Справа №705/6258/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області, в складі:

головуючого - судді Коваля А.Б.

при секретарі Безвенюк Н.В.

з участю адвокатів ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Умані
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом про те, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 15
грудня 1990 року і проживали однією
сім'єю до грудня 2009 року, шлюб розірвали
14 грудня 2009 року.

За час спільного проживання та на
спільні кошти придбали квартири
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4. Вказані квартири, з
дозволу міської ради були
переобладнані у нежитлові приміщення і
на підставі рішення Уманської міської
ради № 242 від 22 травня 2008 року отримали
дозвіл на оформлення свідоцтва про
право власності на ім'я ОСОБА_4 і ОСОБА_3
в рівних частинах на нежитлові
приміщення АДРЕСА_2, а саме: магазин
промислових товарів та перукарню.

Після оформлення свідоцтв про право
власності на переобладнані приміщення,
ОСОБА_4 звернулася у липні місяці 2008
року з позовною заявою до Уманського
міськрайонного суду про поділ майна
подружжя і по рішенню суду від 04
вересня 2008 року майно між ними було
розділено. ОСОБА_4 на підставі цього
рішення, зареєструвала на своє ім'я
магазин промислових товарів АДРЕСА_2.
Так як вони не мали коштів на
проведення будівельних робіт по
реконструкції житлових приміщень у
нежитлові, змушені були позичити кошти
у ОСОБА_5 Після прийнятого рішення щодо
поділу майна подружжя, ОСОБА_4
відмовилася повертати позичені кошти
і, тому ОСОБА_5 оскаржила рішення
Уманського міськрайонного суду від 04
вересня 2008 року про поділ майна
подружжя і 16 квітня 2009 року апеляційним
судом було скасовано рішення
Уманського міськрайонного суду від 04
вересня 2008 року, а справу направлено на
новий розгляд до Уманського
міськрайонного суду. 27 березня 2013 року
Уманським міськрайонним судом було
прийнято рішення про залишення
позовної заяви без розгляду на
підставі заяви ОСОБА_4 від 26 березня 2013
року.

За час розгляду Уманським
міськрайонним судом справи про поділ
майна подружжя, яке є спільною сумісною
власністю, вони повернути своєчасно
кошти не змогли, тому в рахунок
погашення боргу було передано
приміщення перукарні (квартира
АДРЕСА_4, яка перебувала у заставі),
АДРЕСА_2, ОСОБА_5

На сьогоднішній день майно, яке
підлягає поділу між ним і відповідачем,
це приміщення магазину АДРЕСА_2,
зареєстроване на ім'я ОСОБА_4, земельна
ділянка, яка була виділена під
будівництво та обслуговування гаража
АДРЕСА_2 по рішенню Уманської міської
ради № 8-40/4 від 22 грудня 2004 року, площею
29 м2 та зареєстрована також на ім'я
ОСОБА_4 На вказаній земельній ділянці
побудовано гараж, яким користується
він до сьогодні.

Майно чоловіка і дружини є їх спільною
сумісною власністю, тобто все, що
придбано під час шлюбу, належить їм
обом. Зазначене в позовній заяві майно,
яке підлягає поділу, є спільним майном
та було придбано в період шлюбу і на
спільні кошти.

Просить визнати за ним, ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частину приміщення
магазину, розташованого АДРЕСА_2; 1/2
частину земельної ділянки,
розташованої АДРЕСА_2; гараж,
розташований на земельній ділянці
АДРЕСА_2.

В ході розгляду справи позивач
звернувся до суду із заявою про
збільшення позовних вимог, у якій
просить суд ухвалити рішення, яким
визнати приміщення магазину
промислових товарів, розташованого
АДРЕСА_2, зареєстрованого на ім'я ОСОБА_4
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Визнати за ним, ОСОБА_3, право власності
на 1/2 частину приміщення магазину
промислових товарів, розташованого
АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину приміщення магазину
промислових товарів, розташованого
АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на його користь
судові витрати, відповідно до
квитанцій, що будуть надані ним суду.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні в
повному об'ємі підтримав позовні
вимоги та пояснив, що перебував у
шлюбних стосунках з відповідачем по
справі з 15 грудня 1990 року по 14 грудня 2009
року. Під час перебування у шлюбі,
подружжям придбано дві квартири, одну
шляхом укладення договору міни, а другу
- позичивши гроші. Маючи усі необхідні
дозволи, одну із квартир переобладнали
у перукарню, а іншу у магазин
промислових товарів. На час придбання
квартири у 2004 році відповідач не
здійснювала підприємницької
діяльності. Вважає, що квартира-магазин
є спільним майном, тому просить суд
позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні в повному об'ємі підтримав
позовні вимоги, позов вважає
обґрунтованим. На його думку, позивачем
не пропущено строк звернення до суду,
оскільки тільки побачивши оголошення
про продаж їх магазину, одразу
звернувся до суду за захистом своїх
прав. Вказана квартира була придбана у
2004 році не як об'єкт підприємницької
діяльності, а як жила квартира.
Відповідач зареєструвалася як
підприємець тільки у 2006 році. У
свідоцтві про право власності на
квартиру власником зазначена ОСОБА_4,
як фізична особа, а не як фізична особа -
підприємець. Згідно рішення суду інше
майно - перукарню, було передано в
рахунок боргу, як заставне майно.
Оскільки, з часу придбання квартира
була записана на ім'я відповідача, при
перереєстрації її на об'єкт
підприємницької діяльності також
записали відповідача. Гараж та
земельна ділянка також були придбані
сторонами в той час, коли вони
перебували у шлюбі. Вважає, що
позивачем надано достатньо доказів в
підтвердження позовних вимог, тому
просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, пояснила, що
у 1990 році зареєструвала шлюб з
позивачем по справі. Офіційно
розлучилися у 2009 році, а фактично не
проживали перед розлученням протягом
двох років. Квартира АДРЕСА_4 була
зареєстрована на ім'я позивача, а
квартира АДРЕСА_2 на її ім'я. Приватним
підприємцем вона була зареєстрована і
до 2006 року, але закривала
підприємницьку діяльність, а через
певний час знову була зареєстрована як
приватний підприємець. Квартира, яка
зареєстрована на неї, була
переобладнана під магазин, і саме вона,
як приватний підприємець займалася
цими питаннями. У 2008 році вона
звернулася до суду з метою узаконити
магазин, позивач на той час не
заперечував проти цього. Також в усному
порядку вони дійшли згоди щодо
розподілу майна. Але під час судового
розгляду з'явилася ОСОБА_5, з якою вони
не були знайомі, що підтвердила і сама
ОСОБА_5. Вважає, що квартира-магазин є її
законним майном, а своїм майном позивач
розпорядився на власний розсуд.
Спільну підприємницьку діяльність з
позивачем вони ніколи не вели. Квартира
АДРЕСА_2 жодного дня не
використовувалася ними спільно і
позивач не заперечував проти
реєстрації за нею права власності на цю
квартиру. Коли укладався договір
іпотеки, позивач

мав розпочати підприємницьку
діяльність для цього і позичав кошти.
Позичені кошти використав на власні
потереби. Просить суд відмовити у
задоволенні позову, оскільки на момент
придбання спірної квартири, вони з
позивачем мали різні бюджети і ця
квартира є її власністю, оскільки
придбана була саме за її кошти.

Представник відповідача ОСОБА_1 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, вважає позов необґрунтованим
та безпідставним. Зі слів позивача
подружжя не проживало разом з 2009 року, а
зі слів відповідача з 2007 року. У 2007 році
позивач зареєструвався приватним
підприємцем, а відповідач уже
займалася підприємницькою діяльністю.
Між сторонами у 2006 році виникла
домовленість про те, що кожен з них має
спільний бізнес і за рішенням
виконавчого комітету за ними було
визнано спільну сумісну власність на
два об'єкти нерухомого майна. При
реєстрації права власності на вказані
об'єкти було видано два свідоцтва на
кожний об'єкт окремо і окремо на
кожного власника, що підтверджує, що
уже на той час між сторонами була згода
про добровільний розподіл майна. Така
реєстрації жодним із них не
оскаржувалася. Позивач оформив договір
позики з ОСОБА_5, в забезпечення якого
було укладено договір іпотеки. ОСОБА_5
звернулася до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
і в ході судового розгляду справи було
встановлено, що позивач кошти позичав
одноосібно. Також, у відповідності до
судової практики, майно підприємця, не
може бути майном спільної сумісної
власності. Вважає, що позивачем
пропущено строк звернення до суду. За
таких обставин просить суд відмовити у
задоволенні позову.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь
у розгляді справи та вивчивши письмові
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає до задоволення.

Судом достовірно встановлено, що
магазин промислових товарів АДРЕСА_2,
зареєстрований на ім'я відповідачки
ОСОБА_4 та був придбаний в період її
перебування у зареєстрованому шлюбі з
позивачем ОСОБА_3. Власником
вищевказаного нерухомого майна ОСОБА_4
стала внаслідок укладення договору
міни квартири АДРЕСА_1 на квартиру
АДРЕСА_2, яка в подальшому була
реконструйована на підставі рішення
виконавчого комітету в магазин
промислових товарів, тобто це майно в
аспекті статті 61 СК України є спільним
майном подружжя виходячи з того, що
джерелом придбання вказаної квартири
АДРЕСА_2 стала квартира АДРЕСА_1, яка
була передана взамін, тобто був
укладений договір міни, а квартира
АДРЕСА_1 була придбана сторонами в
період їх шлюбу та спільного
проживання, тобто судом достовірно
встановлено час та джерело придбання
спірного майна.

З огляду на рішення Конституційного
Суду України від 19.09.2012 року
вбачається, що в аспекті
конституційного звернення положення
частини першої ст.61 СК України треба
розуміти так, що статутний капітал та
майно приватного підприємства є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Крім того, відповідно до Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» п.23
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України) відповідно до частин 2, 3 ст. 335
ЦК України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбних договором чи
законом.

Не підлягає до задоволення заява
відповідачки про відмову в задоволенні
позову у зв'язку зі сплином строків
давності, так як встановлено, що
позивач про порушене своє право
дізнався у вересні 2013 року, про що
підтвердила і сама відповідачка в
своїх поясненнях, вказавши проте, що
дійсно в вересні місяці 2013 року вона на
приміщенні магазину вивісила
оголошення про продаж зазначеного
приміщення магазину.

Відповідно до статті 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатись про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За вказаних обставин, суд вважає позов
обґрунтованим та таким, що підлягає до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 84, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 60, 61 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати приміщення магазину
промислових товарів АДРЕСА_2,
зареєстрований на ім'я ОСОБА_4, об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину приміщення магазину
промислових товарів, розташованого
АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину приміщення магазину
промислових товарів, розташованого
АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
сплачений судовий збір в сумі 325
гривень та витрати на правову допомогу
в сумі 3000 гривень.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутніми в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10-ти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
А. Б. Коваль