Справа № 156/678/13-ц Провадження №
22-ц/773/919/14 Головуючий у 1 інстанції:
Нєвєров І.М. Категорія: 46 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Шоцькій О.В.,

з участю прокурора Грибкова С.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Жашковичівської сільської ради
Іваничівського району Волинської
області, ОСОБА_4 про скасування рішення
виконавчого комітету сільської ради,
відібрання малолітньої дитини та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1
про позбавлення батьківських прав за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Іваничівського районного суду
Волинської області від 7 жовтня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до Жашковичівської сільської
ради Іваничівського району Волинської
області, ОСОБА_4 про скасування рішення
виконавчого комітету сільської ради,
відібрання малолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивував тим, що від
шлюбу з ОСОБА_5 у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилася дочка - ОСОБА_7. Після
народження дитини дружина постійно
перебувала у лікарні, оскільки хворіла
на туберкульоз і ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.
За спільною згодою із дружиною дочка з
народження перебувала на вихованні у
матері дружини - ОСОБА_4 Після смерті
дружини стосунки із відповідачем
ОСОБА_4 погіршилися, вона стала
пропонувати відмовитись від прав на
дитину, на що він не погодився і
продовжував відвідувати дочку.

28 січня 2007 року ОСОБА_1 одружився
вдруге, після чого відповідач ОСОБА_4
почала періодично перешкоджати його
зустрічам з дитиною та вирішила
ініціювати питання про позбавлення
його батьківських прав.

Після отриманої в грудні 2012 року
відповіді з прокуратури
Іваничівського району Волинської
області йому стало відомо про прийняте
виконавчим комітетом Жашковичівської
сільської ради Іваничівського району
Волинської області рішення від 22 липня
2006 року № 22 про призначення ОСОБА_4
піклувальником над його дочкою. Проте
таке рішення прийняте без його участі,
на підставі документів, наданих лише
ОСОБА_4, тому він вважає вищезазначене
рішення незаконним. Крім того, рішення
прийняте через три місяці після
народження дитини, встановлено
піклування, а не опіку й жодних підстав,
передбачених Правилами опіки та
піклування для прийняття такого
рішення не було.

Позивач просив суд визнати незаконним
рішення виконавчого комітету
Жашковичівської сільської ради
Іваничівського району Волинської
області від 28 липня 2006 року № 22 щодо
призначення ОСОБА_4 піклувальницею над
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, відібрати дитину у
ОСОБА_4, яка проживає в АДРЕСА_1 та
повернути йому для подальшого
проживання за адресою: АДРЕСА_2.

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що з часу смерті
ОСОБА_5 батько дитини вихованням,
навчанням, розвитком дитини не
цікавиться, участі у її дошкільному та
шкільному житті не бере, матеріальної
допомоги не надає, всіляко ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов'язків. Онука перебуває на її
повному утриманні, забезпечена
належними умовами проживання.

ОСОБА_4 просила суд позбавити ОСОБА_1
батьківських прав відносно дочки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою суду, занесеною до журналу
судового засідання від 9 липня 2013 року,
позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Іваничівського районного
суду Волинської області від 7 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 15 січня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_1 та в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 9 квітня 2014 року
ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 15 січня 2014 року в частині
позову ОСОБА_1 до Жашковичівської
сільської ради Іваничівського району
Волинської області, ОСОБА_4 про
скасування рішення виконавчого
комітету сільської ради, відібрання і
повернення малолітньої дитини
скасовано, справу в цій частині
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення Іваничівського
районного суду Волинської області від 7
жовтня 2013 року в частині відмови в
первісному позові та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача, кожен окремо,
підтримали апеляційну скаргу з
підстав, в ній зазначених.

Прокурор апеляційну скаргу заперечив,
просить суд її відхилити.

Відповідач ОСОБА_4, її представники,
представник відповідача
Жашковичівської сільської ради
Іваничівського району Волинської
області в судове засідання не з'явилися
повторно, хоча належним чином були
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду даної справи.
Колегією суддів було визнано за
можливе апеляційний розгляд справи
проводити за їх відсутності, оскільки у
відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, прокурора,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що рішення виконавчого комітету
Жашковичівської сільської ради № 22 від
28 липня 2006 року на час його прийняття
було своєчасним та відповідало
інтересам дитини, а відібрання
малолітньої ОСОБА_7 і передача на
проживання у сім'ю батька таким
інтересам не відповідає та зашкодить
її нормальному розвитку.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про народження серії НОМЕР_1 батьками
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 (а.с. 6). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5
померла, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що
малолітня ОСОБА_7 після смерті її
матері залишилась на проживанні у
ОСОБА_4

Рішення виконавчого комітету
Жашковичівської сільської ради
Іваничівського району Волинської
області від 28 липня 2006 року № 22 «Про
встановлення піклування» призначено
ОСОБА_4, жительку села Жашковичі,
піклувальницею над дитиною (онукою)
ОСОБА_7, 2006 року народження (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про
права дитини, ратифікованої Постановою
Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991
року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Як передбачено ч. 1 ст. 151 СК України
батьки мають переважне право перед
іншими особами на особисте виховання
дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 163 СК України
батьки мають переважне право перед
іншими особами на те, щоб малолітня
дитина проживала з ними. Батьки мають
право вимагати відібрання малолітньої
дитини від будь-якої особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Частиною 1 ст. 243 СК України передбачено,
що опіка, піклування встановлюється
над дітьми-сиротами і дітьми,
позбавленими батьківського
піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК України опіка
встановлюється над малолітніми
особами, які є сиротами або позбавлені
батьківського піклування, та фізичними
особами, які визнані недієздатними.

Згідно ч. 1 ст. 59 ЦК України піклування
встановлюється над неповнолітніми
особами, які є сиротами або позбавлені
батьківського піклування, та фізичними
особами, цивільна дієздатність яких
обмежена.

Відповідно до п. 2.2 Правил опіки та
піклування, затверджених наказом
Державного комітету України у справах
сім'ї та молоді, Міністерства освіти
України, Міністерства охорони здоров'я
України, Міністерства праці та
соціальної політики України від 26
травня 1999 року, зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 17 червня
1999 року, опіку (піклування) може бути
встановлено при житті батьків
неповнолітніх дітей у випадках, коли
батьки: судом позбавлені батьківських
прав або прийнято рішення про
відібрання дитини і передачу її під
опіку незалежно від того, позбавлені
вони батьківських прав чи ні, оскільки
перебування з ними небезпечне для
життя дитини; визнані у встановленому
порядку недієздатними або обмежено
дієздатними (психічно хворі, розумово
відсталі або перебувають на тривалому
стаціонарному лікуванні в
лікувально-профілактичному закладі чи
на державному утриманні в
будинках-інтернатах); понад шість
місяців не можуть займатись вихованням
своїх дітей (засуджені до позбавлення
волі на тривалий час за скоєння
злочину, за станом здоров'я (інваліди I-II
групи) тощо); понад шість місяців не
проживають разом з дитиною та без
поважних причин не беруть участі в її
вихованні та утриманні, не виявляють
щодо дитини батьківської уваги та
турботи або підкинули (залишили)
дитину, і це підтверджено відповідними
актами, складеними органами внутрішніх
справ; відмовились від дітей в
установленому законом порядку; виїхали
на постійне місце проживання або на
постійне місце роботи за кордон чи
перебувають у довготривалому
відрядженні; перебувають під
слідством.

Рішення виконавчого комітету
Жашковичівської сільської ради
Іваничівського району Волинської
області від 28 липня 2006 року № 22 «Про
встановлення піклування» про
призначення ОСОБА_4 піклувальником
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є незаконним,
оскільки прийняте з порушенням ст.ст. 58,
59 ЦК України, ст. 243 СК України, п. 2.2
Правил опіки та піклування.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 не давав дозвіл на призначення
ОСОБА_4 опікуном дочки, батьківських
прав не позбавлений. Виконком
сільської ради призначив ОСОБА_4
піклувальником над ОСОБА_7, 2006 року
народження, яка на той час була
малолітньою, хоча над малолітніми
особами встановлюється опіка. Щодо
ОСОБА_1 були відсутні будь-які підстави,
передбачені п. 2.2 Правил опіки та
піклування, для призначення його
дитині опікуна.

Оскільки у зв'язку із визнанням
незаконним рішення виконкому
сільської ради про встановлення
піклування зникає правова підстава для
проживання малолітньої ОСОБА_7 разом з
ОСОБА_4, ОСОБА_1 в силу ч. 2 ст. 163 СК
України має право на відібрання дитини
та її передачу для постійного
проживання разом з ним.

Передача дитини на проживання у сім'ю
її батька, на думку колегії суддів,
відповідатиме її інтересам, оскільки
позивач ОСОБА_1 на даний час має
постійне місце проживання (а.с. 9, 60),
позитивно характеризується (а.с. 98).

Висновок суду першої інстанції про те,
що відібрання малолітньої ОСОБА_7 та
передача на проживання у сім'ю батька
її інтересам не відповідає та
зашкодить її нормальному розвитку
ґрунтується на припущеннях та всупереч
вимогам ст.ст. 11, 60 ЦПК України не
підтверджується належними та
допустимими доказами.

За таких обставин з урахуванням вимог
п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржене
рішення суду в частині відмови в
задоволенні первісного позову
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Оскільки ухвала апеляційного суду
Волинської області від 15 січня 2014 року
скасована ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ лише в частині первісного позову,
тому рішення суду першої інстанції в
частині зустрічного позову колегією
суддів на предмет законності та
обґрунтованості не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
Жашковичівської сільської ради
Іваничівського району Волинської
області та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1
слід стягнути по 232,95 грн. судового
збору з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати незаконним рішення
виконавчого комітету Жашковичівської
сільської ради Іваничівського району
Волинської області від 28 липня 2006 року
№ 22 «Про встановлення піклування» про
призначення ОСОБА_4 піклувальником
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відібрати малолітню ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_4 та передати для
подальшого проживання батькові -
ОСОБА_1.

Стягнути з Жашковичівської сільської
ради Іваничівського району Волинської
області та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по
232,95 грн. судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді