АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1612/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51, 53 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. РІШЕННЯ
11 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПономаренко В. В.
суддівВишня Н. В. , Ювшин В. І. при
секретаріАнкудінову О.І. за участю:
позивача ОСОБА_6
представника позивача ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу Приватного акціонерного
товариства «Перукарня Мальва» на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 05 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до Приватного
акціонерного товариства «Перукарня
Мальва» про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із вказаним позовом, посилаючись
на те, що працювала у відповідача з
01.09.1992 року на посаді чоловічого
перукаря.

31.12.2013 року у зв'язку з рішенням
наглядової ради від 29.10.2013 року
позивачку було звільнено з роботи на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_6 вважає своє звільнення
незаконним та здійсненим з грубим
порушенням вимог КЗпП України, так як
фактично скорочення чисельності штату
не було.

Фактично остаточний розрахунок при
звільненні із позивачкою проведено
28.01.2014 року.

Враховуючи наведене, ОСОБА_6 з
урахуванням уточнених позовних вимог
просила суд скасувати § 2 наказу № 62 від
31.12.2013 року про її звільнення з роботи
по скороченню штату та поновити її на
посаді чоловічого перукаря ПрАТ
«Перукарня Мальва»; визнати недійсним
запис в її трудовій книзі № 6 від 31.12.2013
року; стягнути з відповідача на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 6179 грн. за
період з 01.01.2014 року по 05.05.2014 року,
моральну шкоду в сумі 5000 грн. та судові
витрати.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 05 травня 2014 року позов
задоволено частково.

Скасовано § 2 наказу № 62 від 31 грудня 2013
року «Про скорочення штату».

Поновлено ОСОБА_6 на посаді чоловічого
перукаря Приватного акціонерного
товариства «Перукарня «Мальва».

Визнано недійсним запис в трудовій
книжці № 6 від 31.12.2013 року.

Стягнуто з ПрАТ «Перукарня «Мальва» на
користь ОСОБА_6 середню заробітну плату
за час вимушеного прогулу в розмірі
4829,16 грн., витрати за надання правової
допомоги в сумі 800 грн., а всього 5629,16
грн.

Стягнуто з ПрАТ «Перукарня «Мальва» в
дохід держави судовий збір у розмірі
243,60 грн.

Рішення про поновлення на роботі
допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ПрАТ «Перукарня Мальва» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на те, що судом першої інстанції
винесено рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати рішення суду та
постановити нове, яким повністю
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає не в повному
обсязі.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Судом встановлено, що позивачка з 01.09.1992
року працювала чоловічим перукарем на
державному підприємстві побутового
обслуговування населення, яке 22.05.2011
року змінило назву та тип товариства на
Приватне акціонерне товариство
«Перукарня Мальва».

Згідно наказу № 55 від 01.11.2013 року
директора ПрАТ «Перукарня «Мальва», у
зв'язку з рішенням наглядової ради від
29.10.2013 року, наказано з 01.01.2014 року
скоротити 3 штатні одиниці: перукар
чоловічий - ОСОБА_6, адміністратор -
ОСОБА_10., манікюрниця - ОСОБА_8 (а.с. 8).

Наказом директора ПрАТ «Перукарня
«Мальва» № 62 від 31.12.2013 року ОСОБА_6
звільнено з роботи 31 грудня 2013 року за
п. 1 ст. 40 КЗпП України по скороченню
штатів з виплатою місячної вихідної
допомоги у розмірі середньомісячної
заробітної плати (а.с. 9).

З протоколу № 16 від 29.10.2013 року
розширеного засідання Наглядової ради
ПрАТ «Перукарня «Мальва» вбачається,
що на порядку денному засідання було
вирішення питання про заміну касового
апарату. У зв'язку з недоцільним
утриманням касового апарату на
обслуговуванні підприємства і
збитковістю для ПрАТ «Перукарня
«Мальва» утримувати чоловічого
перукаря ОСОБА_6, виникли пропозиції:
скоротити штатну одиницю перукаря
ОСОБА_6, перейти на іншу форму праці,
запропонувати посаду прибиральниці
або двірника.

На вказаному засіданні Наглядової ради
вирішили довести до відома директора
ПрАТ «Перукарня «Мальва» Дубіцького
І.В. рішення розширеного засідання
Наглядової ради та зобов'язати до 01.11.2013
року прийняти міри згідно закону
України (а.с. 6-7).

З наведеного вбачається, що на
засіданні Наглядової ради було три
пропозиції щодо подальшої роботи
ОСОБА_6 - скорочення її посади, перехід
на іншу форму праці та пропозиція іншої
посади (прибиральниці чи двірника).

В рішенні засідання Наглядової ради
відсутня конкретна вказівка директору
Товариства скоротити посаду
чоловічого перукаря.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п. 1 ст.40
КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Таким чином, звільнення працівника за
п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України роботодавець
повинен дотриматись визначеного
порядку та вчинити певні дії у
відповідності до вимог закону.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
звільнення позивачки за скороченням
штату відповідачем було здійснено з
порушенням законодавства України про
працю.

Так, відповідачем не надано
відповідних доказів, що у Товаристві
дійсно мали місце зміни в організації
виробництва і праці, у зв'язку з чим
було прийнято рішення про скорочення
чисельності штату працівників
(відповідні накази, рішення, штатний
розпис тощо).

Посилання директора ПрАТ «Перукарня
«Мальва» в наказі № 55 від 01.11.2013 року на
рішення Наглядової ради від 29.10.2013 року
як на підставу для скорочення штату,
колегія суддів вважає безпідставним,
оскільки у вказаному рішенні
Наглядової ради відсутня вказівка на
скорочення чисельності штату
працівників, зокрема ОСОБА_6, а
скорочення посад адміністратора та
манікюрниці на засіданні Наглядової
ради взагалі не розглядалось (а.с. 6-7).

Крім того, з протоколу засідання
Наглядової ради вбачається, що ОСОБА_6
можливо було запропонувати посади
прибиральниці або двірника, однак,
керівництвом ПрАТ «Перукарня «Мальва»
позивачці не було запропоновано
будь-якої іншої посади та не надано
відповідних доказів відсутності
вакантних посад у Товаристві.

Колегія суддів вважає, що посилання
позивачки та її представника на
переважне право ОСОБА_6 на залишення на
роботі, не підтверджені відповідними
доказами, оскільки суду не відомо
кваліфікацію і продуктивність праці
позивачки та інших працівників ПрАТ
«Перукарня «Мальва». Тому, на думку
колегії суддів, суд першої інстанції
помилково зазначив у мотивувальній
частині рішення суду про те, що
позивачка мала переважне право на
залишення на роботі.

Судом першої інстанції також помилково
зазначено, що відповідачем не було
дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України
щодо персонального попередження
працівника про його звільнення не
пізніше ніж за два місяці.

Так, згідно наказу № 55 від 01.11.2013 року
скорочення штату повинно було
відбутись з 01 січня 2014 року. З даним
наказом позивачка була ознайомлена
(а.с. 8).

Відповідно до ст. 241-1 КЗпП України
строк, обчислюваний місяцями,
закінчується у відповідне число
останнього місяця строку. Якщо кінець
строку, обчислюваного місяця припадає
на такий місяць, що відповідного числа
не має, то строк закінчується в
останній день цього місяця.

Днем звільнення вважається останній
день роботи (Наказ Мінюст, Міністерства
праці України, Мінсоцзахисту, від
29.07.1993, № 58 "Про затвердження
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників").

Враховуючи наведене, судом першої
інстанції було вірно визначено, що
термін у два місяці з 01.11.2013 року
спливає 31.12.2013 року, тому позивачку було
звільнено саме з 31 грудня 2013 року.
Посилання суду першої інстанції на те,
що ОСОБА_6 повинна бути звільнена з 01
січня 2014 року є помилковими.

Однак, у зв'язку з тим, що ПрАТ
«Перукарня «Мальва» було порушено
порядок звільнення працівника за
скороченням штату, а саме: відсутність
пропозиції переведення на іншу роботу,
не надання доказів необхідності
скорочення штату, колегія суддів
приходить до висновку, що § 2 наказу № 62
від 31.12.2013 року про звільнення ОСОБА_6 з
роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України по
скороченню штату є незаконним та
підлягає скасуванню.

Оскільки судом скасовано пункт наказу,
на підставі якого внесено запис у
трудову книжку позивачки, такий запис
слід визнати недійсним, що було
правомірно вирішено судом першої
інстанції.

Судом першої інстанції також вірно
застосовано положення ст. 232 КЗпП
України щодо стягнення з відповідача
на користь позивачки середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 01 січня 2014 року по 05 травня 2014
року.

Проте, судом першої інстанції невірно
здійснено розрахунок середнього
заробітку, виходячи із середньоденної
заробітної лати 52,64 грн.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
ч. 3 ст. 32 Постанови № 9 від 06.11.1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів», у випадках стягнення на
користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
зв'язку з незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи - невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100.

Згідно із ч.3 ст.2 Постанови Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100 «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати» у всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
і середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Ст. 5, 8 вказаного Порядку встановлено,
що нарахування виплат у всіх випадках
збереження середньої заробітної плати
провадиться з розміру середньоденної
(годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочих
(календарних) днів на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

Так, згідно довідки про середню
заробітну плату ОСОБА_6 її заробітна
плата за жовтень-листопад 2013 року
склала 2309,31 грн. (1102,17 грн. + 1207,14 грн.),
кількість відпрацьованих за цей період
робочих днів - 61 (а.с. 78).

Враховуючи наведене, середньоденна
заробітна плата ОСОБА_6 для визначення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу складає 37,86 грн. (2309,31 грн. / 61
день); середньомісячне число робочих
днів - 30,5 (61 / 2).

Таким чином, середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 01.01.2014 року по
05.05.2014 року складає 4770,36 грн. (4 місяці х
30,5 днів + 4 дні) х 37,86 грн.).

Судом першої інстанції правомірно
стягнуто з відповідача на користь
позивачки понесені нею витрати за
надання правової допомоги в сумі 800
грн., та в дохід держави судовий збір за
подання позовної заяви, виходячи із
положень ст. 88 ЦПК України, а також
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах».

ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції
не оскаржувала.

З огляду на викладене, оскільки судом
першої інстанції допущено
невідповідність висновків суду
обставинам справи, колегія суддів
апеляційну скаргу ПрАТ «Перукарня
Мальва» задовольняє частково, рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 05 травня 2014 року по даній справі
змінює в частині визначення суми
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнувши з ПрАТ «Перукарня
«Мальва» на користь ОСОБА_6 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 4770,36 грн., в решті частини
рішення залишає без змін.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,314,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Перукарня
Мальва» - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 05 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до Приватного
акціонерного товариства «Перукарня
Мальва» про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди - змінити в частині
розміру середнього заробітку, що
підлягає до стягнення, стягнувши з ПрАТ
«Перукарня «Мальва» на користь ОСОБА_6
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 4770 гривень 36 коп.

В решті частини рішення залишити без
змін.

Рішення набирає чинності одразу після
проголошення але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :