відмовити в
задоволенні позову, пославшись на те,
що банк вже реалізував своє право на
дострокове стягнення кредитних коштів,
шляхом вчинення 23.12.2009 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
виконавчого напису на заставний
автомобіль POLARSUN, 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1. З моменту
вчинення виконавчого напису нотаріуса
позивач мав право протягом 3-х річного
строку звернутися до суду з позовом про
стягнення кредитної заборгованості,
але до суду звернувся лише в грудні 2013
року, а тому пропустив строк позовної
давності. Крім того, вважає, що порука
ОСОБА_2 припинилася на підставі ст. 559 ЦК
України.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
встановив такі факти і відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 31.03.2008 року між
ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою
відповідальністю "БМ Банк",
правонаступником якого є ПАТ "БМ Банк"
було укладено кредитний договір
№1/36/310308 згідно умов якого банк надав
позичальнику ОСОБА_3 кредит в сумі 99000,00
грн., з відсотковою ставкою 16 % річних,
строком до 30.03.2015 року (а.с. 7-10).

Пунктом 3.2. вказаного вище кредитного
договору передбачено, що для видачі
кредиту банк відкриває позичальнику
позичковий рахунок НОМЕР_6 та рахунок
для нарахування процентів НОМЕР_7.
Кредит видається шляхом видачі коштів
готівкою з каси банку.

Згідно п. 5.1.1 кредитного договору
позичальник зобов'язується своєчасно
сплачувати проценти за користування
кредитом, повернути кредит у визначені
даним договором терміни, а також
виконати інші зобов'язання згідно
даного договору.

Відповідно до п. 1.2 Статуту Публічного
акціонерного товариства "БМ Банк", банк
є правонаступником усіх прав та
обов'язків Товариства з обмеженою
відповідальністю "БМ Банк" (а.с. 73-77).

Позивач свої зобов'язання по
кредитному договору виконав повністю,
а саме 31.03.2008 року ОСОБА_3 було видано
кредитні кошти в розмірі 99000,00 грн., що
підтверджується заявою на видачу
готівки №275999 з позичкового рахунку
НОМЕР_6 (а.с. 11).

У забезпечення повернення кредиту,
31.03.2008 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "БМ Банк" та ОСОБА_3
було укладено договір застави, згідно
якого остання в якості забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором №1/36/310308 передала в заставу
автомобіль марки POLARSUN, модель SZS6503A2-14-07.
мікроавтобус-D, білого кольору, 2007 року
випуску, номер шасі (кузова, рами)
НОМЕР_4, реєстраційний НОМЕР_1.
Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії
НОМЕР_5 виданого Вінницьким ВРЕР УДАІ
УМВС України у Вінницькій області
27.03.2008 року (а.с. 12-13).

Крім того, у забезпечення повернення
кредиту того ж дня, 31.03.2008 року, між ТОВ
"БМ Банк" та ОСОБА_2 було укладено
договір поруки №1/36/310308/S-1 згідно якого
поручитель ОСОБА_2 зобов'язується нести
солідарну відповідальність перед
кредитором за зобов'язаннями боржника
ОСОБА_3, що випливають з кредитного
договору №1/36/310308 від 31.03.2008 року (а.с. 18).

Відповідно до п. п. 3-5 договору поруки
відповідальність поручителя настає у
випадку, коли боржник не виконує або
неналежним чином виконує свої грошові
зобов'язання за кредитним договором.
Поручитель несе солідарну
відповідальність з боржником перед
кредитором та відповідає за
зобов'язаннями боржника в повному
обсязі, а саме за повернення кредиту,
сплату процентів за користування ним,
комісії, сплату неустойки, а також за
відшкодування збитків, завданих
кредитору невиконанням або неналежним
виконанням боржником умов кредитного
договору.

23.12.2009 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, було вчинено виконавчий
напис, яким запропоновано звернути
стягнення на предмет застави -
автомобіль марки POLARSUN, 2007 року випуску,
номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4,
реєстраційний НОМЕР_1, який належать на
праві власності ОСОБА_3 та за рахунок
коштів отриманих від реалізації
предмета застави було запропоновано
погасити вимоги позивача за кредитним
договором №1/36/310308 від 31.03.2008 року (а.с.
178).

З пояснень представників сторін та
матеріалів справи (а.с. 177-181, 185) суд
встановив, що на підставі вказаного
виконавчого напису, 29.01.2010 року
державним виконавцем Вишенського ВДВС
Вінницького міського управління
юстиції було відкрито виконавче
провадження, а 11.07.2011 року на підставі п.
3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавчий документ
повернуто стягувачу. В подальшому банк
знову пред'явив на виконання вказаний
виконавчий напис нотаріуса і 02.09.2011
року головним державним виконавцем
Вишенського ВДВС Вінницького міського
управління юстиції було відкрито
виконавче провадження, але постановою
заступника начальника Вишенського
ВДВС Вінницького міського управління
юстиції від 29.03.2013 року виконавчий
документ повернутий стягувачу на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження».

04.04.2013 року заступником начальника
Вишенського ВДВС Вінницького міського
управління юстиції відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
напису №395, виданого 23.12.2009 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
07.05.2014 року описано та арештовано
заставний автомобіль, 19.05.2014 року
державним виконавцем винесено
постанову про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності для
оцінки заставного автомобіля. Станом
на день розгляду справи по суті
виконавче провадження не закінчене,
заставний автомобіль не реалізований,
заборгованість боржником не погашена.

Позичальник ОСОБА_3 свої зобов'язання
щодо погашення заборгованості по
кредитному договору належним чином не
виконує, що призвело до утворення
заборгованості, яка станом на 20.08.2013
року становить 168228,70 грн., з яких:
строкова сума заборгованості по
кредиту 37311,74 грн., прострочена сума
заборгованості по кредиту 54 826,55 грн.,
донараховані проценти 53955,53 грн.,
прострочені проценти 13073,43 грн., пеня за
період з 20.08.2012 року по 19.08.2013 року в
розмірі 9061,45 грн. (а.с. 6, 14-15, 78-136).

У зв'язку із порушенням зобов'язань по
кредитному договору позичальнику
ОСОБА_3 і поручителю ОСОБА_2 28.08.2013 року
банком було надіслано письмову вимогу
про дострокове погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 1/36/310308 від 31.03.2008 року (а.с. 22-25, 148).

Проте позичальник належним чином
кредитні зобов'язання не виконала і
позичені кошти у повному об'ємі в строк
та до теперішнього часу не повернула.

За таких обставин, суд вважає, що
правовідносини, що виникли між
сторонами, є зобов`язальними і
регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК
України, а також спеціальними нормами
глави 71 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або за законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюється договором.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Забезпечення виконання зобов'язання у
вигляді неустойки (пені) регулюється
ст. ст. 549-552 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча й пов'язаний із
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого у договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено,
що строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Разом із тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Із договору поруки від 31.03.2008 року
убачається, що в ньому не встановлено
строку, після якого порука
припиняється, а умова договору поруки
про його дію до повного виконання
боржниками своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договорам не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК
України, тому у цьому випадку
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Матеріалами справи підтверджується, що
28.08.2013 року банком направлено на адресу
поручителя ОСОБА_2 вимогу про
дострокове погашення заборгованості
за кредитом, процентів за користування
кредитом та суми нарахованої пені
протягом 30 днів з моменту отримання
даної вимоги.

З огляду на викладене, у ПАТ «БМ Банк»
виникло право пред'явити вимогу до
поручителя ОСОБА_2 про виконання
порушених зобов'язань боржника ОСОБА_3
щодо сплати заборгованості за
кредитним договором, починаючи з 28.08.2013
року, протягом наступних шести місяців.

Банк, як убачається з матеріалів
справи, звернувся з позовом до
поручителя ОСОБА_2, зокрема, 04.12.2013 року,
тобто до спливу шестимісячного строку,
встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

За таких обставин суд вважає, що
зобов'язання відповідача ОСОБА_2 за
договором поруки №1/36/310308/S-1 від 31.03.2008
року не припинилося.

Перевіривши підставність заяви
представника відповідача про сплив
позовної давності в зв'язку із
реалізацією банком права на дострокове
стягнення кредитних коштів, шляхом
вчинення 23.12.2009 року виконавчого напису
на заставний автомобіль і не звернення
банку протягом 3-х річного строку після
23.12.2009 року до суду з позовом про
стягнення кредитної заборгованості,
суд прийшов до наступних висновків.

В пункті 17 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599- 601, 604- 609 ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Наявність виконавчого напису
нотаріуса, вчиненого за невиконання
кредитного договору, за відсутності
реального виконання боржником свого
зобов'язання, не свідчить про
припинення договірних правовідносин
сторін й не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання процентів
за користування кредитом і пені,
передбачених договором за несвоєчасну
сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду
після вчинення виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет іпотеки
з вимогою про стягнення кредитної
заборгованості суд має з'ясувати
питання про виконання виконавчого
напису і з урахуванням цього вирішити
спір на підставі чинного законодавства
та умов кредитного договору.

Відповідно до умов кредитного договору
від 31.03.2008 року кредитні кошти
надавались ОСОБА_3 на строк до 30.03.2015
року.

З даним позовом про дострокове
стягнення заборгованості банк
звернувся до суду 04.12.2013 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за
кредитним договором, 23.12.2009 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
було вчинено виконавчий напис, яким
запропоновано звернути стягнення на
предмет застави - автомобіль марки
POLARSUN, 2007 року випуску, номер шасі
(кузова, рами) НОМЕР_4, реєстраційний
номер НОМЕР_1, який належать на праві
власності ОСОБА_3 та за рахунок коштів
отриманих від реалізації предмета
застави було запропоновано погасити
вимоги позивача за кредитним договором
№1/36/310308 від 31.03.2008 р.

За даним виконавчим написом нотаріуса
виконавче провадження відкривалося
неодноразово. Останнього разу, 04.04.2013
року, заступником начальника
Вишенського ВДВС Вінницького міського
управління юстиції відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
напису №395, виданого 23.12.2009 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
Станом на день розгляду справи по суті
виконавче провадження не закінчене,
заставний автомобіль не реалізований,
заборгованість боржником не погашена.

Таким чином, наявність виконавчого
напису нотаріуса, вчиненого за
невиконання кредитного договору, за
відсутності реального виконання
боржником свого зобов'язання, не
свідчить про припинення договірних
правовідносин сторін й не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання ним грошового
зобов'язання.

За таких обставин, враховуючи
відсутність реального виконання
виконавчого напису та що строк дії
кредитного договору не закінчився, суд
приходить до висновку, що строки
звернення до суду позивачем не
порушені.

Проаналізувавши обставини справи та
надані докази, суд вважає, що позов є
доведений і підлягає до задоволення,
оскільки у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем ОСОБА_3 умов
кредитного договору станом на 20.08.2013
року утворилася заборгованість перед
банком, яка становить 168228,70 грн., з них:
строкова сума заборгованості по
кредиту 37311,74 грн., прострочена сума
заборгованості по кредиту 54 826,55 грн.,
донараховані проценти 53955,53 грн.,
прострочені проценти 13073,43 грн., пеня за
період з 20.08.2012 року по 19.08.2013 року в
розмірі 9061,45 грн.

Станом на день розгляду справи судом
заборгованість відповідачами не
погашена, тому загальна сума боргу
168228,70 грн. підлягає солідарному
стягненню з відповідачів на користь
банку в повному обсязі.

При подачі позову до суду позивачем
було сплачено судовий збір в розмірі
1682,29 грн., тому відповідно до ст. 88 ЦПК
України, сума сплаченого судового
збору підлягає стягненню з
відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись
525- 527, 530, 549 - 552, 610-612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства "БМ Банк" (01032, України, м.
Київ, бульвар Т. Шевченка, буд. 37/122,
, р/р № 3739099 в ПАТ "БМ Банк" м.
Київ, МФО 380913) заборгованість станом на
20.08.2013 року в сумі 168228,70 грн. (сто
шістдесят вісім тисяч двісті двадцять
вісім грн. 70 коп.), з яких: строкова сума
заборгованості по кредиту 37311,74 грн.
(тридцять сім тисяч триста одинадцять
грн. 74 коп.), прострочена сума
заборгованості по кредиту 54 826,55 грн.
(п'ятдесят чотири тисячі вісімсот
двадцять шість грн. 55 коп.),
донараховані проценти 53955,53 грн.
(п'ятдесят три тисячі дев'ятсот
п'ятдесят п'ять грн. 53 коп.), прострочені
проценти 13073,43 грн. (тринадцять тисяч
сімдесят три грн. сорок три коп.), пеня
за період з 20.08.2012 року по 19.08.2013 року в
розмірі 9061,45 грн. (дев'ять тисяч
шістдесят одна грн. 45 коп.) та 1682,29 грн.
понесеного судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено
сторонами до Апеляційного суду
Вінницької області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення через
суд першої інстанції.

Суддя: