Справа № 658/1339/14-ц
(провадження № 2/658/537/2014)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року

м.Каховка

Каховський міськрайонний суд
Херсонської області у складі:

головуючого - судді Подіновської Г.В.

при секретарі Павловській Ю.О.,

за участю: представника позивачів
ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Каховка Херсонської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом,
в якому просили виселити ОСОБА_2 з
належної їм квартири АДРЕСА_1, без
надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги мотивували тим, що у
належній їм на праві власності
квартирі проживає відповідач, який
постійно порушує правила співжиття,
зловживає спиртними напоями, вчиняє
насильство в сім'ї, веде аморальний
спосіб життя. Відповідач неодноразово
притягувався до адміністративної
відповідальності, але належних
висновків не зробив. Проживання
відповідача у квартирі не дає
можливості позивачам вести нормальний
спосіб життя та користуватися
квартирою

В судовому засіданні представник
позивачів на задоволенні позовних
вимог наполягав, просив виселити
ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення та
стягнути з відповідача на користь
позивачів судові витрати.

Відповідач проти задоволення
позовних вимог заперечував, пояснив,
що позивачі оформили право власності
на квартиру на себе без його відома та
мають намір її продати, тому провокують
сварки. Виселятися з квартири він не
бажає. У задоволенні позову просив
відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши сторони, допитавши свідків,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності на житло, виданого
виконавчим комітетом Каховської
міської ради від 22.02.2005 року, позивачам
на праві спільної сумісної власності
належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 4), даний
факт підтверджується й договором про
поділ нерухомого майна (квартири), що є
спільною сумісною власністю,
укладеного між позивачами 20.09.2010 року
(а.с. 6).

Відповідно до відомостей, відображених
у домовій книзі на дану квартиру та
довідки з місця реєстрації, в ній
зареєстрований і відповідач. (а.с.8-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні
права користування та розпорядження
своїм майном власник має право
вимагати усунення відповідних
перешкод, у тому числі шляхом звернення
до суду за захистом свого майнового
права, зокрема, із позовом про
виселення.

Шлюб між позивачкою ОСОБА_3 та
відповідачем ОСОБА_2 було розірвано
17.12.1996 року, актовий запис № 224, про що
свідчить свідоцтво про розірвання
шлюбу (а.с. 13).

Згідно зі ст. 156 ЖК України припинення
сімейних відносин з власником не
позбавляє колишніх членів сім'ї права
користування займаним приміщенням.

Однак, відповідно до ст. 157 ЖК України
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 неодноразово притягувався до
адміністративної відповідальності за
порушення ст. 173-2 КУпАП (вчинення
насильства в сім'ї, невиконання
захисного припису або не проходження
корекційної програми) по відношенню до
своєї колишньої дружини ОСОБА_3 та
доньки ОСОБА_4, про що свідчать
постанови Каховського міськрайонного
суду від 13.11.2013 року, 26.11.2013 року, 26.02.2014
року, 26.03.2014 року (а.с. 44-48).

Наведене підтверджує систематичність
прорушень правил співжиття
відповідачем, які роблять неможливим
проживання власників в одному
прмешканні з відповідачем.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» під час
вирішення справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
співжиття та роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час тривалої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
суду пояснила, що проживає з сторонами
по справі по сусідству. Підтвердила
той факт, що між сторонами по справі
існують конфліктні відносини з приводу
проживання ОСОБА_2 в квартирі. ОСОБА_2
влаштовував сварки з колишньою
дружиною та вагітною донькою, виганяв
їх з квартири, вчиняв бійки,
неодноразово доводилося викликати
міліцію, кілька разів позивачки
вимушені були ночувати у сусідів.

Аналогічні пояснення в судовому
засіданні надала свідок ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні
пояснила, що між сторонами існують
конфліктні відносини, сварки у них
виникали з-за грошей, ніби ОСОБА_2 не
приность зароблені гроші додому,
вживає спиртні напої. Іноді позивачки
приходили до неї ночувати, але потім
мирилися з відповідачем.

Конвенцією (ст. 41) та ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17 липня 1997 року
відповідно до Закону №475/97-ВР від 17
липня 1997 року «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 під
час вживання спиртних напоїв вчиняв
насильницькі дії в сім'ї по відношенню
до позивачів, неодноразово
притягувався до адміністративної
відповідальності за вчинення
насильства у сім'ї та неможливі умови
спільного проживання продовжують
існувати, суд приходить до висновку про
те, що ОСОБА_2 підлягає виселенню з
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
без надання іншого жилого приміщення.

Оскiльки, суд задовольняє позовнi
вимоги, з вiдповiдача на користь
позивачів вiдповiдно до ст. 88 ЦПК
України пiдлягають стягненню судовi
витрати по справi у розмiрi 243 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.3, 10, 11, 15, 212, 213 - 215 ЦПК України,
ст.ст. 116 ЖК України,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого житлового приміщення -
задовольнти в повному обсязі.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4 судові витрати - 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя:
Г. В. Подіновська