Справа №
Провадження № 2/375/146/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2014 року Рокитнянський районний
суд Київської області у складі:

головуючого - судді Литвина О.В.,

при секретарі - Юрченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Рокитне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
договором купівлі-продажу автомобіля
та зобовязання прийняти автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 про стягнення 8870.57 грн. боргу з
урахуванням 48.00 грн. інфляційних
нарахувань, трьох відсотків річних в
сумі 249.86 грн. та відсотків від суми
боргу на рівні облікової ставки НБУ в
сумі 572.71 грн.. Зазначає, що борг виник в
наслідок передачі ним ОСОБА_2 в порядку
авансу грошей в сумі 8000.00 грн. на
виконання їх попередньої усної
домовленості щодо пригону йому ОСОБА_2
із-за кордону легкового
автомобіляPEUGTOT-407. На разі, пригнаний
відповідачем автомобіль виявився
незадовільної якості, у звязку із чим
ОСОБА_2 зобовязався повернути йому
отримані кошти і що засвідчив
розпискою. Такого свого зобовязання
відповідач не виконав.

До початку розгляду спору по суті у
судовому засіданні відповідач подав до
суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про
спонукання останнього до виконання
цивільно-правових зобовязань шляхом
стягнення з ОСОБА_1 на свою користь 189
565.00 грн. в рахунок оплати вартості
автомобіля PEUGTOT-407 та зобовязання
останнього прийняти автомобіль.

Позивач за первісним позовом в
судовому засіданні свій позов
підтримав та заперечив проти
зустрічного позову. При цьому суду
показав, що у січні минулого року він
побачив в інтернеті на сайті AUTO.ria.ua
обяву про продаж автомобіля Пежо
чорного кольору. Він звязався по
телефону із ОСОБА_2, який на той час
перебував у Данії та повідомив, що цей
автомобіль не український і
знаходиться у Данії та пообіцяв його
пригнати. На виконання такої
домовленості та на прохання ОСОБА_2 з
метою перестрахуватися він дав
останньому 8000.00 грн. на умовах авансу.
Також уточнив, що між ним та ОСОБА_2 була
домовленість, що останній прижене йому
автомобіль як новий, а в разі
незадовільного стану він його купляти
не буде.

Після того, як він побачив автомобіль,
він виявився не таким, як описав ОСОБА_2,
а тому останній пообіцяв повернути
йому гроші і з цього приводу написав
розписку як гарантію повернення
коштів. Зустрічний позов не визнає
тому, що жодних зобовязань у нього
перед ОСОБА_2 не має і жодним чином він
не оформляв таких зобовязань у формі
договору. На разі, між ними існує лише
розписка, яка підтверджує борг ОСОБА_2
перед ним. Всього іншого він не визнає,
оскільки все це неправда.

Відповідач за первісним позовом
останній не визнав, тоді як підтримав
заявлений ним зустрічний позов і суду
показав, що вважає первісний позов
необґрунтованим, оскільки в дійсності
не позичав у ОСОБА_1 грошові кошти, а
отримав лише аванс для використання
його з метою покриття витрат по
доставці автомобіля з Данії (місто
Хаселагер) до України (смт. Рокитне
Київської області) і що було
попередньо узгоджено з ним. Зважаючи
на невиконання первісним позивачем
взятих на себе зобовязань, він власне і
заявив зустрічний позов з огляду на ті
обставини, що він розмістив у січні
місяці 2013 року у мережі Інтернет об'яву
про продаж автомобіля "Peugtot-407" чорного
кольору, 2008 року випуску, по ціні
еквівалентній 15 500 доларів США. При
цьому сам цей автомобіль він не бачив, а
лише бачив його фотографії в
інтернеті. Через деякий час з ним
звязався ОСОБА_1 з метою з'ясування
технічного стану автомобіля та окремих
обставин укладення угоди, на що він
відправив на його електронну адресу 5
фотографій автомобіля і вони
домовилися зустрітися у м.Миронівка з
метою обговорити всі деталі угоди. На
момент зустрічі ОСОБА_1 був
ознайомлений з технічними параметрами
автомобіля. В особистій розмові вони
обговорили умови договору
купівлі-продажу і при цьому ОСОБА_1
передав йому 8 000.00 грн. в рахунок
часткової оплати вартості автомобіля,
які він мав витратити на доставку
останнього з Данії до України. Проте у
розписці він зазначив, що вказану суму
коштів він позичив та зобовязався
повернути до 18.02.2013 року. Таким чином
вони досягли згоди з усіх істотних умов
договору купівлі-продажі автомобіля.
Після пригону автомобіля в Україну він
оформив право власності на автомобіль
на імя ОСОБА_1 шляхом отримання
довідки-рахунку в Луцькій фірмі, про що
з ним була попередня домовленість.
Коли він пригнав автомобіль до ОСОБА_1 у
місто Смілу, останній йому не
сподобався і він відмовився його
купляти за попередньо домовлену суму
та став вимагати повернення переданих
в рахунок авансу грошей в сумі 8000.00 грн..
Разом з тим, він відмовився повертати
гроші, оскільки витратив останні на
поїздку за автомобілем. Якщо ОСОБА_1
сплатить йому гроші за автомобіль, то
він при цьому врахує передані йому
останнім 8000.00 грн..

У задоволенні первісного позову просив
відмовити, а зустрічний позов -
задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні
сторони спору, свідка дослідивши
письмові докази по справі, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення первісного позову та
відмову у задоволенні зустрічного,
виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 у грудні 2012 року розмістив на
інтернет-сайті AUTO.ria.ua оголошення про
продаж легкового автомобіля PEUGTOT-407 1.6
HDI, 2008 року випуску, кузов номер НОМЕР_1,
якого фактично не мав у своєму
розпорядженні і який продавався
відповідно до розміщеного на
інтернет-сайті оголошення його
власником у Данії. Розміщеним
оголошенням ОСОБА_2 зацікавився ОСОБА_1
і між сторонами спору у січні місяці 2013
року виникла домовленість в тім, що
ОСОБА_2 доставить на територію України
вказаний автомобіль і що при належному
його технічному стані, як це описав
ОСОБА_2, ОСОБА_1 його придбає за
зазначеною в інтернет-сайті ціною з
оплатою витрат на його доставку на
територію України. На виконання такої
домовленості та за проханням ОСОБА_2
останньому 01.02.2013 року ОСОБА_1 було
передано на умовах авансу відповідно
до письмової розписки про взяття в борг
8000.00 грн., які за словами ОСОБА_2
необхідні були на витрати по доставці
автомобіля на територію України і які
він зобовязався повернути ОСОБА_1 до
18.02.2013 року. На разі, як вбачається із
встановлених обставин справи,
імпортером вказаного автомобіля
фактично було ТОВ АВТО-ГРЕЙС,
розташоване в м.Луцьк Волинської
області, але аж ніяк не ОСОБА_2. Останній
без належних на те повноважень (без
належним чином оформленого доручення)
придбав у вказаному товаристві на імя
ОСОБА_1 26.02.2013 року спірний автомобіль
та доставив до місця проживання ОСОБА_1.
Разом з тим, останнього технічний стан
автомобіля не влаштував, незважаючи, що
ОСОБА_2 обіцяв покращити його. На вимогу
ОСОБА_1 повернути отримані за розпискою
кошти в сумі 8000.00 ОСОБА_2 відмовився.
Власником спірного автомобіля з 13.06.2013
року і по даний час є гр..ОСОБА_3.

Викладене підтверджується показами у
судовому засіданні сторін спору, та
іншими отриманими у справі доказами по
справі, якими є:

·Покази свідка ОСОБА_3 в тім, що на
прохання ОСОБА_2 він поїхав з останнім у
м.Миронівка для зустрічі із позивачем,
де також був і батько останнього. Вони
погодилися брати автомобіль та
передали ОСОБА_2 8000.00 грн.. Суму грошей
назвав ОСОБА_2. При цьому ОСОБА_2 також
написав розписку, що він позичив гроші;

·Розписка ОСОБА_2 від 01.02.2013 року, за
якою він взяв у борг 8000.00 грн. та
зобовязався повернути останні до 18.02.2013
року;

·Апеляційна скарга ОСОБА_1 від 30.09.2013
року на ухвалу Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області за змістом якої станом на 30.09.2013
року ОСОБА_2 заперечував факт отримання
від ОСОБА_1 будь-яких коштів та
написання останньому з цього приводу
розписки;

·Витяг із інтернет-сайту;

·Митна декларація відповідно до даних
якої ТОВ АВТО-ГРЕЙС розмитнило
легковий автомобіль PEUGTOT-407 1.6 HDI, 2008 року
випуску, кузов номер НОМЕР_1

·Довідка-рахунок серії ААА № 025505 від
26.02.2013 року на імя ОСОБА_1, відповідно до
якої останньому було продано ТОВ
АВТО-ГРЕЙС легковий автомобіль PEUGTOT-407
1.6 HDI, 2008 року випуску, кузов номер
НОМЕР_1, вартістю 97996.00 грн.. Також в
довідці мається підпис від імені
покупця;

·Свідоцтво про технічну реєстрацію
автомобіля PEUGTOT-407 1.6 HDI, кузов номер
НОМЕР_1, відповідно до якого останній
зареєстрований у Миронівському ВРЕР
при УДАІ ГУ МВС України в Київській
області 13.06.2013 року на імя ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Внесення завдатку як способу
забезпечення виконання зобов'язання
може мати місце лише в разі наявності
зобов'язання, яке повинно було виникати
на підставі договору.

Оскільки, як встановлено у судовому
засіданні, договору купівлі-продажу
автомобіля, який би за своєю формою та
змістом відповідав вимогам закону, між
сторонами у справі укладено не було, а
вони лише домовилися укласти такий
договір у майбутньому, то передана
однією зі сторін грошова сума є авансом
(що підтвердили у судовому засіданні
сторони), який підлягає поверненню.
Такий висновок суду узгоджується з
правовими Висновками Верховного суду
України, викладених у постановах,
ухвалених за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355
Цивільного процесуального кодексу
України, за перше півріччя 2013 року і,
зокрема, з висновками постанови
судових палат у цивільних та
господарських справах Верховного Суду
України від 13 лютого 2013 року у справі №
6-176цс12).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання
має виконуватися належним чином.

Оскільки відповідач за первісним
позовом відмовляється добровільно
повернути вказану суму авансу розміром
8000.00 грн. і що він підтвердив у судовому
засіданні, вказана сума заборгованості
має бути стягнута з нього на користь
позивача з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та 3% річних, як цього
вимагає позивач і що відповідає
положенням ст.625 ЦК України. Наданий
первісним позивачем розрахунок таких
сум сумнівів у суду не викликає.

На разі, підстав для стягнення
відповідно до ст..1048 ЦК України
процентів на рівні облікової ставки
НБУ в сумі 572.71 грн. суд не вбачає.

Такими чином первісний позов підлягає
частковому задоволенню.

Стаття 11 ч. 2 ЦК України передбачає, що
підставами виникнення цивільних прав
та обовязків, зокрема, є договори та
інші правочини.

За вимогами ст.ст. 202, 203 ЦК України
правочином є дії однієї, двох чи більше
осіб, спрямовані на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. При цьому законодавець
визначає, що: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка його
вчиняє, повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом та бути
спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень статті 205 загаданого
Кодексу правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обовязків.

Згідно ст..655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобовязується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобовязується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Відповідно до ст..665 ЦК України
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий
продавцем у майбутньому. Предметом
договору купівлі-продажу можуть бути
майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

З огляду на положення ст..208 ЦК України
та вартості автомобіля, яка була
обумовлена сторонами спору і яка є
значно більшою за розмір двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, правочин купівлі-продажу
автомобіля між сторонами спору мав
бути укладеним у письмовій формі.

Разом з тим, як вбачається із
встановлених обставин справи, такі
вимоги закону сторонами спору
дотримані не були, а тому відсутні
підстави вважати укладеним між ними
договору купівлі-продажу автомобіля,
на що посилається позивач за
зустрічним позовом.

На це вказує також і та обставина, що
власне воля самого ОСОБА_2 не була
спрямована на продаж автомобіля
ОСОБА_1, оскільки останній був
імпортованим в Україну ТОВ АВТО-ГРЕЙС і
про що свідчить наявна у матеріалах
справи митна декларація. Доводи у
судовому засіданні ОСОБА_2 про те, що
саме він імпортував автомобіль за
попередньою домовленістю із ОСОБА_1
для продажі останньому і що це
підтверджується даними інтерент-сайту,
не спростовують таких встановлених
обставин справи.

За викладеного вище, а також
встановленої обставини, що на даний час
легковий автомобіль PEUGTOT-407 1.6 HDI, 2008 року
випуску, кузов номер НОМЕР_1, має
власника в особі ОСОБА_3, відсутні
підстави для задоволення вимоги ОСОБА_2
про стягнення з ОСОБА_1 на його користь
в рахунок оплати за вказаний
автомобіль коштів в сумі 189565.00 грн., а
відтак і вимоги про зобовязання
прийняти автомобіль.

Зустрічний позов такими чином
задоволенню не підлягає.

Щодо доводів ОСОБА_2 в тім, що ним на
виконання попередньої з ОСОБА_1
домовленості було оформлено
довідку-рахунок на імя останнього, то
останні також не заслуговують на увагу
з цього приводу, оскільки сам ОСОБА_1 не
уповноважував ОСОБА_2 на придбання для
нього у ТОВ АВТО-ГРЕЙС автомобіля і що
підтвердив у судовому засіданні сам
ОСОБА_2. Вказана обставина лише вказує
на можливу незаконність виданої
вказаним товариством на імя ОСОБА_1
26.02.2013 року довідки-рахунку, але суд не
вважає за доцільне досліджувати цю
обставину, оскільки вона не
відноситься до суті даного спору.

Понесені позивачем за первісним
позовом судові витрати по оплаті
судового збору та витрати на правову
допомогу підлягають у відповідності до
положень ст..88 ЦПК України стягненню на
його користь з відповідача пропорційно
до задоволеної частини позовних вимог,
а саме в сумі 602.02 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 203, 205, 208, 546, 570, 625,
626, 638, 655 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 88,
212-215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
8297.87 грн. в рахунок заборгованості, 602.02
грн. в рахунок відшкодування понесених
судових витрат, а всього 8899.89 грн..

В задоволенні решти частини вимог
первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про заборгованості за
договором купівлі-продажу автомобіля
та зобовязання прийняти автомобіль
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Рокитнянський районний суд
шляхом подачі в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги, а особами, які не були присутні
при постановленні рішення, шляхом
подання апеляційної скарги на протязі
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В.
Литвин