Єдиний унікальний номер 259/4741/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4679/2014
Суддя 1 інстанції: Черткова Н.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Алексєєва А.В., Баркова В.М.,

при секретарі Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 15 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою та зобов*язання
вчинити певні дії,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою та
зобов*язання вчинити певні дії,
усунення перешкод у користуванні жилим
будинком,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 15 квітня 2014 року
було відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою та зобов*язання вчинити певні
дії та у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою та зобов*язання
вчинити певні дії, усунення перешкод у
користуванні жилим будинком.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1
приніс апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги з
наступних підстав:

- суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою та зобов*язання
вчинити певні дії, неправильно виходив
із того, що сторонами не було надано
письмових доказів про передачу їм
земельної ділянки, оскільки не
врахував вимоги частини 1 статті 102-1 ЗК
України (право користування чужою
земельною ділянкою),

- суд першої інстанції необґрунтовано
не притягнув до участі у справі у
якості третіх осіб сусідів по
земельним ділянкам.

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду не
оскаржує.

Під час розгляду справи в апеляційному
суді ОСОБА_1 підтримав доводи
апеляційної скарги і просив її
задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник
заперечували проти доводів
апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони і
представника відповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено.

Сторони є співвласниками житлового
будинку АДРЕСА_1.

На підставі рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 13 серпня
1993 року позивачу ОСОБА_1 належить
квартира АДРЕСА_1, яка складається із
житлової прибудови літ.-1, житлової
прибудови літ. А2-1, літньої кухні - літ.
Г, сараю - літ. Д, душу - літ. З, убиральні -
літ. 1. Загальна площа квартири складає
59.6 кв.м., із яких 39.5 кв.м. -жила площа, що
складає 63100 частин жилого будинку.

Відповідачу ОСОБА_2 на підставі цього ж
рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 13 серпня 1993 року
належить квартира №2, яка складається
із жилого будинку А-1, сіней а-2, уборної
-В, погреба - Е, тамбура, що складає 37100
частин жилого будинку.

Сторони просять визначити їм порядок
користування земельними ділянками для
обслуговування своїх жилих будинків.

Відповідно до частини 1 статті 86 ЗК
України земельна ділянка може
знаходитись у спільній власності з
визначенням частки кожного з учасників
спільної власності (спільна часткова
власність) або без визначення часток
учасників спільної власності (спільна
сумісна власність) та частини 2 статті 89
ЗК України, згідно із якою у спільній
сумісній власності перебувають
земельні ділянки співвласників
житлових будинків.

Згідно із пунктом 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» №7 від 16 квітня 2004 року у
справах про встановлення порядку
користування земельною ділянкою
співвласників житлового будинку
сторони зобов'язані подати свої докази
чи повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання,
зокрема: документи про надання їм для
будівництва та обслуговування
житлового будинку й господарських
будівель та споруд; план земельної
ділянки, відведеної в натурі (на
місцевості); план цієї ділянки із
зазначенням її частин, що перебувають у
фактичному користуванні кожного із
співвласників житлового будинку, а
також розташованих на ній будівель,
плодоягідних насаджень;
правовстановлюючі документи на
будинок із зазначенням розміру часток
кожного із співвласників; угоду чи
рішення суду про поділ будинку в натурі
або визначення порядку користування
ним і угоду про порядок користування
земельною ділянкою, якщо вона мала
місце.

Для встановлення статусу земельної
ділянки сторони повинні були надати
суду правоустановчі документи на
земельну ділянку у відповідності до
вимог статті 126 ЗК України.

Сторонами не були надані документи
щодо порядку користування кожним із
них земельною ділянкою, плани
земельних ділянок, відведених в натурі
(на місцевості) та про розмір кожної
земельної ділянки.

Виходячи із встановлених фактів,
наданих сторонами доказів та вимог
матеріального і процесуального закону,
висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову є
правильним, оскільки кожна із сторін не
довела своє порушене право у
відповідності до статті 60 ЦПК України.

Оскільки інші позовні вимоги про
зобов*язання знести самочинно
побудовані споруди є похідними від
основної вимоги про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, то суд першої інстанції
правильно відмовив і у задоволенні цих
вимог.

Рішення суду постановлено у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права.

Підстав для його скасування не
встановлено.

Згідно із частиною 1 статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Що стосується доводу апеляційної
скарги про те, що суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про встановлення порядку користування
земельною ділянкою та зобов*язання
вчинити певні дії, неправильно виходив
із того, що сторонами не було надано
письмових доказів про передачу їм
земельної ділянки, оскільки не
врахував вимоги частини 1 статті 102-1 ЗК
України (право користування чужою
земельною ділянкою), то апеляційний суд
виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 102-1 ЗК
України право користування чужою
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис) і право користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій) виникають на підставі
договору між власником земельної
ділянки та особою, яка виявила бажання
користуватися цією земельною ділянкою
для таких потреб, відповідно до
Цивільного кодексу України. Право
користування чужою земельною ділянкою
для забудови (суперфіцій) може виникати
також на підставі заповіту.

Правовідносини, які виникли між
сторонами щодо встановлення порядку
користування земельними ділянками для
обслуговування їх житлових будинків та
надвірних побудов, вказаною нормою
права не регулюються, а тому вказаний
довід апеляційної скарги є
необґрунтованим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає,
що суд першої інстанції неправильно
відмовив у задоволенні клопотання про
притягнення до участі у справі у якості
третіх осіб сусідів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, які проживають у будинку №167,
оскільки у нього виникла необхідність
визнати дорогу загального
користування для проїзду транспортних
засобів по земельним ділянкам між
квартирами №1 і №2 будинку №165 та на
території будинку №167, де мешкають інші
дві сім*ї.

Вказаний довід апеляційної скарги є
необґрунтованим, оскільки сторони по
справі не надали суду першої інстанції
документів щодо свого права на
земельні ділянки, на яких знаходяться
їх будинки, а питання про визнання
дороги дорогою загального
користування позивачів та власників
сусіднього будинку №167 є складовою
частиною основної позовної вимоги про
встановлення порядку користування.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 15 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: