Справа № 755/6295/14-ц
Провадження № 2/755/2498/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Галагана В.І.,

при секретарі
Дмитрієвій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м. Києва цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства „Державний ощадний банк
України" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

в
с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство
„Державний ощадний банк України" (далі
- ПАТ „Державний ощадний банк України")
звернулось до суду з позовом про
стягнення з відповідача ОСОБА_1
заборгованості за договором кредиту на
загальну суму 109 687,30 грн., мотивуючи
свої вимоги тим, що 27.06.2008 року між ВАТ
„Державний ощадний банк України",
правонаступником якого є ПАТ
„Державний ощадний банк України" та
ОСОБА_1 укладено договір відновлюваної
кредитної лінії № 2635 на суму 584 880,00 грн.,
зі сплатою 20,5% річних, строком дії
договору на 10 років, з датою
остаточного погашення кредитної
заборгованості не пізніше 27.06.2018 року.

На виконання умов Кредитного договору
позивачем надано відповідачу кредитні
кошти у розмірі 584 880,00 грн., що
підтверджується заявою від 27.06.2008 року,
Розпорядженням керуючого Відділенням
від 27.06.2008 року, видатковим касовим
ордером від 27.06.2008 року.

У зв'язку з недотриманням ОСОБА_1
зазначених умов кредитного договору,
позивач звернувся до суду із позовом
про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості,
шляхом реалізації предмета іпотеки в
рахунок погашення заборгованості у
сумі 819 677,65 грн. Рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 16.09.2010 року
позовні вимоги задоволено та надано
Банку право реалізації іпотечного
майна у сумі 819 677,65 грн. 31.07.2013 року Банк
скористався своїм правом та здійснив
реалізацію предмета іпотеки, шляхом
укладення Договору купівлі-продажу
квартири, на суму 363 400,00 грн. Таким
чином, ураховуючи часткове погашення
заборгованості від реалізації
предмета іпотеки, залишок
заборгованості, встановленої
зазначеним рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 16.09.2010 року,
становить 109 687,30 грн., що, на думку
позивача, підлягає стягненню повторно
згідно рішення суду у даному
провадженні.

В судовому засіданні представником
позивача Янко І.О. подано уточнення до
позовних вимог, відповідно до яких
позивач просить стягнути з відповідача
на свою користь 118 592,59 грн., що є
залишком заборгованості відповідача
між стягнутою рішенням суду сумою
боргу та коштами від реалізації
предмета іпотеки, а також позивач
просить стягнути з відповідача суму
судового збору та витрати на
оголошення в газету „Урядовий кур'єр"
про виклик відповідача в судове
засідання. (а.с. 58-65)

Представник позивача Янко І.О. в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, з
урахуванням внесених уточнень, з
підстав, що містить зміст позовної
заяви.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, про день, час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив, доказів поважності
причини неявки суду не надав.

Вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, оцінивши зібрані по
справі докази в їх сукупності, суд
приходить до наступного.

З матеріалів справи убачається, що на
виконання вимог Закону України „Про
акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008
року Відкрите акціонерне товариство
„Державний ощадний банк України"
змінив своє найменування на Публічне
акціонерне товариство „Державний
ощадний банк України".

Публічне акціонерне товариство
„Державний ощадний банк України" є
правонаступником усіх прав та
обов'язків Відкритого акціонерного
товариства „Державний ощадний банк
України", що підтверджено Змінами до
Статуту ВАТ „Державний ощадний банк
України", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 06.04.2011
року. (а.с. 22-24)

Відповідно до пунктів 3, 4 частини
першої статті 3 Цивільного кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства є: свобода
договору, свобода підприємницької
діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків визначені в статті 11
Цивільного кодексу України, зокрема з
договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Виконання
цивільних обов'язків забезпечується
засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства.

Під кредитними правовідносинами
розуміють такі, що виникають з приводу
надання (передачі, використання)
грошових коштів на умовах повернення.

Згідно п. 4 ст. 1 Закону України
„Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
(у редакції Закону України від 23.10.2013 р.),
фінансовий кредит - кошти, які
надаються у позику юридичній або
фізичній особі на визначений строк та
під процент.

Відповідно до ст. 2 Закону
України „Про банки та банківську
діяльність" ( у редакції Закону України
від 11.10.2013 р.), банківський кредит -
будь-яке зобов'язання банку надати
певну суму грошей, будь-яка гарантія,
будь-яке зобов'язання придбати право
вимоги боргу, будь-яке продовження
строку погашення боргу, яке надано в
обмін на зобов'язання боржника щодо
повернення заборгованої суми, а також
на зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Більш повне визначення міститься в
Положенні про кредитування,
затвердженому постановою Правління
Національного банку України від 28
вересня 1995 р. № 246. Цим актом кредит
визначається як позичковий капітал
банку у грошовій формі, що передається
у тимчасове користування на умовах
забезпеченості повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання. Кредитна
операція - це договір щодо надання
кредиту, який супроводжується записами
за банківськими рахунками, з
відповідним відображенням у балансах
кредитора та позичальника.

Принцип забезпеченості кредиту
передбачає наявність у банку права для
захисту своїх інтересів, недопущення
збитків від неповернення боргу через
неплатоспроможність позичальника.
Принципи повернення, строковості та
платності означають, що кредит має бути
повернений позичальником банку у
визначений у кредитному договорі строк
із відповідною платою за його
користування. Цільовий характер
використання передбачає вкладення
позичкових коштів із конкретною метою,
визначеною кредитним договором.

Кредитний договір є різновидом
договору позички, тому до
правовідносин, що виникають на його
основі, застосовуються ті ж правила, що
діють для договорів позички.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

27.06.2008 року між Відкритим акціонерним
товариством „Державний ощадний банк
України" та ОСОБА_1 укладено Договір
відновлюваної кредитної лінії № 2635,
згідно п.1.1., п. 1.5. якого Банк надає
Позичальнику кредитні кошти в сумі 584
880,00 грн., а Позичальник зобов'язався
прийняти, належним чином використати
та повернути кредит, сплатити проценти
за користування кредитом в розмірі 20,5%
річних, комісійні винагороди та інші
платежі в порядку, на умовах,
визначених цим Договором на строк 10
(десять) років, з остаточною датою
повернення кредиту до 27.06.2018 року.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.6. Договору,
кредит надається на споживчі цілі
готівкою у вигляді відновлюваної
кредитної лінії окремими частинами
(траншами) у період з моменту виконання
Загальних умов надання кредиту до
27.06.2010 року. Позичальник зобов'язується
щомісячно до 25-го числа платіжного
місяця здійснювати платежі в валюті
наданого кредиту готівкою до каси
Банку на рахунок Банку, що зазначений в
цьому Договорі, по погашенню Кредиту,
після закінчення періоду надання
кредиту, згідно наступного графіку -
щомісячно липня 2010 року по травень 2018
року включно рівними частинами в сумі 6
093,00 грн., а останній платіж в сумі 6 045,00
грн. - не пізніше дати остаточного
погашення кредиту, що визначена цим
Договором; по сплаті процентів, які
нараховані Банком на залишок
заборгованості за кредитом, щомісячно,
починаючи з наступного місяця, в якому
видано перший транш, а останній платіж
не пізніше дати остаточного погашення
кредиту, що визначена цим Договором.

Згідно п. 5.2 Договору, за порушення
взятих на себе зобов'язань по
своєчасному поверненню суми кредиту
та/або спати за користування кредитом,
Позичальник зобов'язується сплатити на
користь Банку пеню в розмір 0,05% від суми
простроченого за кожен день
прострочення. (а.с. 6-9)

Позивачем виконано умови Договору
відновлюваної кредитної лінії № 26351
від 27.06.2008 року та надано відповідачу
грошові кошти на суму 584 880,00 грн., що
підтверджено Кредитною заявкою ОСОБА_1
від 26.06.2008 року, Заявою ОСОБА_1 на
надання кредиту в рамках кредитної
лінії від 27.06.2008 року, Видатковим
касовим ордером від 27.06.2008 року. (а.с. 10-11,
12, 16)

Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, при триманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань за Договором відновлюваної
кредитної лінії № 26351 від 27.06.2008 року,
між ВАТ „Державний ощадний банк
України" та ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 укладено Іпотечний договір,
предметом якого є двокімнатна квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 51,3 кв.м.,
житловою площею - 30,4 кв.м. (а.с. 66-68)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти,
встановлені рішенням чи вироком суду,
що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на
правовій властивості законної сили
судового рішення і визначається його
суб'єктивними і об'єктивними межами, за
якими сторони та інші особи, які брали
участь у розгляді справи, а також їх
правонаступники не можуть знову
оспорювати в іншому процесі
встановлені судовим рішенням у такій
справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими
для суду, який розглядає справу навіть
у тому випадку, коли він вважає, що вони
встановлені невірно. Таким чином,
законодавець намагається забезпечити
єдність судової практики та запобігти
появі протилежних за змістом судових
рішень.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України
преюдиційність поширюється не тільки
на осіб, що брали участь у справі, а й на
особу, щодо якої відповідними
рішеннями встановлено певні обставини,
незалежно від того, чи брала вона
участь у справі.

16.09.2010 року рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ВАТ „Державний
ощадний банк України" в особі філії -
Печерське відділення № 3715 ВАТ
„Ощадбанк" заборгованість за
Кредитним договором № 2635 у сумі 819 677,65
грн. за рахунок майна, переданого в
іпотеку, а саме: двокімнатної квартири,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Надано право ВАТ „Державний ощадний
банк України" в особі філії - Печерське
відділення № 3715 ВАТ „Ощадбанк"
отримати довідку-характеристику в
Київському БТІ та дозволено продаж
двокімнатної квартири, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 13-15)

31.07.2013 року між ПАТ „Державний ощадний
банк України" та ОСОБА_7 укладено
Договір купівлі-продажу квартири,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, реєстровий номер № 123,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що
належить іпотекодавцям ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_1

Відповідно до п. 2.1. Договору
купівлі-продажу квартири, продаж
квартири за домовленістю сторін
вчиняється за 364 400,00 грн., які отримано
Продавцем від Покупця шляхом
перерахування коштів на рахунок
Продавця ПАТ „Державний ощадний банк
України" до підписання та
нотаріального посвідчення цього
договору.

Сторони підтвердили факт повного
розрахунку за квартиру, що означає
відсутність у сторін будь-яких
претензій морального та матеріального
характеру. Ціна, яка зазначена в
договорі є вигідною для сторін, її
розмір не пов'язаний із збігом
будь-яких важких обставин і повністю
задовольняє інтереси Продавця та
Покупця. (п. 2.3. Договору купівлі-продажу
квартири від 31.07.2013 року).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України)

Одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України)

Відповідно до частини першої статі 625
Цивільного кодексу України визначено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Залежно від обсягу відповідальності
виділяють повну, обмежену та підвищену
(крану) відповідальність. За загальним
правилом, цивільно-правова
відповідальність настає в повному
обсязі, а це означає, що розмір
відшкодованої шкоди не повинен
перевищувати суму заподіяних збитків,
тобто відшкодування не повинно
призводити до збагачення потерпілого.

Юридичною підставою цивільно-правової
відповідальності є закон, а фактичною -
вчинення цивільного правопорушення.
Тому особа підлягає цивільно-правовій
відповідальності за наявності
сукупності умов, які утворюють склад
цивільного правопорушення.

Підставами цивільно-правової
відповідальності є: протиправність
поведінки (дія чи бездіяльність);
наявність майнової та (або) моральної
шкоди; причинний зв'язок між
протиправною поведінкою і заподіяною
шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду.

Розмір відшкодування встановлюється
законом або домовленістю сторін, а у
разі наявності спору між сторонами -
судом. Розмір відшкодування майнової
шкоди визначається, як правило, у
грошовому виразі, однак відповідно до
статті 22 Цивільного кодексу України за
вимогою особи, якій завдано шкоди, та
відповідно до обставин справи майнову
шкоду може бути відшкодовано і в інший
спосіб, зокрема, шкоду завдану майну.
Може бути відшкодовано в натурі
(передання речі тог самого роду та тієї
самої якості тощо). При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності та справедливості.

За положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення. Юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Це положення цілком відповідає
міжнародно-правовим вимогам про права
людини. Так, згідно з п.7 статті 14
Міжнародного пакту про цивільні та
політичні права/ніхто не повинен бути
вдруге засуджений чи покараний за
злочин, за який він уже був остаточно
засуджений або виправданий відповідно
до чинного закону або
кримінально-процесуального права
кожної країни. В основу притягнення до
юридичної відповідальності має бути
покладений конкретний склад
правопорушення, яке скоїла особа.

Як убачається з матеріалів справи,
предмет спору становлять вимоги
позивача ПАТ „Державний ощадний банк
України" щодо стягнення з відповідача
ОСОБА_1 суми заборгованості за
Договором відновлюваної кредитної
лінії № 2635 від 27.06.2008 року у розмірі 118
592,59 грн., що становить різницю між
стягнутою за рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 16.09.2010 року
сумою боргу у розмірі 819 677,65 грн. та
сумою грошових коштів, отриманих
позивачем внаслідок добровільного
виконання рішення суду з реалізації
предмета іпотеки, право якої надано
позивачу рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 16.09.2010 року.

Як визначено в статті 57 Цивільного
процесуального кодексу України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. (ч.1 ст.64 Цивільного
процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 статті 61 Цивільного
процесуального кодексу України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи
докази, приймаючи до уваги пояснення
уповноваженого представника позивача,
керуючись нормами діючого цивільного
законодавства України, суд дійшов
висновку про відсутність підстав
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача на його
користь заборгованості за Договором
відновлюваної кредитної лінії № 2635 від
27.06.2008 року у розмірі 118 592,59 грн.,
оскільки вказана сума заборгованості є
залишком боргу, стягнутого рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 16.09.2010 року, що фактично залишено
невідшкодованим внаслідок реалізації
предмета іпотеки, тобто внаслідок
добровільного виконання зазначеного
рішення суду, що підтверджено стороною
позивача під час судового розгляду
справи, вказавши на те, що кредитна
заборгованість відповідача у розмірі
118 592,59 грн. є частиною заборгованості,
яку не відшкодовано у добровільному
порядку, але стягнуто за рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 16.09.2010 року. Таким чином, суд визнає
безпідставними вимоги позивача щодо
повторного притягнення відповідача до
цивільно-правової відповідальності у
виді стягнення заборгованості за
кредитним договором від 27.06.2008 року, що
є матеріальною шкодою, завданою
позивачу невиконанням відповідачем
умов кредитного договору, яка
утворилася станом на день ухвалення
рішення суду від 16.09.2010 року та стягнута
вказаним рішенням суду, невиконання
якого у добровільному порядку не є
підставою повторного притягнення
відповідача до цивільно-правової
відповідальності за порушення
кредитного зобов'язання,
відповідальність за яке вже
встановлено рішенням суду, яке набрало
законної сили.

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позов Публічного
акціонерного товариства „Державний
ощадний банк України" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості є
безпідставним та таким, що не підлягає
до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись
ст. 61 Конституції України, ст.ст. 525, 526,
530, 549, 551, 610, 611, 625, 629, 1054 Цивільного
кодексу України, Постановою Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року № 5,
ст.ст. 10, 31, 57, 58, 60, 61, 88, 208-210, 212-215, 218, 223, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в :

У позові Публічного
акціонерного товариства „Державний
ощадний банк України" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я :