№
№ 2/271/674/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2014 року Червоногвардійський
районний суд міста Макіївки Донецької
області у складі:

головуючого судді
Кононихіної Н.Ю.,

при секретарі
Кулініч Н.О.,

за участю представника позивача
Панько Н.С.,

відповідачки
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Макіївці цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Акцент-Банк» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та судових витрат, мотивуючи свої
вимоги тим, що 18.06.2008 року між Публічним
акціонерним товариством «Акцент-Банк»
(далі - ПАТ «Акцент-Банк») та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №б/н,
відповідно до умов якого відповідачці
надано кредит у розмірі 3000,00 гривень у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 42,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.
Відповідачка підтвердила свою згоду
підписанням заяви разом із умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою.
Договором передбачено порядок та умови
погашення заборгованості по кредиту. У
порушення норм закону та умов договору,
відповідачка зобов'язання за вказаним
договором не виконала. У зв'язку з
зазначеними порушеннями зобов'язань за
кредитним договором відповідачка
станом на 26.02.2014 рік має загальну
заборгованість у розмірі 15935,23 гривень.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. На
теперішній час відповідачка продовжує
ухилятись від виконання зобов'язання і
заборгованість до теперішнього часу не
погашена, у зв?язку з чим, позивач
просить суд постановити рішення, яким
стягнути з відповідачки
заборгованість у розмірі 15935,23 гривень
та сплачену суму судового збору у
розмірі 243,60 гривень.

У судовому засіданні представник
позивача - Панько Н.С., що діяла на
підставі довіреності, позовні вимоги
підтримала та наполягала на їх
задоволенні у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2, у судовому
засіданні позовні вимоги визнала
частково, а саме була не згодна з
нарахованими штрафами відповідно до п.
8.6. Умов та правил надання банківських
послуг.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідачки, вивчивши
матеріали справи і дослідивши надані
докази, суд у межах заявлених позовних
вимог (ст.11 ЦПК України) встановив
наступне.

Як убачається з копії кредитного
договору б/н від 18.06.2008 року, який
складається з заяви позичальника, умов
надання банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою то його
укладено у письмовій формі, підписано
уповноваженими на це посадовими
особами Банку та особисто ОСОБА_2, зміст
правочину не суперечить актам
цивільного законодавства та моральним
засадам суспільства, і на підставі
статті 629 ЦК України цей договір є
обов'язковим для виконання.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а Кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як встановлено судом, Банк повністю
виконав умови кредитного договору,
видавши ОСОБА_2 кредитну суму у
розмірі 3000,00 гривень.

Згідно з розрахунку заборгованості
за договором №б/н від
18.06.2008 року, заборгованість
Відповідачки за кредитним договором
перед ПАТ «Акцент-Банк» станом на 26.02.2014
рік становить 15935,23 грн., яка
складається з наступного:
заборгованість за кредитом - 1912,90 грн.;
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 6967,32 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 5820,00 грн., а
також штрафи відповідно до пункту 8.6
Умов та правил надання банківських
послуг: штраф (фіксована частина) - 500
грн., штраф (процентна складова) - 735,01
грн.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_2 порушуються умови
укладеного договору по своєчасному
поверненню суми кредиту та сплати
відсотків за користування ним,
внаслідок чого, утворився борг перед
позивачем у зазначеній сумі. Таким
чином, суд визнає, що відповідачка в
односторонньому порядку відмовилася
від належного виконання взятих на себе
зобов'язань за договором.

Невиконання або неналежне виконання
сторонами договору своїх обов'язків
тягне правові наслідки, передбачені
статтею 611 ЦК України, зокрема: сплати
неустойки (штраф, пеня) і відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Отже, суд визнає правильним
представлений ПАТ «Акцент-Банк»
розрахунок періоду і суми
заборгованості та суми штрафу, що
утворились у ОСОБА_2 за кредитним
договором.

Разом з тим, відповідно до п. 31
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів", суди мають
виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим, позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Проте, згідно частини 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Зазначене правило стосується і
спеціальної позовної давності щодо
стягнення неустойки (пені), яка
встановлена п. 1 частини 2 ст. 258 ЦК
України.

Закон України від 12.05.1991 року № 1023-XII
«Про захист прав споживачів» (в
редакції Закону України від 01 грудня 2005
року № 3161-IV) будь-яких обмежень щодо
застосування вимог ст. 259 ЦК України до
споживчих кредитів не містить.

Згідно Заяви позичальника ОСОБА_2 від
18.06.2008 року остання ознайомилася та
згодна із Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам, які були
надані їй, у письмовій формі.

Відповідно до ст. 627 ЦК України
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Заява позичальника підписана
відповідачкою ОСОБА_2 18.06.2008 року і
відповідно до ст. 638, ст. 640 ЦК України
договір вважається укладеним з цієї
дати.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини по справі, оцінивши
представлені докази в їх сукупності,
суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 належним
чином не виконує зобов'язання,
передбачені укладеним в установленому
законом порядку кредитним договором.
Такі дії відповідачки є
неправомірними, тому позовні вимоги
ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення
заборгованості та штрафних санкцій
підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до частини 3 ст.
18 Закону України від 12.05.1991 року
№ 1023-XII «Про захист прав
споживачів» (в редакції Закону України
від 1 грудня 2005 року № 3161-IV) умови
договору про встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором, є
несправедливими, а саме:

Відповідно до частини 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» положення
частини 3 ст. 551 ЦК України про зменшення
розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка.

Істотними обставинами в розумінні
частини 3 ст. 551 ЦК можна вважати,
зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відповідно до принципів розумності і
справедливості на кредитора
покладається обов'язок вживати
необхідних заходів щодо зменшення
розміру збитків, завданих йому
порушенням зобов'язання, але у всякому
разі, не сприяти їх збільшенню.
Невиконання кредитором цього обов'язку
також може бути підставою для
зменшення судом розміру збитків та
неустойки, що стягуються з боржника, що
передбачено частиною 2 ст. 616 ЦК України,
згідно якої, суд має право зменшити
розмір збитків та неустойки, які
стягуються з боржника, якщо кредитор
умисно або з необережності сприяв
збільшенню розміру збитків, завданих
порушенням зобов'язання, або не вжив
заходів щодо їх зменшення.

Згідно висновків Конституційного Суду
України, викладених в рішенні від 11
липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за
конституційним зверненням громадянина
України щодо офіційного тлумачення
положень другого речення преамбули
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», згідно яких вимога про
нарахування та сплату неустойки за
договором споживчого кредиту, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 ЦК України
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором. Конституційний Суд України
вважає, що з огляду на приписи частини
четвертої статті 42 Конституції України
участь у договорі споживача як слабкої
сторони, яка підлягає особливому
правовому захисту у відповідних
правовідносинах, звужує дію принципу
рівності учасників цивільно-правових
відносин та свободи договору, зокрема у
договорах про надання споживчого
кредиту щодо сплати споживачем пені за
прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з
положеннями Резолюції Генеральної
Асамблеї ООН "Керівні принципи для
захисту інтересів споживачів" від 9
квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено:
визнаючи, що споживачі нерідко
перебувають у нерівному становищі з
точки зору економічних умов, рівня
освіти та купівельної спроможності,
принципи захисту інтересів споживачів
мають, зокрема, за мету сприяти країнам
у боротьбі зі шкідливою діловою
практикою усіх підприємств на
національному та міжнародному рівнях,
яка негативно позначається на
споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд
України, межі дії принципу свободи
договору визначаються законодавством
з урахуванням критеріїв
справедливості, добросовісності,
пропорційності і розумності. При цьому
держава має підтримувати на засадах
пропорційності розумний баланс між
публічним інтересом ефективного
перерозподілу грошових накопичень,
комерційними інтересами банків щодо
отримання справедливого прибутку від
кредитування і правами та
охоронюваними законом інтересами
споживачів їх кредитних послуг (абзац
третій підпункту 3.2 пункту 3
мотивувальної частини Рішення від 10
листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про
захист прав споживачів кредитних
послуг).

У наведених Керівних принципах для
захисту інтересів споживачів
визначено, що споживачі мають бути
захищені від таких зловживань, як
односторонні типові контракти,
виключення основних прав у контрактах
та незаконні умови кредитування
продавцями.

Захист від цих зловживань базується на
положеннях законодавства, зокрема
частини третьої статті 551 Кодексу,
відповідно до якої розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Отже, умови договору споживчого
кредиту, його укладання та виконання
повинні підпорядковуватися таким
засадам, згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності. Виконання державою
конституційно-правового обов'язку щодо
захисту прав споживачів вимагає від
неї спеціального законодавчого
врегулювання питань, пов'язаних із
забезпеченням дії зазначених
принципів у відносинах споживчого
кредитування, зокрема щодо
встановлення справедливого розміру
неустойки за прострочення виконання
грошових зобов'язань позичальниками -
фізичними особами.

Отже, суд, виходячи з засад цивільного
судочинства, а саме: розумності та
справедливості, вважає можливим на
підставі частини 2 ст. 258 ЦК України,
застосувати спеціальну позовну
давність щодо стягнення штрафів, та
задовольнити позовні вимоги позивача
частково, а саме стягнути з
відповідачки на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 14700,22 гривень, з яких
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 1912,90 гривень, заборгованість
по процентам за користування кредитом
в розмірі 6967,32 гривень, заборгованість
по комісії за користування кредитом в
розмірі 5820,00 гривень.

Крім того, відповідно до частини 1 ст. 88
ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 11, 60, 81, 88, 212-215, 223-228 ЦПК України,
статтями 525-527, 551, 554, 611, 627, 629, 638, 640, 1054 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки міста Макіївки Донецької
області на користь Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 14700 (чотирнадцять тисяч
сімсот) гривень 22 копійки та витрати по
сплаті судового збору у розмірі 243
гривень 60 копійок, а всього стягнути
14943 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот сорок
три) гривні 82 копійки.

У задоволенні решти позивних вимог -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: