Справа № 423/2246/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.12.2013 року
м.
Попасна

Попаснянський районний суд Луганської
області в складі :

головуючого судді
Мазура М.В.,

при секретарі судового засідання
Корабльовій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа -Попаснянський районний сектор
Управління Міграційної служби України
в Луганській області, про визнання
особи такою, що втратила право на житло,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з
вищевказаним позовом, в якому просила
визнати відповідача таким, що втратив
право на користування житловим
будинком за адресою: АДРЕСА_1, а також
зобов'язати Попаснянський районний
сектор Управління Міграційної служби
України в Луганській області зняти
його з реєстрації місця проживання за
зазначеною адресою. Позов мотивовано
тим, вказаний будинок належить
позивачці на праві приватної
власності, відповідач зареєструвався в
її будинку в лютому 2013 року, пообіцявши,
що створить з нею сім'ю, але невдовзі
виїхав з будинку й оселився в іншому
будинку.

У судовому засіданні позивачка надала
аналогічні пояснення, просила позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, пояснивши,
що дійсно зареєстрував своє місце
проживання в будинку позивачки в
лютому 2013 року, але приблизно через
місяць переїхав до іншого місця
проживання, але не бажає виписуватися з
будинку позивачки, оскільки в вона не
віддає йому певне його документи та
майно, яке він вважає своїм
(холодильник, телевізор тощо). При цьому
він зазначив, що не має наміру в
майбутньому проживати в її будинку та
зніметься з реєстрації, коли вона
віддасть йому його майно та документи.

Представник третьої особи надав
письмову заяву про розгляд справи за
його відсутності.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд вважає
за необхідне позов задовольнити з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Отже, суд вважає встановленими
обставини, на які позивачка посилалася
в позові та в судовому засіданні,
оскільки вони були визнані
відповідачем, який надав аналогічні
пояснення та наголосив на тому, що
дійсно не проживає в будинку позивачки
і не має наміру проживати в ньому.

Відповідно до частин 1, 2, 7 ст.319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд; власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону; діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Право на користування житловим
приміщення, яке належить іншій особі,
може виникати на підставі ст.405 ЦК
України, 156 ЖК України або 158 ЖК України.
Проте в судовому засіданні встановлено
відсутність будь-яких з указаних
правових підстав для користування
відповідачем житлом позивачки. Крім
того, відповідач у судовому засіданні
не посилався і не доводив існування
будь-яких інших правових підстав, які б
обґрунтували його право користуватися
житлом позивачки. Єдиною обставиною,
якою відповідач обґрунтовував своє
небажання знятися з реєстрації за
місцем проживання позивачки, є те, що
позивачка не віддає йому певні
документи та речі, які він вважає
своїми. Проте ця обставина не створює
належних правових підстав для
користування житловим приміщенням
позивачки.

Таким чином, враховуючи положення ч.1
ст.8 ЦК України, у даному випадку
підлягають застосування положення ч.3
ст.98 Житлового кодексу України, згідно
якого тимчасові жильці на вимогу
наймача або членів сім'ї, які
проживають разом з ним, зобов'язані
негайно звільнити приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. статтями 10, 11, 60, 61, 88, 174, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право на житло
- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
на користування житловим будинком за
адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Попаснянський районний
сектор Управління Міграційної служби
України в Луганській області зняти
ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання
за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пилипчатине
Артемівського р-ну Донецької обл., на
користь ОСОБА_1 судові витрати,
пов'язані зі сплатою судового збору, у
розмірі 229,40 грн. (двісті двадцять
дев'ять гривень 40 коп.).

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Попаснянський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а для осіб, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні - протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано, або у
разі подання апеляційної скарги - після
розгляду справи апеляційним судом,
якщо рішення не скасоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України
повний текст рішення складено 03.01.2014 р.

Суддя

М.В.Мазур