АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у І інстанції: Луценко О.М.
Доповідач: Корчевний
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного
Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Оніщука М.І.,

при секретарі Івченко О.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 14 серпня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л
А:

У грудні 2012 року ОСОБА_1звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя загальною вартістю 604000
грн, у якому просив визнати об'єктом
права спільної сумісної власності
автомобіль марки «БМВ 645СІ», визнати за
відповідачкою право власності на нього
і виділити їй автомобіль, виділити йому
та визнати за ним право приватної
власності на автомобіль марки
«Інфініті G35», придбані під час шлюбу.

В обґрунтування позову посилався
на ті обставини, що за час шлюбу
сторонами за спільні кошти придбано
автомобіль марки «Інфініті G35», 2008 року
випуску, який був у його користуванні,
автомобіль марки «БМВ 645СІ», 2003 року
випуску, яким користувалась
відповідачка, та продала його без його
згоди, просив задовольнити позов.

Рішенням Оболонського районного
суду м. Києва від 14 серпня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

27 березня 2014 року рішенням
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м.
Києва рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким позов
задоволено частково та визнано за
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 право власності на Ѕ
частини автомобіля марки Інфініті і
право спільної сумісної власності на
автомобіль БМВ.

У задоволенні решти позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 червня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_1 задоволено частково,
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
м. Києва від 27 березня 2014 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2 просить суд
апеляційної інстанції рішення
Оболонського районного суду міста
Києва від 14 серпня 2013 року скасувати, та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Вказує, що суд ухвалив оскаржуване
рішення з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
воно є неправосудним та підлягає
скасуванню.

Зазначає, що відмовляючи в позові
повністю, суд стосовно вказаного майна
не прийняв жодного рішення, фактично
позбавивши позивача можливості
захисту порушення права.

Вказує, що судом першої інстанції
проігноровано низку доказів та
обставин у справі, а саме - надані суду
беззастережні докази того, що
автомобіль БМВ також є спільною
сумісною власністю позивача та
відповідача.

Крім того, в порушення норм ст.ст. 60,65,74
Сімейного кодексу України, Інструкції
про вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, нотаріусом не
проведено перевірки, що майно, яке
відчужується, належить на праві
особистої приватної власності
відповідачу, та не отримано згоду
другого з подружжя.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2підлягає
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Судом встановлено, що 5 вересня 2012 року
рішенням Оболонського районного суду
м. Києва встановлено факт проживання
сторін однією сім'єю без реєстрації
шлюбу у період з 23 жовтня 2010 року по 19
серпня 2011 року та визнано за ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 право спільної сумісної
власності на автомобіль марки
«Інфініті G35», реєстраційний номер
НОМЕР_1.

З 19 серпня 2011 року по 17 січня 2012 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі.

06 жовтня 2011 року ОСОБА_3 видала на ім'я
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 довіреність на
право розпоряджатися належним їй на
підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ
НОМЕР_3від 27 листопада 2010 року
автомобілем марки «БМВ 645СІ», 2003 року
випуску.

27 листопада 2010 року автомобіль марки
«БМВ 645СІ» був зареєстрований на ім'я
ОСОБА_7, а 06 жовтня 2011 року він був
знятий нею з обліку для реалізації та 05
жовтня 2012 року на підставі
довідки-рахунку 5 грудня 2012 року був
зареєстрований на ім'я ОСОБА_5

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61
ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
надав доказів придбання автомобіля БМВ
за спільні кошти та часу його
придбання, тому підстави вважати його
об'єктом права спільної сумісної
власності немає, при цьому не вирішив
питання про поділ автомобіля Інфініті.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що позивачем не ставилось питання про
присудження грошової компенсації на
рахунок відповідачки щодо неподільної
речі (автомобіля Інфініті), а він не
може бути реально поділений між
сторонами відповідно до їх часток, суд
визнав ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу
та залишив автомобіль у спільній
частковій власності.

Оскільки автомобіль БМВ був придбаний
сторонами під час їх проживання однією
сім'єю, однак дружина продала його без
згоди чоловіка, суд визнав його
спільною сумісною власністю подружжя
без його поділу, оскільки позивач не
надав доказів його вартості для її
врахування.

Суд касаційної інстанції, частково
задовольняючи касаційну скаргу ОСОБА_1
та скасовуючи судове рішення суду
апеляційної інстанції, виходив з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні. Цим
вимогам оскаржуване судове рішення не
відповідає.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному
з подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

При поділі майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
у разі, якщо речі є неподільними,
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно допускається лише за його згодою
та попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК
України).

У випадку коли при розгляді вимоги
про поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Переглядаючи рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 14 серпня 2013
року, суд апеляційної інстанції має
дати належну оцінку обставинам справи
та врахувати, що звертаючись до суду з
позовом, позивач просив поділити
спільне майно подружжя, зокрема просив
визнати за ним право власності на
автомобіль Інфініті та виділити йому
це майно, а автомобіль БМВ, який
відповідачка продала без його згоди,
визнати об'єктом спільної сумісної
власності та виділити його
відповідачці і визнати за нею право
власності на нього.

При цьому встановивши, що
відповідачка продала автомобіль БМВ
без його згоди після розірвання шлюбу,
суд апеляційної інстанції має
перевірити, чи є цей автомобіль в
натурі та визначити його вартість,
перевірити наявність в матеріалах
справи доказів щодо вартості спірного
автомобіля на час його продажу та
роз'яснити особам, які беруть участь у
справі можливості ставити питання про
призначення відповідної експертизи
для з'ясування цих обставин (ст. ст. 10, 143
ЦПК України), та врахувати вартість
спірного автомобіля при поділі майна.

А визнавши за сторонами право
спільної сумісної власності на
автомобіль, який відповідачка продала
та власником якого на даний час є третя
особа, належить з'ясувати, чи не впливає
це на права та обов'язки нового
власника автомобіля, який не залучений
до участі у справі, та перевірити, чи не
порушуються цим рішенням його права.

Відтак належить з'ясуватита
встановити, яким чином можливо
врахувати це майно при поділі або його
вартість та провести поділ спільного
майна подружжя.

Керуючись зазначеними висновками суду
касаційної інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у
позовній заяві позивач просив поділити
спільне майно подружжя, зокрема просив
визнати за ним право власності на
автомобіль Інфініті та виділити йому
це майно, а автомобіль БМВ, який
відповідачка продала без його згоди,
визнати об'єктом спільної сумісної
власності та виділити його
відповідачці і визнати за нею право
власності на нього.

Колегія суддів вважає обґрунтованими
висновки суду першої інстанції
стосовно відмови у задоволенні частини
позовних вимог стосовно автомобілю
БМВ, оскільки як встановлено рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 05 вересня 2012 року, сторони
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу у період з 23 жовтня 2010 року по 19
серпня 2011 року. З 19 серпня 2011 року по 17
січня 2012 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_3перебували у зареєстрованому
шлюбі.

Спірний автомобільмарки «БМВ 645СІ»,
2003 року випуску, придбано ОСОБА_3,
згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ
НОМЕР_3 від 27 листопада 2010 року, під час
проживання сторін однією сім'єю без
реєстрації шлюбу.

06 жовтня 2011 року ОСОБА_3 видала на ім'я
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 довіреність на
право розпоряджатися вищевказаним
автомобілем.

27 листопада 2010 року автомобіль марки
«БМВ 645СІ» був зареєстрований на ім'я
ОСОБА_7, а 06 жовтня 2011 року він був
знятий нею з обліку для реалізації та 05
жовтня 2012 року на підставі
довідки-рахунку 5 грудня 2012 року був
зареєстрований на ім'я ОСОБА_5

Як роз`яснено в п. п. 23, 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановити обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Посилання представника апелянта на те,
що автомобіль БМВ 645СІ, реєстраційний
номер НОМЕР_2, що знаходиться у третіх
осіб, також є об'єктом права спільної
сумісної власності, оскільки був
відчужений відповідачкою без згоди
позивача, не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи.

Крім того, ст. 65 СК України визначено, що
дружина, чоловік розпоряджається
майном, яке є об`єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладанні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що довіреність від імені ОСОБА_3
на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
право розпоряджатися належним їй на
підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ
НОМЕР_3 від 27.11.2010 р. автомобілем БМВ
645СІ, 2003 року випуску, була видана
відповідачкою під час перебування у
шлюбі з позивачем, а відтак, вказаний
правочин вважається вчиненим за згодою
останнього, оскільки доказів того, що
правочин здійснено всупереч згоди
позивача, суду надано не було.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 не надано
належних доказів його звернення до
суду з позовом про визнання
вищевказаної довіреності від імені
ОСОБА_3 недійсною, чи звернень до суду з
позовом до покупця спірного автомобілю
про витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції в цій частині не
спростовують, тому підлягають
відхиленню.

Разом з тим, вирішуючи питання про
поділ майна, що перебуває у спільній
сумісній власності подружжя, суд
першої інстанції не вирішив питання
щодо поділу автомобіля Інфініті G35,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з роз'яснень, викладених
у п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р.
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. У разі коли
жоден із подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути
реально поділені між ними відповідно
до їх часток, суд визнає ідеальні
частки подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Оскільки позивачем не ставилось
питання щодо присудження грошової
компенсації, колегія суддів вважає, що
поділ спірного майна має бути
проведений шляхом визнання ідеальних
часток подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи;

порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суду
приходить до висновку про наявність
підстав часткового задоволення вимог
апеляційної скарги, а саме:скасування
рішення суду першої інстанції в
частині та ухвалення нового рішення в
цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК
України Апеляційний суд задовольняє
апеляційну скаргу і скасовує рішення,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 14 серпня 2013 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про виділення ОСОБА_1 та визнання за ним
права приватної власності на
автомобільмарки Infiniti, реєстраційний
номер НОМЕР_1 - скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення наступного
змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя
задовольнити частково.

В порядку розподілу спільного
сумісного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/2 (одну другу) частину автомобіля марки
Infiniti, реєстраційний номер НОМЕР_1.

- визнати за ОСОБА_3 право власності на
1/2 (одну другу) частину автомобіля марки
Infiniti, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1520
(одну тисячу п'ятсот двадцять) грн. 00
коп. у відшкодування судового збору.

В решті рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 14 серпня
2013 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: