Справа № 461/2599/13
Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький
Провадження № 22-ц/783/2317/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка
Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря:
Ясиновської Я.М.

з участю: позивачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, адвоката Галаси Ж.Т.,

представника ПАТ "Українська
пожежно-страхова компанія" -
Мусулевського А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційними скаргами
Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія"
в особі Херсонського обласного
управління Приватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" та ОСОБА_6 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 21 січня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 21 січня 2014 року задоволено
частково позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія",
Дочірнього підприємства "Газпостач"
Публічного акціонерного товариства
"Херсонгаз", третя особа - ОСОБА_6, про
відшкодування шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" на користь
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 19748 (дев'ятнадцять
тисяч сімсот сорок вісім) гривень 29
копійок майнової шкоди кожному.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3 2550 (дві тисячі п'ятсот
п'ятдесят) гривень компенсації за
заподіяну моральну шкоду.

Стягнуто з Дочірнього підприємства
"Газпостач" Публічного акціонерного
товариства "Херсонгаз" на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3 40000 (сорок тисяч) гривень
компенсації за заподіяну моральну
шкоду.

Рішення суду оскаржили Приватне
акціонерне товариство "Українська
пожежно-страхова компанія" в особі
Херсонського обласного управління
Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія"
та ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі Приватне
акціонерне товариство "Українська
пожежно-страхова компанія" в особі
Херсонського обласного управління
Приватного акціонерного товариства
"УПСК" зазначає, що оскаржуване рішення
є незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права. Вважає, що суд першої інстанції
безпідставно задовольнив позовні
вимоги, неправильно застосувавши та
порушивши норми Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" №1961-ІV, оскільки до
правовідносини по обов'язковому
страхуванню, які врегульовані на
підставі цього Закону, мають
застосовуватись його положення у
редакції, яка діяла на момент укладення
полісу (договору), тобто у редакції від
08.01.2012 року, а не в редакції від 05.07.2012
року, які набули чинності 05.02.2013 року.
Пунктами 27.1, 27.5 цього Закону було
визначено, що право на отримання
відшкодування за шкоду, пов'язану із
смертю потерпілого, мають особи, які
знаходились на утриманні потерпілого,
та особи, які взяли на себе витрати з
поховання. Також редакція даного
Закону не передбачала відшкодування
витрат на спорудження пам'ятника та
відшкодування моральної шкоди.
Зазначає, що в користь позивачів
безпідставно стягнуто із страхової
компанії 7386,20 грн. витрат на
поминальний обід, оскільки такі не
відносяться до витрат на поховання, а
тому у цій частині рішення суду є
незаконним. Вважає, що судом
необґрунтовано стягнуто і 400 грн., які
сплачені як благодійна допомога і не є
витратами на лікування потерпілої.
Посилаючись на практику Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, а саме на ухвалу від 05.12.2012 р. у
справі із аналогічних правовідносин,
стверджує, що позивачі не виконали
вимоги ст. 35 Закону №1961-ІV.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким повністю відмовити у задоволенні
позову до ПрАТ "Українська
пожежно-страхова компанія".

ОСОБА_6 не погоджується з оскаржуваним
рішенням в частині відшкодування на
користь позивачів витрат на лікування
матері на суму 19220,78 грн., проведення
поминального обіду на суму 7386,20 грн. та
на встановлення пам'ятника на суму 7500
грн., а також компенсації за заподіяну
моральну шкоду в сумі 42550 грн., оскільки
вважає, що задовольняючи такі позовні
вимоги, районний суд не обгрунтував на
підставі чого він дійшов до висновку
про відшкодування моральної шкоди саме
в такому розмірі, а тому просить
змінити рішення суду першої інстанції,
відмовивши у задоволенні цих позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню частково,
виходячи із наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак, оскаржуване рішення не у повній
мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
суд, встановивши фактичні обставини
справи, для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивачі
звернулись в суд з позовом, у якому
просили стягнути в користь кожного з
них: із ПрАТ "Українська
пожежно-страхова компанія" по 19748,29 грн.
майнової шкоди та по 2550 грн. моральної
шкоди, а з ДП «Газпостач» ПАТ
«Херсонгаз» - по 47450 грн. моральної
шкоди.

Задовольняючи частково позов, районний
суд виходив з того, що внаслідок смерті
ОСОБА_7 - матері позивачів, їм було
завдано майнову шкоду, яка становила:
19220,78 грн. -на придбання ліків, крові,
плазми та необхідних медичних
препаратів для її лікування, 5389,60 грн. -
витрати на її поховання, 7386,20 грн. -
витрати на проведення поминальних
обідів та 7500 грн. - витрати на
встановлення пам'ятника, а також
моральну шкоду, яка полягала у втраті
близької людини, в тому, що вони щоденно
відвідували ОСОБА_7 в лікарні,
чергували біля неї та бачили її
страждання, сильний фізичний біль, а
після її смерті у них порушився
нормальний життєвий уклад, визначивши,
що з відповідача ПАТ "Українська
пожежно-страхова компанія" в користь
позивачів слід стягнути 2550,00 грн., а з
відповідача ДП "Газпостач" ПАТ
"Херсонгаз" - 40 000,00 гривень завданої
моральної шкоди.

Колегія суддів не у повній мірі
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, так як він дійшов до
них з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Районним судом встановлено, що вироком
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 19.11.2012 року
визнано винним та засуджено ОСОБА_6 за
ст.286 ч.2 КК України. Цим вироком
встановлено, що водій ДП "Газпостач" ПАТ
"Херсонгаз" ОСОБА_6 23 липня 2012 року
близько 12.30 год. в с. Більшовик
Голопристанського району Херсонської
області на вул. Приморська навпроти
будинку №31, керуючи технічно
справним автомобілем "ГАЗ 5204",
реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись
заднім ходом в напрямку до виїзду із
села Більшовик, у порушення пунктів 2.3
(б), 10.9 Правил дорожнього руху України,
не звернувся за допомогою до інших осіб
для забезпечення безпеки руху заднім
ходом, не стежив за дорожньою
обстановкою, внаслідок чого вчинив
наїзд на пішохода ОСОБА_7, яка рухалася
позаду автомобіля в попутному напрямку
по лівому узбіччю, спричинивши
потерпілій ОСОБА_7 тяжкі тілесні
ушкодження. Внаслідок отриманої
травми, що ускладнилася гнійним
запаленням та гангреною нижньої
кінцівки, ІНФОРМАЦІЯ_1 потерпіла ОСОБА_7
в лікарні померла.

Смерть ОСОБА_7 внаслідок отриманих
тілесних ушкоджень підтверджується
лікарським свідоцтвом про смерть від
10.08.2012 року.

Померла ОСОБА_7 була матір'ю позивачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується
копіями свідоцтв про їх народження.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утримання диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом.

На момент скоєння вищезгаданого ДТП
ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах
з ДП "Газпостач" ПАТ "Херсонгаз" та
виконував свої функціональні обов'язки
водія, керуючи автомобілем "ГАЗ 5204",
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Статтею 1172 ЦК України визначено, що
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх
трудових(службових) обов'язків.

Відповідно до ст.980 ЦК України
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з:

1) життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування);

2)володінням, користуванням і
розпорядженням майном(майнове
страхування);

3)відшкодуванням шкоди, завданої
страхувальником(страхування
відповідальності).

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
страхування" страхування може бути
добровільним або обов'язковим.

Згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів серії №АВ/3894705
від 25.06.2012 року транспортний засіб -
автомобіль марки "ГАЗ 5204",
реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент
ДТП був застрахований у АТ "Українська
пожежно-страхова компанія".

Згідно ст.5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" об'єктом обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно - правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 цього ж Закону
визначено, що страховим випадком є
подія, внаслідок якої заподіяна шкода
третім особам під час дорожньо -
транспортної пригоди, яка сталася за
участю забезпеченого транспортного
засобу і внаслідок якої настає
цивільно - правова відповідальність
особи, відповідальність якої
застрахована за договором.

Згідно із ст.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотньої дії у
часі, крім випадків, коли він помякшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства. який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 05.07.2012 року №5090-VI
передбачено, що норми цього Закону не
застосовуються до договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладених до набрання
чинності цим Законом.

Відтак, колегія суддів вважає
обгрунтованими доводи апелянта ПрАТ
"Українська пожежно-страхова компанія"
про те, що районним судом неправильно
застосовано норми матеріального права,
оскільки суд першої інстанції,
вирішуючи спір, керувався нормами
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" у редакції від
05.07.2012 року, які набрали чинності 05.02.2013
року, а тому оскаржуване рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Відповідно до чч.1,2 ст.22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).Збитки
відшкодовуються у повному обсязі,
якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Оскільки на момент ДТП
цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу -
автомобіля марки "ГАЗ 5204",
реєстраційний номер НОМЕР_1 - ДП
"Газпостач" ПАТ "Херсонгаз", з яким водій
ОСОБА_6 перебував у трудових
відносинах, була застрахована у АТ
"Українська пожежно-страхова компанія",
то відповідальність за шкоду, пов'язану
із смертю ОСОБА_7, повинні нести обидва
відповідачі.

Згідно із п.22.1 ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті дорожньо-
транспортної пригоди життю, здоров'ю,
майну третьої особи.

Статтею 27 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначено, що право на
отримання відшкодування за шкоду,
пов'язану із смертю потерпілого, мають
особи, які знаходилися на утриманні
потерпілого, та особи, які взяли на себе
витрати з поховання. Витрати на
поховання мають бути обґрунтовані та
відшкодовуються при наданні
страховику оригіналу свідоцтва про
смерть та документів, які
підтверджують такі витрати.

Статтею 1201 ЦК України передбачено
право особи, яка зробила необхідні
витрати на поховання та на спорудження
надгробного пам'ятника, на їх
відшкодування.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.24
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27 березня 1992
року № 6, у випадку смерті потерпілого
організація або громадянин,
відповідальні за заподіяння шкоди,
зобов'язані відшкодувати витрати на
поховання (у тому числі на ритуальні
послуги та обряди) тій особі, яка
понесла ці витрати, тому вимога про
стягнення витрат на поховання може
пред'являтись як особами, які мають
право на відшкодування шкоди у зв'язку
зі смертю годувальника, так і
сторонніми потерпілому громадянами і
організаціями, що фактично понесли ці
витрати.

Витрати на виготовлення пам'ятників і
огорож визначаються, виходячи з їх
фактичної вартості, але сума таких
витрат не повинна перевищувати
граничну вартість стандартних
пам'ятників і огорож у цій місцевості.

Системний аналіз даних норм права
свідчить про те, що витрати на
поховання, у тому числі і на
спорудження надгробного пам'ятника,
відшкодовуються лише після понесення
таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачі пам'ятник на могилі матері
встановили і понесли витрати на його
спорудження у розмірі 7500 грн., які
підлягають стягненню із страхової
компанії.

Статтею 24 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" визначено, що у зв'язку з
лікуванням потерпілого
відшкодовуються обґрунтовані витрати,
які пов'язані з доставкою, розміщенням,
утриманням, діагностикою, лікуванням
та реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів.

Колегія суддів вважає, що позивачами
належними та допустимими доказами
підтверджено понесення ними витрат на
лікування їх матері ОСОБА_7 у розмірі
18820,78 грн.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з доводами апелянтів про
те, що 400 грн., які сплачені позивачами
27.08.2012 року у Голопристанській лікарні
як благодійна допомога, не є витратами
на лікування, а тому районний суд
безпідставно стягнув їх з ПрАТ
"Українська пожежно-страхова компанія".

Обґрунтованими, на думку судової
колегії, є і твердження апелянтів у тій
частині, що судом безпідставно
стягнуто в користь позивачів витрати
на проведення поминального обіду у
розмірі 7386,20 грн.

Так, на а.с.29 знаходяться рахунки на
проведення поминальних обідів 11.08.2012
року, ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ІНФОРМАЦІЯ_3
року, тобто відразу після поховання
ОСОБА_7, на 9-й день та на 40-й день після
її смерті.

Колегія суддів вважає, що
відшкодуванню підлягають лише витрати,
понесені позивачами на поминальний
обід 11.08.2012 року в сумі 2465,20 грн., а також
79,80 грн. на придбання 10.08.2012 року двох
пляшок горілки та однієї пляшки
мінеральної води для поминального
обіду, а разом 2545 грн.

Частиною 2 ст.1168 ЦК України визначено,
що моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові(дружині),
батькам(усиновлювачам),
дітям(усиновленим), а також особам, які
проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" шкодою, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого у результаті
дорожньо - транспортної пригоди, є
шкода (в тому числі моральна шкода),
пов'язана: з лікуванням потерпілого; з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим; із стійкою втратою
працездатності потерпілим; із смертю
потерпілого.

Пунктом 22.3 ст.22 цього Закону визначено,
що потерпілому відшкодовується також
моральна шкода, передбачена пунктами 1,2
частини 2 ст.23 ЦК України. Така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі відповідно до вимог ст.23 ЦК
України. При цьому страховик
відшкодовує не більше 5 відсотків
ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9
цього Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо -
транспортної пригоди.

Враховуючи положення даних норм права,
колегія суддів вважає неспроможними
твердження апелянта ПрАТ "Українська
пожежно-страхова компанія" в особі
Херсонського обласного управління про
те, що страхова компанія не зобов'язана
відшкодовувати позивачам моральну
шкоду, оскільки вони не є потерпілими у
розумінні Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності( в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на це,
будь - яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь - який її розмір
може мати суто умовний характер.

Колегія суддів вважає, що внаслідок
заподіяння матері позивачів - ОСОБА_7
-тяжких тілесних ушкоджень, від яких
вона померла, позивачам було завдано
моральну шкоду, яка полягала у душевних
стражданнях, викликаних її лікуванням,
ампутацією кінцівки, а в подальшому і
її смертю, у порушенні їх нормального
життєвого укладу, а тому дану шкоду
повинні відшкодувати відповідачі.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
положень ст. 23 ЦК України, роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 (з наступними
змінами) "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", враховуючи
обставини справи, колегія суддів
вважає, що розмір відшкодування
моральної шкоди слід визначити у
розмірі 20000 грн. кожному із позивачів, з
яких 2550 грн. слід стягнути із
Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія",
а 37450 грн. із - ДП "Газпостач" ПАТ
"Херсонгаз".

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" в особі
Херсонського обласного управління
Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія"
та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 21 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія", Дочірнє
підприємство "Газпостач" Публічного
акціонерного товариства "Херсонгаз",
третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування
шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" на користь
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 16627,68 грн. майнової
шкоди кожному.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 1275 грн. моральної
шкоди кожному.

Стягнути з Дочірнього підприємства
"Газпостач" Публічного акціонерного
товариства "Херсонгаз" на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 18725 грн. моральної
шкоди кожному.

Стягнути в користь держави: з
Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія"
- 576,15 грн. судового збору, а з Дочірнього
підприємства "Газпостач" Публічного
акціонерного товариства "Херсонгаз" -
243,60 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: