Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Назарова М.В.
Провадження № 22ц/782/1630/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого судді
Назарової М.В.

суддів Іванової
І.П, Фарятьєва С.О.,

при секретарі
Івасенку І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 17 березня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» про захист прав споживачів,
-

В С Т А Н О В
И Л А :

У грудні 2012 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати недійсним кредитний
договір № 910.77921 від 03.06.2011 року,
укладений між ПАТ «Плюс Банк» та ним;
визнати недійсною довіреність від
02.06.2011 року, посвідчену приватним
нотаріусом Луганського нотаріального
округу ОСОБА_4, реєстровий № 5446; визнати
недійсним договір застави № 910.77921 від
25.07.2011 року, укладений між ним та ПАТ
«Плюс Банк», начебто через його
представника ОСОБА_5; стягнути з нього
на користь ПАТ «Плюс Банк» суму кредиту
за відрахуванням понесених ним затрат
на укладення кредиту в загальній сумі
18293,51 грн. та за відрахуванням платежів,
здійснених ним банку за період з червня
2011 року по травень 2012 року в сумі 19972,19
грн., тобто 82068,31 грн. - 18293,51 грн. - 19972,19
грн., а всього 43802,61 грн.; стягнути з
відповідача на його користь грошову
компенсацію спричиненої йому
моральної шкоди в сумі 10000 грн.,
зменшивши на вказану суму стягнуту з
нього на користь банка суму, тобто 43802,61
грн.-10000 грн.=33802,61 грн. Вказану суму
стягнути з нього на користь банка, яку
розстрочити на 6 років.

Оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ПАТ «Ідея Банк» про захист
прав споживача відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення позову ОСОБА_3, оскільки
судом порушені норми матеріального та
процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 03.06.2011 року між
ПАТ «Плюс Банк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 910.77921, відповідно
до умов якого відповідач надав
позивачу кредит в сумі 82068,31 грн. на
строк 84 місяці на придбання автомобіля
Daewoo Nexia, 2011 року випуску /а.с. 117-118/.

Відповідно до змін до статуту Публічне
акціонерне товариство «Ідея Банк» є
правонаступником усіх прав і
зобов'язань ПАТ «Плюс Банк» /а.с. 134-135/.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за вказаним договором
25.07.2011 року між ПАТ «Плюс Банк» та
представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 було
укладено договір застави
вищевказаного транспортного засобу
/а.с. 123-126/.

На момент укладення кредитного
договору позивачу були відомі всі
умови договору, про що свідчить його
особистий підпис в договорі. Таким
чином, позивачем добровільно було
обрано саме цей кредитний договір з
передбаченими умовами та його
задовольняла форма кредитування, що
була йому запропонована банком.
Заперечень з його боку щодо цього до
банку не надходило.

Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною /сторонами/ вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно зi статтею 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави i суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним i
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
/усиновлювачами/, не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК
України оспорюваний договір, укладений
сторонами, має умови, згідно яких банк
має право в односторонньому порядку
підвищувати poзмір процентної ставки.

Позивач зі свого боку погодився з
такими умовами договору, про що
свідчить підпис позивача у договорі
/а.с. 69 зв/.

Відповідно до п. 6.2 Кредитного договору
№ 910.77921 від 03.06.2011 року банк має право
ініціювати перед позичальником
перегляд /зміну/ процентної ставки в
залежності від зміни будь-якого з
факторів: грошово-кредитної політики
або облікової ставки НБУ та вартості
pecypciв, що залучаються банком, зміни
кредитного ризику, зміну ринкової
вартості транспортного засобу, попиту i
пропозиції на кредитному ринку або
інших факторів з відповідним
повідомленням про це позивальника
будь-яким iз cпособів на вибір банку: або
шляхом надіслання листа позичальнику,
або при його явці в банк, або через
місцеві або регіональні друковані
засоби масової інформації.

Пунктом 3 § 2 Кредитного договору
передбачено, що Банк повідомляє про
актуальний розмір процентної ставки, а
також при впровадженні процентної
ставки надає Позичальнику новий графік
рекомендованим листом без внесення
змін /доповнень/ до Договору.
Повідомлення про актуальний розмір
процентної ставки стає невід'ємною
частиною Договору. Звіт ф. 350 на перше
число кожного кварталу розміщується
банком для ознайомлення в приміщенні
підрозділу продажу депозитних та
кредитних продуктів Банку за адресою:
АДРЕСА_1, а також на сайті Банку.

Статтею 55 Закону України "Про банки i
банківську діяльність" передбачено, що
відносини банку з клієнтом регулюються
законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
/договором/ між клієнтом та банком.

Стаття 47 Закону України "Про банки i
банківську діяльність" передбачає
право комерційних банків самостійно
визначати процентні ставки як
складової частини кредитної політики
банку.

Проценти, сплачувані позичальником за
користування кредитом, за своїм
характером є встановленою договором
платою за користування грошовими
коштами.

У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України /в
редакції яка діяла на день укладення
кредитного договору №.910.77921 від 03
червня 2011 року/ розмір процентнів та
порядок їх сплати за договором
визначаються в договорі залежно від
кредитного ризику, наданого
забезпечення, попиту i пропозицій, які
склалися на кредитному ринку, строку
користування кредитом, poзміру
облікової ставки та інших факторів.
Встановлений договором розмір
процентів не може бути збільшений
банком, іншою фінансовою установою в
односторонньому порядку.

Частиною 2 статті 6 ЦК України
встановлено, що сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.

Отже, з умов кредитного договору
випливає, що вони погодили змінний тип
процентної ставки, порядок її
визначення, що не суперечить ст. 1056-1 ЦК
України.

До того ж, вказані умови не суперечать
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким передбачається, що у
договорі про надання споживчого
кредиту може зазначатися, що
відсоткова ставка за кредитом може
змінюватися залежно від зміни
облікової ставки Національного банку
України або в інших випадках / абзац 4
частини 4 статті 11 вказаної норми/.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільногозаконодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

З роз'яснень, наданих Пленумом Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних i кримінальних
справ /п. 28 Постанови № 5 від 30 березня
2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
cпорів, що виникають iз кредитних
правовідносин»/, вбачається, що при
вирішенні питання шодо правомірності
підвищення банком або іншою фінансовою
установою процентної ставки суди
повинні розрізняти умови кредитного
договору, які встановлюють
односторонню зміну умов договору, від
умов договору, що встановлюють
погоджену сторонами процедуру зміни
договору відповідно до вимог статей
641-642 ЦК або в порядку, визначеному ч. 6
ст. 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є
односторонньою зміною умов договору та
не суперечить статті 1056-1 ЦК України
зміна розміру фіксованої процентної
ставки залежно від зміни обставин
кредитного ризику /не укладення
договору страхування, припинення
договору застави/іпотеки тощо/, якщо в
кредитному договорі визначено
обставини, за якими застосовується
інша фіксована процентна ставка, та її
розмір.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних i кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
cпорів, що виникають iз кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року при вирішенні cпорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, зокрема ЦК України /статті
215, 1048 - 1052, 1054 -1055/, статті 18-19 Закону
України "Про захист прав споживачів".

Кредитний договір обов'язково має
укладатись у письмовій формі /стаття 1055
ЦК України/; недодержання письмової
форми тягне його нікчемність та не
створює юридичних наслідків, кpiм тих,
що пов'язані з його нікчемністю. При
вирішенні справ про визнання
кредитного договору недійсним суди
повинні враховувати роз'яснення,
наведені у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними".

Так, Пленум Верховного Суду України у п.
8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» також
роз'яснив, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
/сторонами/ вимог, які встановлені ст. 203
ЦК України, саме на момент вчинення
правочину. Не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено. У
зв'язку з цим судам необхідно правильно
визначати момент вчинення правочину
/статті 205-210, 640 ЦК тощо/.

Допитаний в судовому засіданні в суді
першої інстанції позивач та ОСОБА_6
пояснили, що під час підписання
кредитного договору вони не читали
його умови, їм не повідомляли, що може
змінюватися процентна ставка по
договору, їм не повідомили, що може
змінюватись процента ставка за
договором.

Таким чином, доводи апеляційної скарги,
які фактично є підставами позову і яким
судом першої інстанції дана правильна
оцінка, не спростовують правильних
висновків суду про відмову у
задоволенні позову з наведених вище
підстав.

Отже, суд вірно становив обставини
справи та дійшов висновку, що під час
укладення спірного кредитного
договору, сторони дотримали в повному
обсязі всі істотні умови кредитного
договору.

З огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування або зміни рішення суду,
оскільки судом дотримані норми
матеріального та не порушені норми
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 17 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: