Справа № 369/3999/14-ц
Провадження №2/369/2119/14
РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі

головуючої судді
Медвідь Н.О.

при секретарі
Ткачук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Комунального
підприємства «Управління міським
господарством» про зміну формулювання
причин звільнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
даним позовом до відповідача,
посилаючись на те, що вона працювала
двірником в ЖЕД №3 ЖЕО «Вишневе».

В зв'язку з реорганізацією даного
підприємства, вона була переведена
двірником ЖЕД №3 до Комунального
підприємства «Управління міським
господарством».

Наказом КП «УМГ» від 16.01.2008 вона була
переведена на посаду робітника з
комплексного прибирання будинків з
прилеглими територіями.

Відповідачем з січня 2009 їй була надана
у користування кімната №28 в сімейному
гуртожитку по вул. Чорновола, буд. 46 в м.
Вишневе, та 08.08.2011 видано ордер №28 на
жилу площу в гуртожитку на право
вселення.

В зв'язку з погіршенням стану здоров'я,
нею до адміністрації роботодавця було
надано довідку поліклініки
Києво-Святошинського району Київської
області (м.Вишневе) від 09.10.2012 щодо
потреби переведення її на працю, не
пов'язану з переохолодженням і
підняттям тяжкості.

В усному порядку їй було відмовлено в
надані іншої посади та запропоновано
надати заяву про звільнення за власним
бажанням з поважних причин.

На підставі її заяви її було звільнено
з роботи за ст. 38 КЗпП України без
зазначення причини поважності.

Вважає формулювання причини
звільнення її з роботи неправильним,
оскільки її заява про звільнення від
16.10.2012 була надана роботодавцю за його
ініціативою, в результаті того, що
іншої посади, роботу на якій вона могла
б виконувати за станом здоров'я, їй
запропоновано не було, але містила
поважну причину звільнення -
неможливість виконувати обов'язки
робітника з комплексного прибирання
будинків з прилеглими територіями в
зв'язку з погіршенням стану здоров'я.

В частині формулювання причини
звільнення з посади робітника з
комплексного прибирання будинків з
прилеглими територіями КП «УМГ»
зазначено „звільнена за власним
бажанням ст. 38 КЗпП України".

Зазначення частини статті та причини
її звільнення з посади істотно впливає
на користування нею кімнатою в
гуртожитку, де вона проживає з 2009.

Оскільки її заява від 16.10.2012 містила
вказане бажання щодо звільнення з
конкретною поважною причиною для цієї
дії, а відповідачем не дотримано вимог
ст. 38 КЗпП України, що унеможливлює
подальше користування приміщенням
гуртожитку для проживання працівника,
вважає доцільним зміну формулювання
звільнення.

Тому просила визнати запис від 16.10.2012 в
трудовій книжці НОМЕР_1, звільнення
ОСОБА_1 з посади робітника з
комплексного прибирання будинків з
прилеглими територіями Комунального
підприємства «Управління міським
господарством» „звільнена за власним
бажанням ст. 38 КЗпП України"
неправильним та таким, що не відповідає
чинному законодавству. Зобов'язати
Комунальне підприємство «Управління
міським господарством» внести зміни до
наказу від 16 жовтня 2012 року № 748 К «Про
звільнення працівника» в частині
формулювання причини звільнення
ОСОБА_1 16 жовтня 2012 року з посади
робітника з комплексного прибирання
будинків з прилеглими територіями
Комунального підприємства «Управління
міським господарством»: замість „ст. 38
КЗпП України" змінити на «за власним
бажанням, ч.І ст. 38 КЗпП України (в
зв'язку зі станом здоров'я)».
Зобов'язати Комунальне підприємство
«Управління міським господарством»
змінити запис в трудовій книжці НОМЕР_1,
виданій на ім'я ОСОБА_1 02.07.1990 , в частині
формулювання причини звільнення її 16
жовтня 2012 року з посади робітника з
комплексного прибирання будинків з
прилеглими територіями Комунального
підприємства «Управління міським
господарством»: замість „звільнена за
власним бажанням ст. 38 КЗпП України"
змінити на „звільнений за власним
бажанням, ч.1 ст. 38 КЗпП України (в
зв'язку зі станом здоров'я)».

В судовому засіданні позивач позов
підтримала.

Представник відповідача позов не
визнала, оскільки позивач 16.10.2012
подала заяву про звільнення з роботи за
власним бажанням у зв'язку зі станом
здоров'я і неможливістю надати
рекомендовану лікарями іншу роботу. В
той же день її було звільнено з роботи
на підставі ст. 38 КЗпП України.

Під час ознайомлення з наказом про
звільнення позивачем було поставлено
свій підпис, що посвідчує факт
ознайомлення з наказом. Жодних
заперечень з приводу законності та
процедури звільнення на момент
ознайомлення з наказом позивач не мав.

Також позивач стверджує про надання
йому відповідачем кімнати у гуртожитку
по вул. Чорновола, 46, проте відповідач
не надавав позивачу кімнату в
гуртожитку.

Суд, вислухавши осіб, які приймають
участь у розгляді справи, вивчивши
матеріали справи, в позові відмовляє
з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач
працювала двірником в ЖЕД №3 ЖЕО
«Вишневе» відповідно до наказу від
21.12.2004 №160.

В зв'язку з реорганізацією даного
підприємства, відповідно до наказу від
01.12.2006 позивач була переведена
двірником ЖЕД №3 до КП«Управління
міським господарством».

Наказом КП«Управління міським
господарством» від 16.01.2008 №13 позивача
переведена на посаду робітника з
комплексного прибирання будинків з
прилеглими територіями.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України,
трудовий договір є угода між
працівником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою.

За змістом ч. З ст. 235 КЗпП України у разі
визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне поновлення
працівника на роботі, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язаний
змінити формулювання і вказати в
рішенні причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону.

Частина 6 ст. 43 Конституції України
гарантує кожному громадянину захист
від незаконного звільнення.

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник
має право з власної ініціативи в
будь-який час розірвати укладений з ним
на невизначений строк трудовий
договір. При цьому строк розірвання
трудового договору і його правові
підстави залежать від причин, які
спонукають працівника до його
розірвання і які працівник визначає
самостійно.

Судом встановлено, що позивач 16.10.2012
подала заяву про звільнення з роботи за
власним бажанням у зв'язку зі станом
здоров'я і неможливістю надати
рекомендовану лікарями іншу роботу. В
той же день її було звільнено з роботи
на підставі ст. 38 КЗпП України.

Позивач була ознайомлена з наказом про
звільнення , про що було поставлено її
підпис. Жодних заперечень з приводу
законності та процедури звільнення на
момент ознайомлення з наказом позивач
не мала.

За таких обставин, норми ч.І ст.38 КЗпП
не були порушені відповідачем.
У ст. 3 ЦК України передбачено, що
загальними засадами цивільного
законодавства є: 1) неприпустимість
свавільного втручання у сферу
особистого життя людини; 2)
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом; 3)
свобода договору; 4) свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом; 5) судовий захист
цивільного права та інтересу; 6)
справедливість, добросовісність та
розумність.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Зважаючи на позицію
Верховного Суду України, викладену у
Постанові Пленуму «Про судове рішення
у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, оскільки правом на звернення до
суду за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі..

Аналізуючи вище перелічені правові
норми та рекомендації Верховного суду
України в розрізі наданих суду
матеріалів, суд вважає, що перше, що
повинна була довести суду позивач, це
наявність у нєї прав, свобод чи
інтересів, які були порушені, невизнані
чи оспорені відповідачем.

Проте, з огляду на наявні в справі
матеріали, позивач,посилаючись на ст.. 38
КЗпП України не довела, що саме
порушено відповідачем, який закон
порушено при її звільненні, тобто
вимоги її носять лише формальний
характер, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК
України не підтверджені належними
доказами.

Крім цього як вбачається з тексту
позовної заяви, також в судовому
засіданні, позивач як на причину
подання даного позову, посилається на
те, що відповідач надав її кімнату у
гуртожитку по вул. Чорновола, 46, а
звільненням її буде порушено її
житлові права та інтереси, що також не є
підставою задоволення позовних вимог
її, та не відповідає дійсності,
оскільки ордер виданий на підставі
спільного рішення Вишневої міської
ради та адміністрації КП
«Готельно-гуртожитковий комплекс»
№19/22 від 23.03.2011. Гуртожиток по вул..
Чорновола, 46 в м. Вишневе знаходиться на
балансі КП «Готельно-гуртожитковий
комплекс». Тобто, відповідач не надавав
позивачу кімнату в гуртожитку по вул..
Чорновола, 46, що підтверджується
довідкою КП «ГРК» № 30-14 від 20.05.2014, та
свідчить про відсутність факту
порушення права та законних інтересів
позивача, факту протиправної поведінки
відповідача, та причинний зв»язок з
можливим порушенням прав та законних
інтересів позивача, про що зазначено
вище. Тобто,
позивач не довела тих обставин на які
посилалася як на підставу позовних
вимог, не надала докази в
обґрунтування своїх вимог, не
спростувала тих обставин на які
посилалася представник відповідача в
обґрунтування своїх заперечень, що є
її обов»язком відповідно до засад
змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК
України . При цьому суд створив всі
умови для змагального процесу ,
роз»яснював позивачу її права та
обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх
сукупності, дійшов висновку про
необґрунтованість та недоведеність
вимог позивача, оскільки вони не
відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК
України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 21,38, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 10, 11,
209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Комунального
підприємства «Управління міським
господарством» про зміну формулювання
причин звільнення, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя: