У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Кафідової О.В., Умнової О.В.,Колодійчука
В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа -
комунальне підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство», про
визнання недійсним рішення, державного
акту на право власності на земельну
ділянку, за касаційною скаргою
заступника прокурора Київської
області на заочне рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 08
жовтня 2013 року та рішення апеляційного
суду Київської області від 21 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня в
інтересах Держави звернувся до суду із
зазначеним позовом, у якому, у
відповідності до норм ст. 152 Земельного
кодексу України, просив визнати
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1»,
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
знаходяться за вищевказаною адресою,
виданий на ім'я ОСОБА_6 з відміткою
про перехід права власності до ОСОБА_8
та скасувати його державну реєстрацію,
визнати право власності Держави на
вказану земельну ділянку площею 0,1 га.
та судові витрати покласти на
відповідачів.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що рішення Коцюбинської селищної
ради від 25 грудня 2008 року та виданий на
його підставі державний акт на право
власності на земельну ділянку площею 0,1
га. є незаконними, оскільки при їх
прийнятті та оформленні допущено
порушення вимог діючого законодавства.
Зазначена земельна ділянка
знаходиться за межами смт.
Коцюбинське, тому позивач вважає, що її
було передано у приватну власність за
рахунок земель, що перебувають в
постійному користуванні комунального
підприємства «Святошинське
лісопаркове господарство», оскільки
вказану земельну ділянку було надано у
користування Святошинському
лісопарковому господарству на
підставі постанови Ради Міністрів УРСР
від 20 червня 1956 року № 673 без виключення
її з Держлісфонду України та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв.

В подальшому на підставі договору
купівлі-продажу від 21 липня 2009
року земельну ділянку придбав ОСОБА_7
на державному акті про право власності
на земельну ділянку серії виданому на
ім'я ОСОБА_6 зроблено відмітку про
перехід права власності на спірну
земельну ділянку до ОСОБА_7 Згідно
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 13 квітня 2010 року
земельну ділянку площею 0,1 га. по
АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_8 На державному
акті на право власності на земельну
ділянку, виданому на ім'я ОСОБА_6
зроблено відмітку про перехід права
власності на спірну земельну ділянку
до ОСОБА_8

Оскільки зміна цільового призначення
спірної земельної ділянки з «лісового
фонду» на «для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд» не
проводилась, будь-яких рішень
Коцюбинською селищною радою щодо такої
зміни не приймалось, генеральним
планом смт. Коцюбинське не передбачено,
тому право державної власності на цю
ділянку не припинено, а право власності
відповідачів на неї на законних
підставах не виникло.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 08
жовтня 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25 грудня 2008 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії площею 0,1 га., виданий на ім'я
ОСОБА_6 із відповідною відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_7 та
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_8 з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1 Київської
області.

В інший частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 21 січня 2014 року заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 08 жовтня 2013
року в частині визнання недійсним
державного акта виданого на ім'я ОСОБА_6
із відповідною відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_7 та відміткою
про перехід права власності до ОСОБА_8 з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 Київської області, скасування
державної реєстрації даного акту і
стягнення судових витрат - скасовано з
ухваленням у цій частині нового
рішення.

У задоволенні позовних вимог прокурора
м. Ірпеня відмовлено.

Стягнуто із Коцюбинської селищної ради
Київської області на користь Держави
судовий збір в розмірі 114 грн 70 коп.

В іншій частині заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 08 жовтня 2013 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Київської області просить
скасувати оскаржувані судові рішення
обох інстанцій в частині відмови в
позові про визнання за Державою права
власності на спірну земельну ділянку,
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позову, крім того, змінити
мотивувальну частині рішення суду
першої інстанції та скасувати рішення
апеляційного суду в частині відмови в
позові про визнання недійсним
зазначеного вище державного акта про
право власності на земельну ділянку, в
іншій частині заявник просить залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судами обох інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами
встановлено, що рішенням Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_6
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,1
га. На підставі даного рішення ОСОБА_6
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку пл. 0,1 га.
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд в АДРЕСА_1.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
грудня 2011 року за позовом Київської
міської ради встановлено наступне:

- пунктом 3 Рішення Коцюбинської
селищної ради Київської області «Про
перспективний план розвитку смт.
Коцюбинське» не визначались межі
селища Коцюбинське, а Коцюбинська
селищна рада фактично виконувала
вимоги статті 173 Земельного кодексу
України щодо реалізації процедури
встановлення межі селища, а тому
відповідач діяв в межах повноважень
визначених законом;

- судами неодноразово встановлювалось,
що на момент ухвалення спірних рішень
Генерального плану селища Коцюбинське
не було, як і чітко визначених меж
селища, а статус останнього
сформований на підставі Указу Президії
Верховної Раді Міністрів від 11 лютого
1941 року;

- рішення про межі міста Києва
Київською міською радою приймались в
односторонньому порядку без
узгодження меж з Київською областю, що
є порушенням нині діючого
законодавства у цій галузі;

- станом на вересень 2008 року облік
земель Коцюбинської селищної ради у
відділі земельних ресурсів не вівся,
інформація про склад земель була
відсутня, як землі лісогосподарського
призначення вище зазначені землі не
обліковувались;

- відсутні документи та відповідні
схеми, якими були б чітко визначені
межі між містом та селищем Коцюбинське;

- в розмежуванні районів міста межі між
Святошинським районом міста Києва та
смт. Коцюбинське не існує;

- землі Ірпінського регіону, на які
розповсюджувалась дія Рішення
№ 689/22-5, у будь-які роки не відносились
до земель лісогосподарського
призначення.

Постановою Ірпінського міського суду
Київської області від 23 листопада 2009
року за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області в інтересах Держави
в особі Київської обласної ради,
Київської обласної державної
адміністрації до Коцюбинської
селищної ради Київської області про
визнання незаконними та скасування
рішення Коцюбинської селищної ради від
28 жовтня 2008 року, п. 3 рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
вересня 2008 року встановлено, що
прокурором не надано суду доказів того,
що рішенням № 689/22-5
Коцюбинська селищна рада встановила
межі селища.

29 квітня 2010 року Коцюбинською селищною
радою прийнято рішення № 75 «Про
погодження проекту формування і
встановлення меж Коцюбинської
селищної ради та межі смт. Коцюбинське
Київської області та впорядкування
питань землекористування», відповідно
до п. 1 якого селищному голові доручено
укласти договір на розробку проекту
землеустрою щодо встановлення межі
селища Коцюбинське, який після
погодження Коцюбинською селищною
радою направити на затвердження до
Київської обласної ради, а після
затвердження проекту Київською
обласною радою - отримати державний акт
про межі селища Коцюбинське. Пунктом
другим рішення передбачено, що до
моменту затвердження проекту
встановлення межі при вирішенні питань
адміністративно-територіального
устрою та землеустрою необхідно
керуватися межами селища Коцюбинське
пл. 4065 га., які встановлені Указом
Президії Верховної Ради Української
РСР від 11 лютого 1941 року з урахуванням
рішення Коцюбинської селищної ради від
06 листопада 2009 року № 170.

15 вересня 2010 року рішенням
Коцюбинської селищної ради
затверджено Генеральний план селища
Коцюбинське Київської області,
відповідно до якого загальна площа
селища становить 4065 га.

Згідно листа відділу Держкомзему у м.
Ірпінь Київської області від 18
січня 2013 року, державна статистична
звітність (форма 6-зем) по
смт. Коцюбинське в період з 01 січня 2008
року по 31 грудня 2008 року не велася.
Відділ з 01 січня 2009 року почав вносити
дані по формі 6-зем по смт.
Коцюбинське. Землі запасу по смт.
Коцюбинське в період з 01 січня 2008
року по 31 грудня 2008 року не
обліковувалися.

Згідно договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 21 липня
2009 року земельну ділянку площею 0,1 га по
АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_7 На державному
акті на право власності на земельну
ділянку, виданому на ім'я ОСОБА_6,
зроблено відмітку про перехід права
власності на спірну земельну ділянку
до ОСОБА_7

Згідно договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 13 квітня
2010 року земельну ділянку площею 0,1 га.
по АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_8, про що на
державному акті на право власності на
земельну ділянку, виданому на ім'я
ОСОБА_6, зроблено відмітку про перехід
права власності на спірну земельну
ділянку до ОСОБА_8

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
Коцюбинською селищною радою
оспорюване рішення прийнято з
порушенням вимог п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
оскільки селищна рада розпорядилася
земельною ділянкою, яка розташована за
межами смт. Коцюбинське, а тому дане
рішення та виданий на його підставі
державний акт на право власності на
земельну ділянку мають бути визнані
недійсними.

Частково скасовуючи рішення місцевого
суду та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
державного акта про право власності на
земельну ділянку, апеляційний суд
виходив з того, що правовою підставою
набуття громадянином права власності
на земельну ділянку є укладення ним
цивільно-правової угоди, а державний
акт, що видається на підставі такої
угоди, лише посвідчує право особи на
земельну ділянку. Отже, без
встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, в даному випадку є
необґрунтованим. З огляду на те, що
ОСОБА_6 набула права власності на
спірну земельну ділянку на підставі
договору купівлі-продажу, який не
визнаний судом недійсним і не є
нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), а також
враховуючи приписи ст. 204 ЦК України
щодо презумпції правомірності
правочину, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку, виданого ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги та наявні в
матеріалах справи документи не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанцій про наявність
підстав для часткового задоволення
позовних вимог, тому колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора
Київської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 21 січня 2014 року та заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 08 жовтня 2013
року в нескасованій частині залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:О.В.
Кафідова В.М. Колодійчук О.В. Умнова
І.М. Фаловська