АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/4391/2014
Головуючий у 1 інстанції - Кривов`яз А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Андрієнко
А.М., Желепи О.В.

при секретарі: Онищенко О.С.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_2-ОСОБА_3

третя особа ОСОБА_4

представник відповідача ПАТ «КБ
«ПриватБанк»-Олейнік Н.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
недійсним кредитно-заставного
договору та за позовом третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2
про визнання недійсним
кредитно-заставного договору

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк»

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 19 листопада 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Святошинського
районного суду м. Києва з позовом до ПАТ
«КБ «Приватбанк» про визнання
недійсним кредитно-заставного
договору та просив визнати недійсним
кредитно-заставний договір від 02
квітня 2008 року №KID0AK23460186, укладений між
ним та ПАТ КБ «Приватбанк», повернути
сторони у первісний стан, що існував до
укладення недійсного договору, шляхом
зобов'язання сторін повернути одна
одній все, що було отримано ними за
недійсним договором, стягнути судові
витрати. Мотивує свої вимоги тим, що у
відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК
України, що оспорюваний договір був
вчинений без дотримання вимог ст.65 СК
України та положень Закону України
«Про захист прав споживачів», що
оспорюваний договір обмежує вільне
волевиявлення позивача, що на нього
покладено лише самі обов'язки, крім
того, договір не містить такої істотної
умови, як строк дії договору, а тому
вважає даний договір недійсним.

Крім того, до Святошинського районного
суду м. Києва звернулась третя особа з
самостійними вимогами ОСОБА_4 до ПАТ
«КБ «Приватбанк», про визнання
недійсним кредитно-заставного
договору. Мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідно до ч.3 ст.65 СК України для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 19 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 та третьої особи
з самостійними вимогами ОСОБА_4
задоволено частково.

Визнано частково недійсним
кредитно-заставний договір № KID0AK23460186
від 02 квітня 2008 року, укладений між ПАТ
«КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 в частині
застави легкового автомобіля «Чері
Елара, 2007 року випуску.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк»
на користь ОСОБА_2 судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 114 грн.
60 коп.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на
користь ОСОБА_4 судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 114 грн.
60 коп. та оплату вартості експертизи в
розмірі 3 091 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 19 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволені позову відмовити.

Посилається на, те що рішення суду
необґрунтоване та незаконне та таке, що
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
за недоведеністю обставин справи, що
мають значення та невідповідність
висновків суду обставинам справи. Крім
того, апелянт вважає, що для визнання
договору застави недійсним потрібно
встановити факт відсутності усної
згоди співвласника, але сама по собі
відсутність згоди не є безумовною
підставою для визнання даного договору
недійсними.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримала апеляційну
скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача та третя особа
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 про визнання повністю недійсним
кредитно - заставного договору №
KID0АК23460186 від 02 квітня 2008 року сторонами
не оскаржується тому у апеляційному
порядку в цій частині не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів справи між
ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2
укладено кредитно-заставний договір №
KID0АК23460186 від 02 квітня 2008 року,
відповідно до умов, якого ОСОБА_2 надано
72815 грн. 50 коп. з терміном повернення до
01 квітня 2015 року та зі сплатою
відповідно до графіку погашення
щомісячно відсотків за користування
кредитом.

Також, на забезпечення виконання
кредитно-заставного договору ОСОБА_2
передав у заставу автомобіль марки CHERY,
модель Elara, 2007 року випуску, тип ТЗ,
легковий автомобіль № кузова: НОМЕР_2
державний номер НОМЕР_1.

Крім того, відповідно до Згоди
співвласника ОСОБА_4 надала згоду на
укладення кредитно-заставний договір
№ KID0АК23460186 від 02 квітня 2008 року.

Ухвалою Святошинського
районного суду м. Києва 20 лютого 2013 року
по справі призначено
судово-почеркознавчу експертизу.

Висновком експертів Київського НДІ
судових експертиз МЮ України за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи від 15
травня 2013 року № 2145/13-32/2146/13-33,
встановлено, що підпис від імені ОСОБА_4
виконано не ОСОБА_4, а іншою особою.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними
вимогами, додержання яких є необхідним
для чинності правочину: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.60, 61, 63 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про задоволення позову
ОСОБА_4 про визнання недійсним
кредитно-заставного договору №
KID0АК23460186 від 02 квітня 2008 року недійсним
в частині застави легкового
автомобіля виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.65 СК України визначено, що
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

З матеріалів справи вбачається, що
згоду ОСОБА_4 на передачу позичальником
Банку у заставу будь-якого майна, яке
належить їй та позичальнику на праві
спільної сумісної власності, в тому
числі СНЕRY ELARA не давала, що
підтверджується висновком експертів
Київського НДІ судових експертиз МЮ
України від 15 травня 2013 року №
2145/13-32/2146/13-33.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
часткове задоволення позову ОСОБА_2 про
визнання недійсним
кредитно-заставного договору №
KID0АК23460186 від 02 квітня 2008 року недійсним
в частині застави легкового
автомобіля виходячи з наступного.

Позивач при укладаючи договору,
розумів значення своїх дій та
відповідно до договору передавав у
заставу вказаний автомобіль.

Колегія суддів вважає, що підстави для
задоволення позову ОСОБА_2 відсутні,
оскільки позивачем не доведено, що його
права при укладенні оскаржуваного
договору порушені, а тому в цій частині
рішення підлягає скасуванню.

Доводи апелянта, щодо встановлення
факту відсутності усної згоди
співвласника не можуть бути прийняті
до уваги колегією суддів, оскільки
апелянт всупереч ст. 10, 60 ЦПК України не
надав доказів усної згоди ОСОБА_4 на
укладення кредитно-заставного
договору.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції в частині
задоволення позову ОСОБА_4, і на
законність оскаржуваного рішення в цій
частині не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду в частині задоволення
позову ОСОБА_4 є законним та
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
внаслідок чого підстав для його
скасування з мотивів викладених в
апеляційній скарзі, не вбачається.
Проте в частині задоволення позову
ОСОБА_2 підлягає рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» - задовольнити
частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 19 листопада 2013 року - в
частині задоволення позову ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» про
визнання недійсним
кредитно-заставного договору
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» про
визнання недійсним
кредитно-заставного договору -
відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: