Справа №473/625/14-ц 07.05.2014 07.05.2014 07.05.2014
Провадження №22-ц/784/1464/14 Головуючий у
1 інстанції Висоцької Г.О.
Доповідач апеляційного суду Козаченко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.

при секретарі судового засідання
Богатирьовій В.А.,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 8 квітня 2014 року за позовом
Вознесенського комунального
підприємства ,,Санітарна очистка міста"
(далі - КП ,,СОМ") до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по оплаті за комунальні
послуги,

В С Т А Н О В И Л А :

5 лютого 2014 року КП ,,Санітарна очистка
міста", інтереси якого представляє
Асоціація ,,Центр", звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по оплаті за комунальні
послуги.

Позивач зазначав, що відповідачу на
праві власності належить житловий
будинок АДРЕСА_1, де він мешкає і
користується комунальними послугами,
які йому надає КП ,,Санітарна очистка
міста", зокрема, по вивозу твердих
побутових відходів.

Однак, відповідач указані послуги не
оплачує, в зв'язку з чим у нього
утворилась заборгованість по оплаті за
такі послуги в розмірі 358 грн. 61 коп. за
період з 1 травня 2006 року по 31 січня 2014
року. Тому позивач просив суд стягнути
з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 8 квітня 2014 року позов
задоволено частково. На користь
позивача стягнуто з ОСОБА_2 193 грн. 25 коп.
заборгованості по комунальних
послугах за період з 1 лютого 2011 року по
31 січня 2014 року, тобто в межах позовної
давності. Також вирішено питання
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неповне з'ясування
місцевим судом обставин, що мають
значення для справи, та невірне
тлумачення норм матеріального права,
просив рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в позові.

Вислухавши суддю - доповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши
справу в межах заявлених позовних
вимог, повно та всебічно дослідив
обставини справи, належно оцінив
надані сторонами докази і дійшов
вірного висновку, що відповідно до п. 2
ч. 1 ст. 13 та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України
,,Про житлово-комунальні послуги" від 24
червня 2004 р. (далі - Закон від 24 червня 2004
р.), Правил користування приміщеннями
житлових будинків, затверджених
постановою КМ України від 08 жовтня 1992 р.
(в редакції постанови КМ від 24 січня 2006
р.) (далі - Правила) та Закону України
,,Про відходи" від 5 березня 1998 р. (з
наступними змінами) виконавець
житлово-комунальних послуг
зобов'язаний надавати їх споживачу
(власникам будинку) відповідно до
укладеного договору. А ті, у свою чергу,
зобов'язані утилізувати відходи
виключно за допомогою спеціалізованих
підприємств, уклавши з ними відповідні
договори та своєчасно оплачувати
надані послуги.

Місцевим судом установлено і це
вбачається з матеріалів справи, що КП
,,Санітарна очистка міста" є
спеціалізованим підприємством у м.
Вознесенську, яке надає послуги по
вивозу твердих побутових відходів від
житлових будинків мешканців міста, які,
в тому числі відповідач, зобов'язані
дотримуватись вимог указаних правових
норм і своєчасно оплачувати вартість
наданих комунальних послуг за
встановленими (діючими) тарифами.

Доводи відповідача про відсутність між
ним та КП ,,Санітарна очистка міста"
договірних правовідносин
безпідставні. Навіть відсутність
договору не звільняє відповідачів від
оплати наданих їм послуг, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
не тільки з угод письмових чи усних, але
и з дій та вчинків осіб.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідач не відмовився в
установленому порядку від наданих йому
комунальних послуг, а використовував
їх для власних потреб, що підтверджує
факт укладення ними договору про
надання послуг. В зв'язку з чим,
відповідно до названих норм
матеріального права, він зобов'язаний
оплачувати надані послуги по вивозу
твердих побутових відходів.

Належних та допустимих доказів щодо
утилізації ним в установленому порядку
твердих побутових відходів, які
неминуче виникають у побуті,
відповідач суду не надав.

Посилання апелянта на акти вуличного
комітету та покази свідків-сусідів на
самостійне компостування відходів на
городі відповідача місцевий суд
перевірив і дійшов вірного висновку, що
це не може бути підставою для відмови в
позові, оскільки в порядку,
передбаченому Законом України ,,Про
охорону навколишнього природного
середовища" дозволу на таке не
отримано.

Натомість, місцевим судом правильно
встановлено, що комунальні послуги
надавались відповідачу з дотриманням
зазначених норм і Правил, графіків
повідерного вивозу відходів з вулиць
м. Вознесенська та затверджених для КП
,,Санітарна очистка міста" рішеннями
виконавчого комітету Вознесенської
міської ради Миколаївської області
річних норм накопичення твердих
побутових відходів та тарифу на
надання послуг по збору, вивезенню та
знешкодженню твердих побутових
відходів для населення міста.

Оскільки відповідач за отримані
комунальні послуги не розраховувався,
то у нього утворилась заборгованість
перед виконавцем послуг, яку він
добровільно не погасив.

Встановивши такі обставини справи та
правильно застосувавши законодавство
України про житлово-комунальні
послуги, місцевий суд обґрунтовано
частково задовольнив позов в межах
строку позовної давності та з
урахуванням того, що відповідач має
право на 25% пільгу.

Інші доводи апеляційної скарги, які
зводяться до переоцінки доказів, не
спростовують указані висновки
місцевого суду, а тому не можуть бути
підставою для скасування рішення, яке
ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від 4 квітня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: