Справа № 454/374/13
Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2791/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:32
26 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
головуючого - судді Цяцяка Р.П.,
суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
при секретарі Ясиновській Я.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відокремленого
підрозділу Державного підприємства
«Львіввугілля» «Шахта «Лісова» на
рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 21 червня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Державного
підприємства «Львіввугілля» (в
подальшому - „ДП"), у якому просив суд
стягнути з ДП на його користь на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання, 30
000 грн. (а.с. 2-6).

Свої позовні вимоги обгрунтовував тим,
що він з 1991 року по 23.03.2012 року працював
на ряді вугільних шахт ДП (зокрема, з
22.04.2008 року по 23.03.2012 року - на шахті
«Лісова»), коли і був звільнений з
роботи по п.2 ст. 40 КЗпП (по стану
здоров'я). В подальшому, 08.05.2012 року,
висновком МСЕК йому було встановлено
ІІІ групу інвалідності та 50 % втрати
професійної працездатності, внаслідок
чого йому було завдано великої
моральної шкоди, яка полягає у фізичних
стражданнях, які він зазнавав і зазнає
від фізичного болю (а.с. 2-6).

Оскаржуваним рішенням вище згаданий
позов частково задоволено та стягнуто
з ДП на користь позивача на
відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання 8 000 грн. Вирішено питання
судових витрат (а.с. 63-66).

Дане рішення оскаржило ДП.

Апелянт просить оскаржуване рішення
скасувати і ухвалити нове, яким
повністю відмовити позивачу у
задоволенні його позовних вимог,
покликаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Вважає, що вини шахти в тому, що позивач
отримав профзахворювання, немає
оскільки зі сторони відповідача не
було вчинено ніяких протиправних дій, а
також не було штучно створено
шкідливих і небезпечних умов праці.

Вважає, що довідка МСЕК не підтверджує
факту заподіяння позивачу моральної
шкоди.

Вважає, що позивач належним чином не
обґрунтував розмір моральної шкоди.

Вважає, що позивач звернувся до суду з
пропуском строку позовної давності,
який і просить застосувати до спірних
правовідносин.

Апелянт (ДП), будучи своєчасно належним
чином повідомленим про час і місце
апеляційного розгляду справи, явку
свого представника в судове засідання
не забезпечив і про причини такої
неявки суд не повідомив, що (у
відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України)
не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
ДП до задоволення не підлягає, виходячи
з наступного.

У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 року № 6 (з
відповідними змінами) "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди"
судам роз'яснено, що право на отримання
потерпілим страхових виплат настає з
дня встановлення йому МСЕК стійкої
втрати професійної працездатності.

Як стверджується матеріалами
справи та не заперечується жодною із
сторін даного спору, позивач був
звільнений з роботи на ДП 23.03.2012 року по
п.2 ст. 40 КЗпП України по стану здоров'я
(а.с. 9-зворот), а 08.05.2012 року йому МСЕК
вперше було встановлено стійку втрату
професійної працездатності 50 % та третю
групу інвалідності у зв'язку з
професійним захворюванням (а.с. 13-14).

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається саме на
власника або уповноважений ним орган, а
відтак доводи апеляційної скарги
стосовно того, що зі сторони
відповідача не було вчинено ніяких
протиправних дій, до уваги прийматися
не можуть.

У відповідності до роз'яснень, які
містяться у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб (п.3)
і розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин (зокрема,
стану здоров'я потерпілого, тяжкості
вимушених змін у його життєвих
стосунках, часу та зусиль, необхідних
для відновлення попереднього стану -
п.9).

Втрата позивачем 50 % працездатності
безспірно призвела до заподіяння
позивачу моральної шкоди, оскільки
останній тривалий час відчуває фізичні
страждання, потребує амбулаторного та
стаціонарного лікування, в зв'язку з
чим вимушений проходити обстеження та
лікування у медичних закладах.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
присуджений оскаржуваним рішенням до
стягнення з ДП на користь позивача
розмір моральної шкоди в сумі 8 000 грн.
відповідає засадам розумності,
виваженості та справедливості.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
всім обставинам і доказам по справі в
їх сукупності та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому приходить
до висновку про те, що підстави для його
скасування відсутні і апеляційну
скаргу на нього, яка не спростовує
висновків оскаржуваного рішення, слід
залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відокремленого
підрозділу Державного підприємства
«Львіввугілля» «Шахта «Лісова»
відхилити та залишити рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 21 червня 2013 року
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Суддя:

Судді: