Ухвала

16 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,суддів:
Лесько А.О., Червинської М.Є.,
Хопти С.Ф., Черненко В.А.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 квітня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до
державного професійно-технічного
навчального закладу «Одеський
професійний ліцей будівництва та
архітектури», третя особа - ОСОБА_2, про
поновлення строку для звернення до
суду за вирішенням трудового спору,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 12 серпня 2009 року вона була
звільнена з роботи з посади заступника
директора з навчально-виховної роботи
у державному професійно-технічному
навчальному закладі «Одеський
професійний будівельний ліцей», на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку з припиненням діяльності
навчального закладу. Перед звільненням
її було попереджено про ліквідацію
навчального закладу, у якому вона
працювала. Але фактично навчальний
заклад своєї діяльності не припинив, а
був реорганізований шляхом приєднання
до державного професійно-технічного
навчального закладу «Одеський
професіональний ліцей будівництва та
архітектури». Про це їй стало відомо
лише 19 квітня 2010 року після
отримання довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців, у якому містилася
відповідна інформація. У зв'язку із цим
вона пропустила строк звернення до
суду з позовом про поновлення на
роботі, так як звільнення її мало
відбутися з інших підстав, у тому числі
і зі згоди профспілкового комітету. У
результаті незаконного звільнення з
роботи їй була завдана моральна шкода,
яка виразилася у тому, що вона втратила
нормальні життєві зв'язки і вимушена
була докладати додаткових зусиль для
організації свого життя -
працевлаштовуватися на іншу роботу.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 6 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
5 березня 2014 року, позов задоволено
частково. Поновлено ОСОБА_1
строк для звернення до суду з позовом
про поновлення на роботі; поновлено на
посаді заступника директора з
навчально-виховної роботи у державному
навчальному закладі «Одеський
професійний ліцей будівництва та
архітектури» з 12 серпня 2009 року.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача недоплачений середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 24 853 грн. 42 коп. та у рахунок
відшкодування моральної шкоди 2 тис.
грн. Вирішено питання про судові
витрати. У решті позову відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 квітня 2014 року
відмовлено ОСОБА_1 у відкритті
касаційного провадження у вказаній
справі на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд ухвали судді
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 квітня 2014 року, з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема положень ст. 117 КЗпП України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, заявник
наводить ухвалу судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 8 травня 2014 року та ухвалу
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 травня 2014
року, якими було відкрито касаційне
провадження у справі.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвали про відкриття касаційного
провадження у справі не означає
остаточного вирішення спору у справі й
не відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3
розділу V ЦПК України, і на них не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Також заявник наводить як приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах постанову Верховного
Суду України від 14 листопада 2011
року та постанову Верховного Суду
України від 25 квітня 2012 року, які
прийняті при розгляді заяв про
перегляд судових рішень з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року
(із подальшими змінами) № 11 «Про судову
практику застосування статей 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України», судовими рішеннями, на які
заявник посилається на підтвердження
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК України,
можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України; Вищого господарського суду
України; Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалених як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції у цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку було надано Законом «Про
внесення змін до Закону України «Про
судоустрій України» щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ»
від 22 лютого 2007 року № 697-V.
Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Таким чином, на зазначені постанови
Верховного Суду України не може
здійснюватися посилання, як на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Із доданої до заяви ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня 2014 року та ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня 2014 року, випливає
різне визначення предмета регулювання
правових норм, різні підстава та зміст
позовних вимог й різні фактичні
обставини у порівнянні з ухвалою судді
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 квітня 2014 року, а
тому у допуску справи до провадження
необхідно відмовити.

Керуючись статтею 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за заявою ОСОБА_1 про
перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 квітня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до державного
професійно-технічного навчального
закладу «Одеський професійний ліцей
будівництва та архітектури», третя
особа - ОСОБА_2, про поновлення строку
для звернення до суду за вирішенням
трудового спору, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди до провадження
Верховного Суду України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. ЛуспеникСудді:А.О.
Лесько С.Ф. Хопта М.Є. Червинська В.А.
Черненко