Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №280/140/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Рибнікова
Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Коломієць
О.С.

суддів: Зарицької
Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Камінної
М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АПБ-ЦЕГЛА» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Коростишівського районного
суду Житомирської області від 25
березня 2014 року, -

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом в
якому зазначив, що він з 07.05.2013 року був
прийнятий на посаду пресувальника
виробів будівельної кераміки ТОВ
«АПБ-ЦЕГЛА». За угодою сторін був
звільнений з роботи 18.11.2013 року за п.1 ст.
36 КЗпП України. Оскільки відповідач
допустив затримку розрахунку при
звільненні, здійснивши повний
розрахунок по заробітній платі 12.02.2014
року, просив, з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог, стягнути на
його користь середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі 6266,90 грн., моральну шкоду за
несвоєчасну виплату заробітної плати в
сумі 1000 грн. та понесені судові
витрати.

Рішенням Коростишівського районного
суду Житомирської області від 25
березня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ТОВ «АПБ-ЦЕГЛА» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 19.11.2013 року по 12.02.2014 року в
розмірі 1391,40 грн., компенсацію за
завдану моральну шкоду в розмірі 200 грн.
та 400 грн. витрат на правовому допомогу.

Посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі. Доводи апеляційної скарги
обґрунтовує тим, що при розгляді справи
судом першої інстанції були неповно
з'ясовані обставини справи, порушені
норми процесуального і матеріального
права. Зазначає, що судом було
допущено помилку в методиці розрахунку
суми компенсації за несвоєчасний
розрахунок при звільненні. Так при
ухваленні рішення суд безпідставно
врахував робочий графік підприємства
після звільнення позивача з роботи, не
врахувавши при цьому приписів листів
Міністерства соціальної політики
України щодо розрахунку норми
тривалості робочого часу. Крім того,
надаючи правову оцінку доказам по
справі не повністю врахував ступінь
моральних страждань, які він отримав
внаслідок несвоєчасної виплати
заробітної плати, а тому прийняв
необґрунтоване рішення в частині
розміру моральної шкоди.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 07.05.2013
року (наказ № 15-км від 07.05.13р.) був
прийнятий на посаду пресувальника
виробів будівельної кераміки ТОВ
«АПБ-ЦЕГЛА». З 18.11.2013 року був
звільнений з посади на підставі п.1 ст. 36
КЗпП України за угодою сторін (наказ №
97-км від 18.11.2013р.).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
вірно застосував норми ст.ст.116, 117 КЗпП
України за змістом яких - при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення за відсутності спору
про їх розмір. В разі спору про розмір
сум, до виплати підлягають не
оспорювані суми. А також обов'язок
при відсутності спору про розмір сум,
що належать до виплати - виплатити
працівнику середній заробіток по день
фактичного розрахунку.

Висновки суду про підставність вимог
позивача про стягнення середнього
заробітку за затримку у проведені
розрахунку при звільнення до дня
проведення такого розрахунку є
вірними з врахуванням наведених вище
норм, та в тому числі на підставі
роз'яснень, що містяться у п. 20
Постанови Пленуму ВСУ «Про практику
застосування судами законодавства
про оплату праці» - за яким
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку
із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі,- наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що повний
розрахунок з позивачем проведено
12.02.2014 року, що не спростовано
відповідачем. Тому суд обґрунтовано
дійшов висновку про те, що з
врахуванням дати звільнення особи та
дати проведення з нею повного
розрахунку, такий проведено
несвоєчасно і доказів наявності
поважної причини порушення вимог
чинного законодавства відповідач суду
не надав.

Однак при розрахунку суми середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
суд першої інстанції в порушення
положення п. 8 розділу 4 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою КМ України
від 08.02.1995р. № 100, у своїх розрахунках
середнього заробітку замість 42,5
робочих днів врахував 61 календарних
дня та належними доказами не з'ясував
розмір середньоденного заробітку
позивача на день звільнення.

Із наданої відповідачем при розгляді
справи в суді першої інстанції довідки
про середню заробітну плату, яка була
покладена в основу рішення (а.с.57),
вбачається, що середньоденна заробітна
плата позивача на день звільнення була
розрахована відповідачем шляхом
ділення заробітної плати за
вересень-жовтень 2013 року в розмірі 7043
грн. 15 коп., що враховується для цього
розрахунку, на кількість календарних
днів у розрахунковому періоді і
складає 115 грн. 95 коп. Проте такий
розрахунок є невірним.

Відповідно до вказаної норми права, із
врахуванням наведених у довідці,
наданій відповідачем при апеляційному
розгляді справи і підтверджених
табелями робочого часу за
вересень-жовтень 2013 року, кількості
робочих днів 42,5 та місячної зарплати
позивача за 2 місяця, які передували
його звільненню - середньоденна
заробітна плата складає 165 грн. 72 коп.
(згідно розрахунку : 3660 грн. + 3383,15 грн. =
7043,15 грн. заробіток за два місці, які
передували звільненню, поділені на 42,5
робочих днів за цей період, що складає
165,72 грн.)

Таким чином, передбачений позивачу для
стягнення з відповідача на підставі ст.
117 КЗпП України середній заробіток за
час затримки розрахунку за період з
19.11.2013 року по 12.02.2014 року складає : 165,72
грн. х 12 робочих днів = 1988 грн. 64 коп.

Зазначена сума визначена без утримання
прибуткового податку з громадян та
інших обов'язкових платежів, оскільки
справляння і сплата прибуткового
податку з громадян є відповідно
обов'язком роботодавця та працівника.

Виходячи з вищевикладеного, на
підставі ч.1 ст. 309 ЦПК, рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні підлягає
зміні, шляхом збільшення розміру
стягнення з 1391 грн. 40 коп. до 1988 грн. 64
коп.

Доводи апеляційної скарги в частині
невірного визначення судом кількості
робочих днів за період затримки у
проведенні розрахунки при звільненні
позивача є безпідставним виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 56 КЗпП України, за
угодою між працівником і власником або
уповноваженим ним органом може
встановлюватись як при прийняті на
роботу, так і згодом неповний робочий
день або неповний робочий тиждень.
Оплата праці в цих випадках
провадиться пропорціональну
відпрацьованому часу або залежно від
виробітку.

Як вбачається з матеріалів справи, у
відповідності до наказу ТОВ
«АПБ-ЦЕГЛА» №80а-П від 28.10.2013 року за
угодою із працівниками були внесені
відповідні зміни до графіку роботи
підприємства та встановлено графік
роботи на період низького рівня
виробництва з 28 жовтня 2013 року з
режимом роботи один робочий тиждень та
одна година в зміну для окремих
категорій працівників, в тому числі і
для пресувальників будівельної
кераміки (а.с.75). У зв'язку з чим,
нарахування та оплата праці з 01.11.2013
року проводилась пропорційно
відпрацьованому часу та згідно
штатного розпису (а.с.69-74). Згідно
наданої копії заяви ОСОБА_2 від 04.11.2013
року та копії наказу ТОВ «АПБ-ЦЕГЛА» №
91 км від 04.11.2013 року, позивач з 04
листопада 2013 року був переведений за
власною згодою на вищевказаний режим
роботи підприємства та працював за
таким графіком до свого звільнення
(а.с.64-66).

Крім того, вищевказаний графік роботи з
режимом роботи один робочий тиждень та
одна година в зміну для окремих
категорій працівників, в тому числі і
для пресувальників будівельної
кераміки, діяв на підприємстві ТОВ
«АПБ-ЦЕГЛА» і в період прострочення
виплати позивачу заробітної плати з
19.11.2013 року по 12.02.2014 року, що
підтверджується табелями обліку
робочого часу за вказаний період, та
відповідно складав 12 робочих днів : у
листопаді 2013 року - 2 дні, у грудні 2013
року - 4 дні, у січні 2014 року - 4 дні, у
лютому 2014 року - 2 дні.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про обрахування середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні позивача з урахуванням
тимчасового режиму роботи
підприємства з неповним робочим тижнем
в період з 19.11.2013 року по 12.02.2014 року (12
робочих днів) є вірним, оскільки
ґрунтується на вимогах п. 8 розділу 4
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою КМ України від 08.02.1995р. № 100.

Посилання апелянта про не застосування
судом при розгляді справи приписів
листів Міністерства соціальної
політики України від 21.08.2012 року №
9050/0/14-12/13 «Про розрахунок тривалості
робочого часу на 2013 рік» та від 04.09.2013
року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок
тривалості робочого часу на 2014 рік» не
заслуговують на увагу, оскільки
вищевказані листи містять розрахунок
норм тривалості робочого часу при
п'ятиденному робочому тижні з двома
вихідними днями у суботу та неділю при
однаковій тривалості часу роботи за
день упродовж робочого тижня і носять
рекомендаційний характер.

Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Позивач просив стягнути з відповідача
1000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, посилаючись на те, що через
несвоєчасну виплату забортної плати
йому спричинена моральна шкода, яка
виразилась у душевних стражданнях та
переживаннях, порушенні нормальних
життєвих зв'язків у зв'язку з
відсутністю коштів. Суд частково
задовольнив зазначені вимоги, стягнув
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 200 грн. з ТОВ «АПБ-ЦЕГЛА» як з
підприємства, яке не провело з
позивачем повний розрахунок при
звільненні, що відповідає вимогам ст.
237-1 КЗпП України та фактичним
обставинам справи. Підстав для
скасування рішення у цій частині немає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частин
вимог. Проте, при ухваленні рішення
питання про розподіл вищевказаних
судових витрат судом вирішено не було.
Таким чином, з ТОВ «АПБ-ЦЕГЛА» на
користь держави необхідно стягнути
судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Коростишівського районного
суду Житомирської області від 25
березня 2014 року в частині стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АПБ-ЦЕГЛА» на
користь ОСОБА_2 середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 19.11.2013 року по 12.02.2014 року
змінити, збільшивши розмір стягнення з
1391 грн. 40 коп. до 1988 грн. 64 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «АПБ-ЦЕГЛА» на
користь держави судовий збір в розмірі
487 грн. 20 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
Судді :