Дата документу 27.05.2014
Справа № 320/9987/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
в складі:

головуючого - судді: Калугіної І.О.,

при секретарі - Горбань Н.А.,

за участю прокурора - Лелеченко Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Мелітополі цивільну
справу за первісним позовом Органу
опіки та піклування - Мелітопольської
районної державної адміністрації
Запорізької області в інтересах ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з первісним
позовом до відповідача про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів.

В позові зазначено, що відповідач є
батьком малолітніх ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між
відповідачем та матір'ю дітей ОСОБА_5
було розірвано. На даний час мати дітей
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду
від 26.06.2013 року визнана безвісно
відсутньою. З 2011 року та по теперішній
час діти проживають в АДРЕСА_1 на
перебувають на утриманні бабусі.

Як вказує позивач, відповідач
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків по відношенню до своїх
дітей, вихованням та утриманням дітей
не займається, долею не цікавиться,
матеріальної допомоги на їх утримання
не надає, про її фізичний, розумовий та
моральний розвиток не піклується.

На підставі викладеного, позивач
просить суд позбавити відповідача
батьківських прав відносно малолітніх
дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути аліменти на їх
утримання на користь тієї особи чи
державного закладу, під опіку якої буде
піддані діти.

Додатково пояснили, що дійсно аліменти
стягнуті з відповідача на утримання
дітей на користь його колишньої
дружини, однак ці кошти неможливо зняти
з рахунку, оскільки мати дітей визнана
безвісно відсутньою.

В судовому засіданні представник
позивача на позовних вимогах
наполягав, посилаючись на висновок
Служби у справах дітей щодо
доцільності позбавлення батьківських
прав, та просив задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти первісного позову,
посилаючись на свої письмові
заперечення, згідно яких дійсно він є
батьком малолітніх дітей ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Після розлучення з матір'ю дітей, вона
забрала дітей та поїхала проживати до
своїх батьків в АДРЕСА_1. Від своїх
батьківських обов'язків він не
ухиляється і не ухилявся, у нього є
бажання бачитися з дітьми, однак
позивачка одразу після розлучення
почала перешкоджати бачитися з старшою
дитиною, а менша народилася після
розірвання шлюбу. Крім того, мати дітей
неодноразово казала йому про те, що
молодша дитина не від нього. Він
звертався до суду з позовом про
визначення місця проживання дитини.
Через негативні відносити з матір'ю
дитини та її ріднею бачити дітей йому
не давали. Однак він не звертався до
Органу опіки та піклування або до суду,
щоб урегулювати цей конфлікт. Щодо
матеріального утримання дітей, то він
справно сплачує аліменти на утримання
дітей.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник
підтримали позовну заяву в повному
обсязі, з тих підстав, що дійсно діти
проживають з нею у АДРЕСА_1, батько
дітей матеріальної допомоги не надає, з
дітьми не спілкується, не навідує,
меншу дитину зовсім не визнавав до
проведення експертизи, аліменти він
почав переказувати поштовим переказом
з грудня 2013 року, після судового
засідання, якщо він і переказував
раніше гроші на банківську карточку, то
у неї не було можливості їх зняти, так
як це могла зробити тільки її дочка.

Суд, вислухавши думку прокурора, який
вважає необхідним відмовити в позовній
заяві, вислухавши сторони, допитавши
свідків, проаналізував зібрані про
справі докази, вважає, що позовна заява
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, згідно статей 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, при цьому
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, а
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлено, що дійсно між
позивачем та відповідачкою було
зареєстровано шлюб 14.03.2003 року
Постійненською сільською радою
Костопільського району Рівненської
області з актовим записом №4 (а.с.4).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про народження (а.с.6).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка
ОСОБА_4, що підтверджується копією
свідоцтва про народження /а.с.7/. Згідно
висновку експерта №59 встановлено, що
відповідач може бути біологічним
батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
вірогідність складає 99,999 % /а.с.98-100/.
11.08.2008 року шлюб між сторонами
розірвано, що підтверджується копією
свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5).
Діти залишилася проживати разом з їх
матір'ю ОСОБА_5, яка рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 26.06.2013 року
була визнана безвісно відсутньою
/а.с.9/. Діти проживають разом з третьою
особою, їх бабусею ОСОБА_3.

Ці факти сторонами не оспорювалися в
судовому засіданні, тому суд вважає їх
достовірно встановленими, а тому
такими, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України,
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Щодо посилань представника позивача на
те, що відповідач ухиляється від
виконання батьківських обов'язків по
відношенню до своїх неповнолітніх
дітей, вихованням та утриманням дітей
не займається, долею не цікавиться,
матеріальної допомоги на їх утримання
не надає, про їх фізичний, розумовий та
моральний розвиток не піклується, суд
виходить з наступного.

За приписами пп. 15, 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема становлення батьків до
дітей.

При цьому слід врахувати, що ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя. Зазначені фактори можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Судом встановлено, що рішенням
Мелітопольського міськраонного суду
Запорізької області від 03 червня 2011
року з відповідача на користь матері
дітей ОСОБА_5 стягнуті аліменти на
утримання дітей в розмірі по 600 грн. на
кожну дитину / зв.а.с.76-77/. Згідно заяви
до ДВС ОСОБА_5, аліменти
перераховувалися на банківську картку
/а.с.112/ Згідно розрахунку
заборгованості по аліментам Відділу
ДВС Костопільского районного
управління юстиції заборгованість по
аліментам у відповідача ОСОБА_2 станом
на 01.12.2013 року становить 1200 грн.
/а.с.113-115/. А після того як від дізнався,
що в силу тих обставин, які від нього не
залежать, а саме, що аліменти третя
особа не могла знімати з банківської
картки, він почав переказувати їх
поштовим переказом, що підтверджується
копіями квитанцій долучених до
матеріалів справи /а.с.116/.

Отже матеріальну частину своїх
батьківських зобов'язань ним виконано
в повному обсязі.

Як вказує відповідач, про що не
заперечувала третя особа в судовому
засіданні, між ними склалися вкрай
негативні відносини. До такого ж
висновку суд приходить також
аналізуючи поведінку відповідача та
третьої сторони в судовому засіданні.

За місцем проживання відповідач
характеризується позитивно (а.с.111)

Відповідно до положень ст.ст. 153 , 157 СК
України мати, батько та дитина мають
право на безперешкодне спілкування між
собою, крім випадків, коли таке право
обмежене законом.

Той з батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина,
не має права перешкоджати тому з
батьків, хто проживає окремо,
спілкуватися з дитиною та брати участь
у її вихованні, якщо таке спілкування
не перешкоджає нормальному розвитку
дитини.

Щодо посилань відповідача на те, що
бабуся дітей не дає йому можливість
бачитись з дітьми та приймати участь в
їх вихованні, перешкоджає йому в
спілкуванні з дітьми, суд ставиться
критично, так як він сам пояснив в
судовому засіданні, що він з цього
приводу не звертався до Органу опіки та
піклування для встановлення побачень з
дітьми, однак він звертався до суду з
позовом про визначення місця
проживання дитини /а.с.78/ , хоча вказана
позовна заява була залишена без
розгляду, проте це свідчить про
намагання відповідача приймати участь
у вихованні старшої дитини.

Пассивне ставлення відповідача до
дитини підтвердженні також в судовому
засіданні свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_6, яка є вчителькою
молодших класів, де навчається старша
дитина показала в судовому засіданні,
що діти проживають разом з третьою
особою, батько дитини не приймає участь
у вихованні дитини, однак один раз він
приїздив до сина в школу та подарував
йому ігрову приставку.

Свідок ОСОБА_7, яка є вихователькою
дитячого садочку, який відвідує
молодша дитина, показала в судовому
засіданні, що діти проживають разом з
третьою особою, батько дитини не
приймає участь у вихованні дитини.

Втім, допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_9 яка є хрещеною старшої
дитини, суду пояснила, що після
розлучення відповідач приїздив до
дитини в 2011 році, намагався її забрати,
однак як пояснила на той час мати
дитини, вона викликала міліцію та
відібрала дитину у батька.

Таким чином, суд вважає, що пояснення
відповідача з приводу того, що у
відповідача склалися неприязні
відносини з колишньою дружиною, та те,
що вона чинила йому перешкоди у
спілкуванні з дітьми знайшли своє
підтвердження.

Оцінюючи пояснення представника
позивача, відповідача, свідків, інші
докази, що є у справі в сукупності, суд
дійшов висновку, що відповідач дійсно
майже не спілкувався з старшою дитиною
протягом останніх років, однак така
ситуація склалася не внаслідок його
суб'єктивного небажання виконувати
свої батьківські обов'язки, а
переважно внаслідок ставлення до нього
позивачки та взаємовідносин, що
склалися між ними. Саме тому суд не
розцінює таку пасивну поведінку
відповідача як свідоме нехтування
своїми батьківськими обов'язками.

В той же час відповідач пояснив, що в
теперішній час намагається налагодити
контакт з дітьми.

Поведінку відповідача суд не розцінює
як ухилення від виховання дитини так як
суд не бачить в цьому винної поведінки
батька, свідомого нехтування своїми
батьківськими обов'язками. Натомість
суд вважає за необхідне попередити
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дітей, контроль
за цим покласти на позивача - Орган
опіки та піклування Мелітопольської
районної державної адміністрації.

Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: 1) не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; 2) ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; 3) жорстоко
поводяться з дитиною; 4) є хронічними
алкоголіками або наркоманами; 5)
вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного
Кодексу України, Конвенції про права
дитини позбавлення батьківських прав
- це спосіб захисту прав та інтересів
дитини. Тому у кожному випадку треба
виявити і оцінити позитивний результат
у долі дитини, який має настати.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкується з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Наявний в матеріалах справи висновок
Служби у справах дітей 07.11.2013 року №
01-24/861 щодо доцільності позбавлення
відповідача батьківських прав /а.с.46/,
носить рекомендаційний характер. Цей
висновок в силу вимог частини 2
статті 212 ЦПК України, згідно якої
жоден з доказів не має для суду наперед
встановленого значення, оцінюється
судом нарівні з іншими доказами в
справі. Зі змісту висновку
вбачається, що в основному він
складений з посиланням на матеріали
Фруктовської сільської ради та
пояснення свідків, довідок з
навчальних закладів, в якій зазначено
що батько не приймає участі у вихованні
дітей, не спілкується з вчителями, не
відвідує батьківські збори, діти
перебувають на утриманні ОСОБА_3. При
цьому з дітьми посадові особи Служби у
справах дітей не с спілкувалися, з
відповідачем також.

За таких обставин, враховуючи те, що
відповідач бажає спілкуватися з дітьми
та приймати участь у їх вихованні,
позитивно характеризується, не чинить
ніякого негативного впливу на дітей,
виконує обов'язок в частині
матеріального забезпечення дитини, суд
не вбачає достатніх підстав для
застосування такого крайнього заходу
впливу, як позбавлення батьківських
прав, а позовні вимоги вважає такими,
що не відповідають інтересам дітей. В
той же час, враховуючи відносини, що
склалися між позивачем та третьою
особою, суд вважає доцільним
попередити відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дітей та покласти на орган
опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

Щодо позовних вимог про стягнення
аліментів на користь особи, під опіку
якої будуть передані діти, суд виходить
з того, що як встановлено вже в ході
судвого розгляду даної справи,
рішенням Мелітопольського
міськрайоного суду на утримання дітей
на користь їх матері вже стягнуті
аліменти /зв. а.с 76-77/, однак остання
визнана безвісно відсутньою/а.с.9/, і
третя особа не може отримати аліменти,
які перераховується на банківську
картку дочки, а тому це питання
вирішується згідно вимог чинного
законодавства в силу вимог ч.1 ст. 378 ЦПК
України у разі вибуття однієї сторони
виконавчого провадження за поданням
державного виконавця або за заявою
сторони суд замінює сторону
виконавчого провадження її
правонаступником. Крім того, як пояснив
відповідач та не заперечувала третя
особа на даний час, він з грудня 2013 року
по теперішній час переказує поштовим
переказом аліменти на її адресу. Також
не має постанови про закриття
виконавчого провадження про стягнення
аліментів. А тому позовні вимоги про
фактично повторне осягнення аліментів
на утримання дітей є недоцільними та
такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 153, 157, 164 СК України, ст.ст. 10, 60, 212 -
215 ЦПК України, Пленумом Верховного
Суду України від 30 березня 2007 року № 3
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав», суд, -

В И Р І Ш И В:

В первісному позові Органу опіки та
піклування Мелітопольської районної
державної адміністрації Запорізької
області в інтересах малолітніх дітей:
ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3 про позбавлення батьківських
прав та стягнення аліментів -
відмовити, попередивши відповідача
ОСОБА_2 про необхідність змінити
ставлення до виховання дітей ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Покласти контроль на Орган опіки та
піклування Мелітопольської районної
державної адміністрації Запорізької
області за виконанням ОСОБА_2
батьківських обов'язків по вихованню
дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

С У Д Д Я: