АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Місюра М.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 18 лютого 2014 року

в справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Печерського районного в м. Києві центру
зайнятості про зняття з реєстрації
трудового договору.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 р. фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 звернувся у суд з
позовом до ОСОБА_1, Печерського
районного в м. Києві центру зайнятості
про зняття з реєстрації трудового
договору.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
ОСОБА_1 з 27 липня 2010 р. по 25
жовтня 2010 р. проходила стажування на
посаді продавця, у зв'язку з чим
27 липня 2010 р. між сторонами було
укладено договір про матеріальну
відповідальність. 25 жовтня 2010 р.
сторони уклали трудовий договір, який
був зареєстрований у Печерському
районному центрі зайнятості м. Києва.

Вказував, що відповідачка допустила
нестачу товарних цінностей - ювелірних
виробів, у зв'язку з чим ним було
прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1
та розірвання трудового договору на
підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, про що
30 жовтня 2010 р. було видано наказ.

Зазначав, що відповідачка трудовий
договір в офіційному порядку не
розірвала.

Посилаючись на викладені обставини,
просив суд визнати розірваним трудовий
договір, укладений між сторонами та
зареєстрований Печерським районним
центром зайнятості м. Києва 25 жовтня 2010
р. за №008 та зобов'язати
Печерський районний центр зайнятості
м. Києва зняти його з реєстрації.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 18 лютого 2014 р. позов
задоволено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати,
прийняти до спільного розгляду
зустрічний позов та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Колегія суддів, заслухавши
відповідачку та її представника, які
підтримали апеляційну скаргу та
просили її задовольнити, представників
позивача, які заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_1 з 27
липня 2010 р. по 25 жовтня 2010 р. проходила
стажування у позивача на посаді
продавця в ювелірному відділі ТЦ
«Комод», у зв'язку з чим 27 липня 2010 р. між
сторонами було укладено договір про
матеріальну відповідальність /а.с.6/.

25 жовтня 2010 р. між сторонами було
укладено трудовий договір,
зареєстрований за №008 у
Печерському районному центрі
зайнятості м. Києва /а.с.7/.

Згідно акту №1 від 30 жовтня 2012 р.,
складеного інвентаризаційною
комісією, контрольною перевіркою
наявності матеріальних цінностей в ФОП
ОСОБА_2 на 30 жовтня 2012 р. проведеної в
ювелірному відділу ТЦ «Комод» було
виявлено недостачу матеріальних
цінностей на загальну суму 196 319 грн.
/а.с.10/.

Від підписання вказаного акту ОСОБА_1
відмовилася, про що було складено акт
№2.

Наказом від 30 жовтня 2012 р. ФОП ОСОБА_2
звільнив ОСОБА_1 з займаної посади на
підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України /а.с.13,
12/.

Рішенням Деснянського районного суду
м.Києва від 30 травня 2013р., залишеним в
цій частині без змін Апеляційним судом
м. Києва 09 жовтня 2013р., відмовлено у
задоволенні вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2
про розірвання трудового договору,
видачу трудової книжки й стягнуто з
відповідача на її користь середній
заробіток за час затримки видачі
трудової книжки, в сумі
1 546 грн. 52 коп. та компенсацію за
невикористану відпустку, в сумі
1 546 грн. 52 коп. /а.с.111-114, 71-75/.

Протокольної ухвалою суду від 18 лютого
2014р. відмовлено у прийнятті зустрічної
позовної заяви ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про
визнання звільнення незаконним.

Задовольняючи позовні вимоги, районний
суд виходив з підстав їх доведеності.

Між тим, з такими висновками суду
першої інстанції погодитися неможливо.

Згідно зі ст.4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до змісту ст.3, 221 КЗпП
України в порядку, передбаченому
главою ХV цього Кодексу, підлягають
розглядові індивідуальні трудові
спори працівників усіх підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, виду діяльності і
галузевої належності, в тому числі
членів кооперативів, їх об'єднань,
членів колективних
сільськогосподарських підприємств,
членів інших громадських організацій,
які перебували з ними в трудових
відносинах, членів селянських
(фермерських) господарств, а також осіб,
які працюють за трудовим договором з
фізичними особами.

Положеннями ст.232 КЗпП України
встановлено, що безпосередньо в
районних, районних у місті, міських чи
міськрайонних судах розглядаються
трудові спори за заявами:

1) працівників підприємств, установ,
організацій, де комісії по трудових
спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на роботі
незалежно від підстав припинення
трудового договору, зміну дати і
формулювання причини звільнення,
оплату за час вимушеного прогулу або
виконання нижчеоплачуваної роботи, за
винятком спорів працівників, вказаних
у частині третій статті 221і статті 222
цього Кодексу;

3) керівника підприємства, установи,
організації (філіалу, представництва,
відділення та іншого відокремленого
підрозділу), його заступників,
головного бухгалтера підприємства,
установи, організації, його
заступників, а також службових осіб
органів доходів і зборів, яким
присвоєно спеціальні звання, і
службових осіб центральних органів
виконавчої влади, що реалізують
державну політику у сферах державного
фінансового контролю та контролю за
цінами; керівних працівників, які
обираються, затверджуються або
призначаються на посади державними
органами, органами місцевого
самоврядування, а також громадськими
організаціями та іншими об'єднаннями
громадян, з питань звільнення, зміни
дати і формулювання причини
звільнення, переведення на іншу роботу,
оплати за час вимушеного прогулу і
накладання дисциплінарних стягнень, за
винятком спорів працівників, вказаних
у частині третій статті 221 і статті 222
цього Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним
органу про відшкодування працівниками
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні застосування
законодавства про працю, яке
відповідно до чинного законодавства
попередньо було вирішено власником або
уповноваженим ним органом і виборним
органом первинної профспілкової
організації (профспілковим
представником) підприємства, установи,
організації (підрозділу) в межах
наданих їм прав.

Безпосередньо в районних, районних у
місті, міських чи міськрайонних судах
розглядаються також спори про відмову
у прийнятті на роботу…

Отже, такого способу захисту прав та
інтересів фізичних та юридичних осіб,
як звернення до суду за вирішенням
трудового спору із заявою про
розірвання трудового договору, законом
не передбачено.

Окрім цього, викладаючи мотиви
прийнятого рішення, районний суд
визнав доведеним наявність правових
підстав до розірвання укладеного між
сторонами трудового договору на
підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, в той
час як відповідно до матеріалів
справи, згаданий договір наказом ФОП
від 30 жовтня 2012 р. було розірвано за
ініціативою підприємця /а.с.13/, що
залишилося поза увагою суду та
належної оцінки у рішенні.

За змістом пп.8-11 Порядку реєстрації
трудового договору між працівником і
фізичною особою, яка використовую
найману працю, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 08 червня 2011 р. №260,
зняття з реєстрації трудового договору
у разі його розірвання за ініціативою
фізичної особи у випадках, визначених
КЗпП України, за відсутності
працівника, проводиться протягом трьох
робочих днів відповідальною особою
центру зайнятості, за умови подання
фізичною особою визначених цим
Порядком документів, про що робиться
запис у книзі реєстрації договорів. У
цьому випадку центр зайнятості
повідомляє працівника про зняття з
реєстрації трудового договору та
інформує про це Пенсійний фонд не
пізніше наступного робочого дня після
її проведення.

У матеріалах справи відсутні докази
подання ФОП ОСОБА_2 до центру
зайнятості на час звернення у суд з
позовом, документів, визначених
згаданим Порядком та доказів порушення
прав підприємця діями /бездіяльністю/
відповідача.

В порушення ст.ст.213-215 ЦПК України
районний суд зазначеного не врахував,
задовольнив позов про розірвання
трудового договору та вирішив трудовий
спір у спосіб, що не передбачений
законом; у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин і нормами матеріального
права, які підлягають застосуванню.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
ухвалено з неправильним застосуванням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, а
тому підлягає скасуванню з ухваленням
по справі нового рішення про відмову у
позові.

Підстави для висновків про порушення
судом прав ОСОБА_1 під час вирішення
питання прийняття зустрічного позову,
у справі відсутні.

З огляду на викладене, подана по справі
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 18 лютого 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Печерського районного в м. Києві центру
зайнятості про зняття з реєстрації
трудового договору відмовити.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №754/6377/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7311/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Бабко В.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.