Справа № 2-8776/10 Головуючий у 1 інстанції:
Кихтюк Р.М. Провадження № 22-ц/773/985/14
Категорія: 46 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Веремчук Л.М.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю представника особи, яка не
брала участі у справі ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя за апеляційною
скаргою особи, яка не брала участі в
справі, - ОСОБА_4 на ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 01 жовтня 2010 року,

встановила:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 01 жовтня 2010 року
визнано мирову угоду, укладену між
позивачем ОСОБА_2 та відповідачем
ОСОБА_3, за умовами якої:

- за позивачем ОСОБА_5 залишено у
приватній власності:

вантажний сідловий тягач DAF FT 95.380,
державний номер НОМЕР_1, 1998 року
випуску, вартістю 134040 грн.;

вантажний сідловий тягач RENAULT PREMIUM,
державний номер НОМЕР_2, 1999 року
випуску, вартістю 120402 грн.;

напівпричіп - рефрижератор TRAILOR,
державний номер НОМЕР_3, 1993 року
випуску, вартістю 63266 грн.;

напівпричіп SCHMITZ SPR 27, державний номер
НОМЕР_4, 1998 року випуску, вартістю 140652
грн.,

а всього майна загальною вартістю 455334
грн.;

- за відповідачем ОСОБА_3 залишено у
приватній власності:

легковий автомобіль SUZUKI GRAND VITARA,
державний номер НОМЕР_5, 2006 року
випуску, вартістю 165281 грн.;

вантажний сідловий тягач DAF FT 95.380,
державний номер НОМЕР_6, 1998 року
випуску, вартістю 134040 грн.;

напівпричіп - рефрижератор CHEREAU,
державний номер НОМЕР_8, 1994 року
випуску, вартістю 105821 грн.;

причіп бортовий PACTON TKD 339, державний
номер НОМЕР_7, 1995 року випуску, вартістю
47166 грн.,

а всього майна загальною вартістю 455334
грн.

Провадження у даній справі закрито на
підставі п.4 ст.205 ЦПК України.

Не погодившись із даною ухвалою, особа,
яка не брала участі у справі, - ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, у якій
просить її скасувати у зв'язку з
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права, а питання про
визнання мирової угоди передати на
новий розгляд до суду першої інстанції,
оскільки визнана судом мирова угода
укладена щодо майна, на яке в рамках
кримінальної справи судом вже було
накладено арешт та звернуто стягнення
на погашення цивільних позовів, в тому
числі - цивільного позову ОСОБА_4

В ході апеляційного розгляду
представник особи, яка не брала участі
в справі, ОСОБА_1 підтримав апеляційну
скаргу із наведених у ній підстав, тоді
як позивач ОСОБА_2 в письмовому
запереченні на апеляційну скаргу,
просив її відхилити за безпідставністю
та залишити без змін ухвалу суду першої
інстанції.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась без зазначення причин, хоча
була належним чином та своєчасно
повідомлена про дату, час та місце його
проведення, що підтверджується
відповідним поштовим повідомленням, а
тому, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України,
колегією суддів визнано за можливе
апеляційний розгляд даної справи
здійснювати за її відсутності.

Заслухавши пояснення представника
особи, яка не брала участі в справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а
також доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга часткового
підлягає до задоволення, а ухвала суду
першої інстанції - скасуванню з
наступних підстав.

Так, визнаючи укладену між сторонами
мирову угоду та закриваючи у зв'язку з
цим провадження в даній справі на
підставі п.4 ст.205 ЦПК України, суд
першої інстанції виходив із того, що
умови вищевказаної мирової угоди не
суперечать закону та відповідають
інтересам обох сторін.

Однак, з такими висновками суду не
можна повністю погодитись, оскільки
вони не ґрунтуються на дійсних
обставинах справи та суперечать нормам
чинного процесуального законодавства.

Згідно з ч.4 ст.175 ЦПК України, у разі
укладення сторонами мирової угоди суд
постановляє ухвалу про закриття
провадження у справі.

Відповідно до ч.5 цієї ж статті,
закриваючи провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо
умови мирової угоди суперечать закону
чи порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди і
продовжує судовий розгляд.

Аналіз наведених вище норм закону дає
підстави вважати, що мирова угода за
своєю суттю та змістом повинна не лише
відповідати вимогам закону та
інтересам сторін у справі, а й не
порушувати прав, свобод чи інтересів
інших осіб.

Судом встановлено, що 17 вересня 2009 року
ОСОБА_2 звернувся до суду з
вищевказаним позовом та просив
поділити в натурі спільно нажите в
шлюбі з ОСОБА_3 рухоме майно -
зареєстровані за ОСОБА_3 вищевказані
транспортні засоби.

Разом з тим, з доданих до апеляційної
скарги матеріалів вбачається, що ще до
звернення позивача в суд з даним
позовом в рамках кримінальної справи
№1-158/2010 про обвинувачення ОСОБА_6 у
вчиненні злочину, передбаченого ч.3
ст.286 КК України, спочатку постановою
слідчого від 24 грудня 2008 року, а згодом
і постановою судді Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 03 лютого 2010 року було
накладено арешт на все рухоме і
нерухоме майно, належне цивільному
відповідачу підприємцю ОСОБА_3, про що
останній було достеменно відомо (а.с.40,
42-48).

Вироком Луцького міськрайонного суду
від 12 квітня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 26.06.12 ОСОБА_6 визнано винним
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3
ст.286 КК України. Цивільні позови
потерпілих, в тому числі потерпілої
ОСОБА_4, задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20.12.2012 року
вищевказані вирок Луцького
міськрайонного суду від 12 квітня 2012
року та ухвала апеляційного суду
Волинської області від 26.06.2012 року
скасовані в частині вирішення
цивільних позовів, а справу в цій
частині направлено на новий розгляд в
порядку цивільного судочинства.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 14 березня 2013
року з урахуванням змін, внесених у
нього рішенням апеляційного суду
Волинської області від 03 вересня 2013
року, стягнуто з підприємця ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 197450 грн. матеріальної та
80000 грн. моральної шкоди, завданої
вищевказаним злочином.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у
п.п.23, 24 своєї постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно, суду
необхідно встановити обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело та
час його придбання. При поділі майна
також враховуються борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї.

Однак, як убачається з матеріалів
справи, на підтвердження своїх
позовних вимог позивачем надано лише
копії свідоцтв про реєстрацію
транспортних засобів.

Решта обставин, зокрема - наявність
спірного майна в натурі на час
припинення спільного ведення
господарства, джерела його придбання,
борги подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї, судом першої інстанції взагалі
не перевірялись та не досліджувались,
внаслідок чого суд дійшов передчасного
та помилкового висновку про те, що
умови укладеної між сторонами у справі
мирової угоди не порушують прав та
законних інтересів інших осіб, які не
беруть участі у даній справі, зокрема -
ОСОБА_4 - особи, яка хоча і не брала
участі у справі, однак в інтересах якої
було арештовано все майно відповідача
у даній справі ОСОБА_3 на момент його
поділу.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
оскільки процесуальне рішення про
визнання мирової угоди та закриття
провадження в справі було ухвалене
судом першої інстанції з порушенням
вимог ч.5 ст.175 ЦПК України, що призвело
до неправильного вирішення даного
питання, то відповідно до ч.2 ст.307, п.4 ч.1
ст.311 ЦПК України оскаржувана ухвала
від 01 жовтня 2010 року підлягає
скасуванню з направленням справи для
продовження розгляду до Луцького
міськрайонного суду Волинської
області.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала
участі в справі, - ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 01 жовтня 2010 року
в даній справі скасувати, а справу
направити для продовження розгляду до
Луцького міськрайонного суду
Волинської області.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і не підлягає касаційному
оскарженню.

Головуючий

Судді