Єдиний унікальний номер 236/324/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4248/2014
Суддя 1 інстанції: Мірошниченко О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Алексєєва А.В., Баркова В.М.,

при секретарі Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Краснолиманського міського
суду Донецької області від 31 березня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства «Донецька
залізниця», третя особа Колійна
машинна станція №10 державного
підприємства «Донецька залізниця», про
зобов*язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Краснолиманського міського
суду Донецької області від 31 березня 2014
року було відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_1 до державного
підприємства «Донецька залізниця»,
третя особа Колійна машина станція №10
державного підприємства «Донецька
залізниця», про зобов*язання вчинити
певні дії.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач приніс апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги з
наступних підстав:

- поза увагою суду першої
інстанції залишилось те, що як в
колійній ремонтній колоні №2 (КРК-2) у
період з 14 лютого 1986 року по 7 квітня 1992
року, так і в колійній ремонтній колоні
№1 ( КРК-1) у період з 8 квітня 1992 року по 28
лютого 2001 року він працював монтером
колії на ділянках, пов*язаних з рухом
поїздів,

- посилання суду першої інстанції
на те, що відповідно до вимог статей 10 і
60 ЦПК України він повинен був довести
ті обставини, на які він посилається, є
неправильним, оскільки всі документи
щодо його роботи на цьому підприємстві
знаходяться у відповідача і він не може
надати суду відповідних доказів. Під
час попереднього судового засідання
ним заявлялось клопотання про
витребування у відповідача:
результатів атестації робочого місця
монтера колії за період з 1992 року по 2001
роки; наказ по підприємству про
затвердження переліку робочих місць,
виробництв, професій та посад з
пільговим пенсійним забезпеченням;
Правил внутрішнього розпорядку КМС №10
за період з 14 лютого 1986 року по 28 лютого
2001 року; Акту про визнання фактичного
стану умов праці відповідно до даних
атестації робочих місць для доплат за
роботу з важкими та шкідливими умовами
праці у КМС №10 за період з 1986 по 2001 роки,

- суд першої інстанції не дав
належної оцінку тому, що третьою особою
були надані розрахунки, відповідно до
яких він у період з 1992 року по 1997 роки
виконував роботу за межами КМС №10 - 47
днів, із яких у 1992 році - 6 днів, у 1993 році
- 8 днів, у 1994 році - 17 днів, 1 1995 році - 14
днів, у 1997 році - 2 дні. Однак з цього
приводу бухгалтерські документи
надані не були.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції позивач підтримав доводи
апеляційної скарги і просив її
задовольнити.

Представники відповідача та третьої
особи у судове засідання апеляційної
інстанції не з*явились повідомлені
належним чином про час і місце розгляду
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно із записами у трудовій книжці
позивача наказом №45 від 13 лютого 1986
року його було прийнято на роботу до
Колійної машинної станції №10
Донецької залізниці на роботу монтера
колії 2-го розряду колійної ремонтної
колони №2 (запис №18).

12 березня 1986 року позивачу був
присвоєний 3 розряд монтера колії
(запис №19).

8 січня 1987 року на підставі наказу №5 у
трудовій книжці є запис про звільнення
по переводу у Краснолиманську
дистанцію шляху за згодою керівників
підприємств з 8 січня 1987 року (запис №20).

Після цього запису у трудовій книжці
позивача зазначено, що запис №20 є
недійсним, поновлений на попередній
посаді монтера 3 розряду через те, що
перевід не відбувся із посиланням на
наказ №11 від 15 січня 1987 року (а.с. 20).

3 липня 1995 року позивачу був присвоєний
4 розряд монтера колії на підставі
наказу №151 від 3 липня 1995 року.

22 лютого 2001 року позивач був
переведений на посаду сторожа в
господарський цех.

15 квітня 2013 року на підставі наказу
№29/ос від 15 квітня 2013 року у трудовій
книжці був зроблений запис №25,
відповідно до якого запис №18 є
недійсним. Прийнятий монтером колії 2
розряду в колійну ремонту колону №2 - 14
лютого 1986 року.

В цей же день 15 квітня 2013 року був
зроблений запис №26 (підстава наказ
№30/ос) від 15 квітня 2013 року) відповідно
до якого «згідно наказу №89 від 7 квітня
1992 року переведений монтером 3 розряду
в колійну ремонту колону №1».

Позивач в своїй позовній заяві
зазначає, що при відсутності у його
трудовій книжці записів №29/ос та №30/ос
його пільговий стаж монтера колії
колійної машинної станції №10 «ДП
«Донецька залізниця» складав би 15
років, що у відповідності до статті 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» дає йому право на пенсію
за вислугу років у віці 55 років за умови
загального стажу 25 років (а у нього 37
років), із яких не менше 12 років 6
місяців на зазначеній роботі.

Однак, позивач зазначає, що згідно із
Довідкою КМС №10 від 27 лютого 2013 року
стаж роботи монтера колії
магістральних залізниць на дільницях з
інтенсивним рухом поїздів вказаний
лише за період з 14 лютого 1986 року по 7
квітня 1992 року, тобто 6 років 1 місяць 24
дні.

Крім того, позивач наполягає на тому, що
переведення його з колійної ремонтної
колони №2 до колони №1 не є
переведенням на іншу роботу, оскільки
як в колоні №2 так і в колоні №1 КМС №10
він виконував ті самі обов*язки в межах
посади та кваліфікації монтера колії.

Позивач просив суд визнати незаконними
дії відповідача про внесення змін до
трудової книжки щодо записів №29/ос та
№30/ос і скасувати ці накази, та визнати
незаконними дії відповідача про не
зарахування періоду його роботи з 8
квітня 1992 року по 28 лютого 2001 року до
пільгового стажу, який дає йому право
на отримання пенсії за вислугою років.

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції, відповідач, заперечуючи
проти позову, пояснив, що у 1992 році
позивач за власною заявою був
переведений з посади монтера КРК №2 на
роботу до КРК №1 ланкозбиральної бази
залізниці, де рух поїздів відсутній.

Робота у цих структурних підрозділах
відрізняється тим, що робота монтера
колії колони з ремонту колії №2 (яка дає
право на отримання пільгової пенсії)
пов*язана з рухом поїздів, має роз*їзний
характер, а також монтери виконують
роботи з капітального ремонту колії на
різних ділянках Донецької залізниці.
Монтери можуть виїжджати за межі
ділянки, початок та кінець робочого дня
залежить від технологічних вікон.
Вказаний режим роботи закріплений у
пункті 5.1.6 розділу 5 Правил
внутрішнього трудового розпорядку
колійної машинної станції №10. В той час
як робота монтера колії в КРК №1 на
ланкозбиральній базі, де позивач
працював з 8 квітня 1992 року по 28 лютого
2001 року, початок і кінець робочого дня
чітко фіксований, робота монтера не
пов*язана із рухом поїздів і не має
роз*їзного характеру. Вказаний режим
роботи закріплений у пункті 5.1.5 розділу
5 Правил внутрішнього трудового
розпорядку колійної машинної станції
№10.

Згідно із Списком професій і посад
робітників локомотивних бригад і
окремих категорій працівників, які
безпосередньо здійснюють організацію
перевезень і забезпечують безпеку руху
на залізничному транспорті та
метрополітенах і користуються правом
на пенсію за вислугу років»,
затвердженого Постановою КМ України
від 12 жовтня 1992 року включена професія
«монтери колії магістральних
залізниць, зайняті на поточному
утриманні, колій і штучних споруд на
дільницях з інтенсивним рухом
поїздів».

Позивач працював монтером згідно із
Списком у період з 14 лютого 1986 року по 7
квітня 1992 року.

Позовні вимоги позивача щодо змісту
довідки, виданої відповідачем, є
похідними від основної вимоги щодо
незаконності записів у трудовій книжці
і в ній зафіксовані період роботи на
підприємстві монтером КРК № 2.

Виходячи із встановлених фактів,
наданих сторонами доказів та вимог
закону, суд першої інстанції правильно
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позову.

Рішення суду постановлено у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права. Підстав для його
скасування не встановлено.

Згідно із частиною 1 статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Довід апеляційної скарги про те, що
робота монтера як в колійній ремонтній
колоні №2 так і в колійній ремонтній
колоні № у період з 8 квітня 1992 року по 28
лютого 2001 року, пов*язані з рухом
поїздів, спростовується наданими
відповідачем Правилами внутрішнього
трудового розпорядку колійної
машинної станції №10.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краснолиманського міського
суду Донецької області від 31 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:

Судді: