У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук
Н.М.,

суддів - Григоренка М.П.,
Максимчук З.М.,

секретар судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

з участю позивачки - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача -
ОСОБА_4,

представника відповідача -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Костопільського районного
суду Рівненської області від 04 березня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання частки у спільній
сумісній власності подружжя на
житловий будинок та земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного
суду Рівненської області від 04 березня
2014 року в задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним,
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, ОСОБА_2 оскаржила
його в апеляційному порядку. В поданій
апеляційній скарзі зазначає, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають дійсним обставинам
справи та дослідженим доказам.
Доводить, що в судовому засіданні було
встановлено той факт, що будівництво
спірного будинку здійснювалося
позивачем та відповідачем спільними
зусиллями та спільним коштом в період
шлюбу, а також факт проживання та
реєстрації в ньому сім'єю, а відтак, в
силу ст. 22, 24 КпШС України, виникла
спільна сумісна власність на будинок і
право на 1/2 його частину. Заявляє своє
право на 1/2 частину земельної ділянки,
оскільки та була виділена для
обслуговування будинку. Наголошує, що
місцевий суд при ухваленні рішення
керувався нормами ЦК України від 2003
року, Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», проте, повинен
був застосувати до спірних
правовідносин законодавство, чинне на
момент їх виникнення. Вказує, що
місцевий суд не врахував при вирішенні
спору рішення Костопільського
районного суд від 18.04.2013р. по справі №
564/568/13-ц, котрим встановлено, що спірний
будинок є їх спільною сумісною
власністю з відповідачем, а також
постанови судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
15.05.2013р. по справі № 6-37цс13 щодо визнання
рівності часток подружжя у
незавершеному будівництвом будинку. З
наведених підстав просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

________________________________________________________________________
_______________________________________________

Справа №564/2937/13-ц
Головуючий у 1
інстанції - Олійник П.В.

Провадження № 22-ц 787/848/2014
Доповідач
- Ковальчук Н.М.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
спірний будинок не був введений в
експлуатацію, право власності на нього
зареєстроване не було, відсутні
будь-які документи на підтвердження
дотримання будівельних норм і правил
побудови будинку та його відповідності
санітарним й протипожежним нормам, а
також врахував, що вирішення питання
про право власності на частину
земельної ділянки неможливе без
вирішення питання про право власності
на будинок, оскільки ця ділянка
передана безкоштовно відповідачу для
обслуговування будинку.

З таким висновком місцевого суду
колегія суддів апеляційного суду
погоджується.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4
перебували в зареєстрованому шлюбі з 06
жовтня 1984 року по 24 січня 2012 року.

За ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються особами при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, щодо яких
встановлено ці обставини.

Рішенням Костопільського районного
суду від 18 квітня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
стягнення частини витрат за
комунальні послуги на утримання
будинку по АДРЕСА_1 встановлено, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за час шлюбу набули
спірний будинок, який є їх спільною
сумісною власністю(а.с.20).

Відповідно до довідки Підлужненської
сільської ради від 07.10.2013 року, спірний
житловий будинок належить відповідачу,
будинок збудований в 1995 році, відомості
про введення будинку в експлуатацію
відсутні (а.с. 17).

ОСОБА_2 у будинковолодінні по АДРЕСА_1
зареєстрована 29 грудня 1986 року, ОСОБА_4
- 2 березня 1987 року(6-8).

9 січня 2013 року КП «Рівненське обласне
БТІ» на замовлення відповідача
виготовлено технічний паспорт на
будинок з надвірними будівлями. В
техпаспорті зазначено рік побудови
літньої кухні 1987 рік, будинку - 1995
рік(а.с.12-14).

Довідка КП «Рівненське обласне БТІ» №
1225 від 09.10.2013 року містить інформацію
про те, що у реєстрових книгах КП
«Рівненське обласне БТІ» право
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 не
зареєстровано (а.с. 12).

Сторони в судовому засіданні
підтвердили, що будинок в експлуатацію
не введений.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 22 вересня 2004 року № 1243
затверджено Порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, яким визначено основні вимоги
та умови прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
незалежно від джерел фінансування їх
будівництва. Згідно із цим Порядком для
пред'явлення закінченого будівництвом
об'єкта державній приймальній комісії
передує утворення робочої комісії, яка
тільки визначає готовність
закінченого будівництвом об'єкта.

За результатами роботи державної
приймальної комісії складається акт
про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта,
форма якого затверджується
Міністерством регіонального розвитку
та будівництва. Акт державної
приймальної комісії підлягає
затвердженню у 15-денний строк органом
виконавчої влади чи органом місцевого
самоврядування, що утворив цю комісію,
та реєструється в інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю,
яка видала дозвіл на виконання
будівельних робіт.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги.

З огляду на викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанціїї про те, що за
відсутності належних та допустимих
доказів про введення в експлуатацію
будинку, вимоги про виділ частки цього
будинку не підлягають задоволенню.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що суд при
вирішенні спору помилково застосував
норми ЦК України від 2003 року, оскільки,
мав застосувати норми, які діяли на
час виникнення спірних відносин.

Вирішуючи спір між бувшим
подружжям, суд першої інстанціїї
правильно керувався ЦК України, взявши
до уваги те, що сторони розірвали шлюб
у січні 2012 року, а з питанням про
введення будинку в експлуатацію до
цього часу не звертались і такого права
не втратили.

На підставі рішення
Підлужненської сільської ради № 68 від
11.02.2003 року відповідачу 12.10.2006 року було
видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,0815 га в с. Корчів'я Костопільського
району для обслуговування житлового
будинку та господарських споруд (а.с. 15).

За змістом положень ст. ст. 81, 116
Земельного кодексу України та Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року №15-92 "Про приватизацію
земельних ділянок" земельна ділянка,
одержана громадянином у період шлюбу в
приватну власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку й
господарських будівель, ведення
особистого підсобного господарства,
садівництва, дачного і гаражного
будівництва, є його власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином у власність у
безоплатному порядку частку із
земельного фонду (п.18-2 Постанови
Верховного Суду від 16 квітня 2004 року № 7
"Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ").

З цих підстав суд першої інстанціїї
правильно відмовив у задоволенні
позову про визнання права власності
на частку земельної ділянки.

Колегія суддів приходить до
переконання про необґрунтованість
позовних вимог та безпідставність
доводів апеляційної скарги, які не
спростовують висновків суду першої
інстанції. Судом першої інстанції були
правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Костопільського районного
суду Рівненської області від 04 березня
2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя підпис
Ковальчук Н.М.

Судді : підпис
Григоренко М.П.

підпис
Максимчук З.М.

Згідно:суддя-доповідач
Ковальчук Н.М.