Справа № 339/1/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1046/2014
Головуючий у 1 інстанції Поляниця М.М.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського
В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю: представника
прокуратури Івано-Франківської
області - Гоголя В.В.,

представника Державної казначейської
служби України -

Варшавського О.П., позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
прокуратури Івано-Франківської
області, Державної казначейської
служби України про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду, за апеляційними
скаргами представника Державної
казначейської служби України
Варшавського О.П., першого заступника
прокурора Івано-Франківської області
Торованина В.Д., ОСОБА_4 на рішення
Болехівського міського суду від 27
березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд
з цим позовом.

Вимоги мотивувала тим, що 16 червня 2006
року Долинською міжрайонною
прокуратурою проти посадових осіб
дільничної виборчої комісії №62 с.
Міжріччя, Болехівської міської ради
було порушено кримінальну справу за
ознаками злочинів передбачених ч.2 ст.191
та ст.366 КК України.

10 серпня 2006 року за ознаками злочинів
передбачених ч.2 ст.191 та ч.1 ст.366 КК
України кримінальну справу було
порушено стосовно неї.

Вироком Болехівського міського суду
від 31 жовтня 2007 року її було визнано
винною за ч.1 ст.191 КК України та ч. 1 ст.366
КК України. Остаточне покарання
визначено у вигляді штрафу розміром 850
грн. з позбавленням права обіймати
посади пов'язані з функціями виборчого
процесу на три роки.

Справа неодноразово переглядалася
судами різних інстанцій.

Вироком Болехівського міського суду
від 20 червня 2012 року, який набрав
законної сили її визнано невинуватою
та виправдано.

Незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури їй
було завдано, як матеріальну так і
моральну шкоду, яку просила стягнути з
Державної казначейської служби
України за рахунок коштів Державного
бюджету України - матеріальну шкоду в
розмірі 22 252,66 грн. та 1 000 000 грн.
моральної шкоди.

Рішенням Болехівського міського суду
від 27 березня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Стягнуто з державного бюджету України
шляхом безспірного списання Державною
казначейською службою України з
відповідного казначейського рахунку
на користь ОСОБА_4 на відшкодування
матеріальної шкоди 17098 грн. 92 коп., 300 000
грн. моральної шкоди, заподіяної
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду та 3 000 грн. за надання правової
допомоги адвокатом при розгляді
справи.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

На дане рішення представник Державної
казначейської служби України,
представник прокуратури
Івано-Франківської області та ОСОБА_4
подали апеляційні скарги.

Представник Державної казначейської
служби України в апеляційній скарзі
вказує на те, що Державна казначейська
служба України не може бути
відповідачем у справі та виплачувати
позивачу відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, оскільки
відповідно до повноважень
встановлених бюджетним кодексом
України, Законом України «Про
Державний Бюджет України на 2013 рік»
Головне управління ДКС України в межах
своєї компетенції здійснює платежі
лише за дорученням відповідного
розпорядника коштів. Проте, жодним
нормативно-правовим актом не
передбачено покладання
відповідальності на ДКС України за дії
інших державних органів чи органів
місцевого самоврядування. Жодні права
та охоронювані законом інтереси
позивача ДКС України не порушувала.
Також представник ДКС України вважає,
що розмір моральної шкоди визначений
судом невірно; з урахуванням положень
Закону України від 01.12.1994 року «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», п. 9 Постанови
Пленуму ВС України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної/немайнової/шкоди», ст. 8
Закону України «Про Державний Бюджет
України на 2013 рік» виплата позивачу
моральної шкоди повинна становити не
більше 97 400 грн. Безпідставним на думку
представника ДКС України є і стягнення
витрат за надання правової допомоги. З
цих підстав рішення суду просив
скасувати та ухвалити нове по суті
позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник
прокуратури Івано-Франківської
області також не погоджується з
висновком суду в частині відшкодування
моральної шкоди та витрат за надання
правової допомоги. Зазначає, що в
матеріалах справи відсутні документи,
які підтверджують наявність
причинного зв'язку між захворюваннями
ОСОБА_4 та порушенням відносно неї
кримінальної справи, провадження
досудового розслідування та розгляду
справи в суді. Крім того, під час
порушення, розслідування та судового
розгляду кримінальної справи в суді,
ОСОБА_4 перебувала на пенсії, була
забезпечена державою, а тому висновок
суду в частині неможливості позивачем
за час дії запобіжного заходу щодо неї
отримати засоби існування для себе та
членів її сім'ї є безпідставним. Також
апелянт вважає, що в матеріалах справи
наявні докази того, що захисник ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 задекларував нижчий дохід, ніж
зазначено в квитанціях, наданих
позивачем суду в обгрунтування вимог
про відшкодування витрат за надання
правової допомоги.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції представник прокуратури в
Івано-Франківській області просив
скасувати, та ухвалити нове рішення ,
яким в задоволенні позову відмовити.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 не
погоджується з визначеним судом
розміром відшкодування матеріальної і
моральної шкоди. Вказує на те, що
випискою з медичної карти
підтверджується, що значне погіршення
стану її здоров'я відбулося з 2006 року,
внаслідок пережитого стресу. За час
розгляду справи в касаційній
інстанції, ОСОБА_4 неодноразово їздила
в м. Київ, не тільки для участі в судових
засіданнях по справі, а й безпосередньо
для надання медичної допомоги. Також
апелянт зазначає, що суд в повній мірі
не дослідив пережиті нею моральні
страждання, зокрема перебування під
слідством та судом протягом шести
років; неможливість вільно
пересуватися та вести звичний спосіб
життя; виїхати за межі області, через
запобіжний захід; публікацію у
місцевій газеті відомостей про неї, що
принизили її честь та гідність. З цих
підстав, оскаржуване рішення суду
першої інстанції апелянт просила
змінити та стягнути з відповідачів на
її користь 22877 грн. 66 коп. відшкодування
матеріальної шкоди, 1 000 000 грн.
моральної шкоди та 3 000 грн. витрат за
надання правової допомоги.

В судовому засіданні представники
прокуратури Івано-Франківської
області, Державної казначейської
служби України вимоги своїх
апеляційних скарг підтримали та
визнали відповідно доводи цих скарг і
просили їх задовольнити. В той же час
доводи апеляційної скарги ОСОБА_4
заперечили та просили її відхилити.

Позивач, підтримуючи мотиви, з яких
подана її апеляційна скарга, просила
відхилити апеляційні скарги, що подані
прокуратурою Івано-Франківської
області та Державною казначейською
службою України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_4, доводи представників
прокуратури Івано-Франківської
області, Державної казначейської
служби України, дослідивши письмові
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги підлягають до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, 10 серпня 2006 року
Долинською міжрайонною прокуратурою
було порушено кримінальну справу
№1-8/2007 р. щодо ОСОБА_4 за ознаками
злочинів передбачених ч.2 ст. 191 ч.1 ст.366
Кримінального кодексу України та 11
серпня 2006 року її притягнуто як
обвинувачену за вказаними статтями
(а.с.95-96 т.1).

Вироком Болехівського міського суду 31
жовтня 2007 року ОСОБА_4 визнано
винуватою за ч. 1 ст.191 КК України та
призначено покарання у вигляді штрафу
розміром 850 грн. з позбавленням права
обіймати посади пов'язані з функціями
виборчого процесу на три роки та за ч. 1
ст.366 КК України до штрафу розміром 800
грн. позбавленням права обіймати
посади пов'язані з функціями виборчого
процесу на три роки. Остаточне
покарання визначено у вигляді штрафу
розміром 850 грн. з позбавленням права
обіймати посади пов'язані з функціями
виборчого процесу на три роки.
Задоволено цивільні позови на суму 1700
грн. та стягнуто 250 грн. судових
витрат.(а.с.88-94 том 1).

Судом також вірно встановлено, що
ухвалою колегії суддів судової палати
у кримінальних справах Апеляційного
суду Івано-Франківської області вирок
Болехівського міського суду від 23
січня 2008 року відносно ОСОБА_4 змінено
та перекваліфіковано неправомірні дії
останньої з ч. 1 ст. 191 та ч.1 ст.366 КК
України відповідно на ч.1 ст.190 і ч.1 ст. 358
КК України (а.с.108-110 том 1).

Ухвалою колегії суддів Судової палати
у кримінальних справах Верховного Суду
України від 05 лютого2009 р.- ухвалу
колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Івано-Франківської області від 23
січня 2008 року щодо ОСОБА_4 скасовано, а
справу було направлено на новий
апеляційний розгляд (а.с.-111-113 том І).

23.06.2009р. ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області скасовано
вирок Болехівського міського суду від
31.10.2007 року, а справу направлено на
новий судовий розгляд.

Постановою старшого слідчого
Долинської міжрайонної прокуратури
Івано-Франківської області від 11
листопада 2011 р. кримінальну справу щодо
обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК
України закрито за відсутністю в її
діях ознак цього злочину (а.с.114-115 том І).

20 червня 2012 року Болехівським міським
судом щодо ОСОБА_4 було постановлено
виправдувальний вирок, згідно з яким
ОСОБА_4 визнано не винною та виправдано
у зв'язку з відсутністю в діях складу
злочину передбаченого ч.1 ст. 358 КК
України (а.с.8-11 том І).

Зазначений вирок переглядався в
порядку апеляційного та касаційного
провадження і є чинним на даний час.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту чи
виправних робіт, відшкодовується
державою у повному обсязі незалежно
від вини посадових і службових осіб
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої
органами дізнання, попереднього
слідства, прокуратури та суду,
передбачено спеціальним Законом - №
266/94 ВР «Про порядок відшкодування
шкоди незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» від 1 грудня 1994
року.

Відповідно до положень цього Закону,
шкода завдана органами дізнання,
попереднього слідства, прокуратури та
суду відшкодовується у випадках: 1)
постановлення виправдувального вироку
суду; 2) встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншому рішенні суду
(крім ухвали чи постанови суду про
повернення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд) факту незаконного
притягнення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
чи порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів;
закриття кримінальної справи з
підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї
статті; закриття справи про
адміністративне правопорушення.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 1 цього Закону
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого.

Крім того, п.2 ч.1 ст.2 передбачено право
на відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, визначеному цим Законом, у
випадку закриття кримінальної справи
за відсутністю події злочину,
відсутністю у діянні складу злочину
або недоведеністю участі
обвинуваченої у вчиненні злочину.

Відповідно до ст.ст. 3,4 Закону у
наведених у статті 1 Закону випадках
громадянинові відшкодовуються
(повертаються): моральна шкода, причому
відшкодування шкоди у зазначених
випадках провадиться за рахунок коштів
державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди
провадиться в разі, коли незаконні дії
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду завдали моральної
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» встановлено, що
розмір моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством.

Таким чином, на основі досліджених в
судовому засіданні доказів, пояснень
сторін, та з урахуванням практики
Європейського суду з прав людини, вимог
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» ст.ст.23, 1176 ЦК
України суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку про наявність
правових підстав для часткового
задоволення позову.

Зокрема, доводи позивача про
погіршення стану здоров'я в результаті
перенесеного стресу, і такий
пов'язувався з порушенням щодо неї
кримінальної справи, знайшли своє
підтвердження в ході судового розгляду
відповідними медичними документами.

Судом також належним чином
проаналізовано відповідність та
належність наданих документів
фінансового характеру, зокрема, щодо
витрат, пов'язаних з тривалим
лікуванням, проїзних документів та
постановлено у цій частині вимог
обґрунтоване рішення, яке доводами
сторін не спростовується.

Що ж до застережень представника
прокуратури про те, що суми витрат
позивача на юридичну допомогу не в
повному обсязі задекларовані її
представником, то такі не можуть бути
підставою для зміни рішення суду у цій
частині, оскільки витрати позивача
підтверджені відповідними
документами.

Недотримання адвокатом вимог закону
щодо повного відображення отриманого
ним доходу, в даному випадку не може
розглядатися як доказ на спростування
наданих позивачем документів з цього
приводу.

Не заслуговують також на увагу доводи
апелянта - представника Державної
казначейської служби України в частині
покладення на Державну казначейську
службу України відповідальності за
відшкодування шкоди. Так, згідно з
Положенням про Державне казначейство
України, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 21
грудня 2005 року № 1232, Державне
казначейство України є урядовим
органом державного управління, який
діє у складі Міністерства фінансів
України, на яке покладено повноваження
по здійсненню розрахунково-касового
обслуговування розпорядників і
одержувачів бюджетних коштів.

Пунктом 1.3 Порядку виконання Державним
казначейством України рішень суду щодо
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури, а також судів,
затвердженого наказом Державного
казначейства України від 2 лютого 2007
року № 28 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 19 лютого
2007 року за № 149/13416, передбачено, що
виконання судових рішень, які
передбачають відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури, а також судів,
здійснюється за рахунок і в межах
бюджетних асигнувань, затверджених у
Державному бюджеті України на цю мету.

Аналогічне міститься й у п. 1. 3 Порядку
виконання Державним казначейством
України рішень суду щодо відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури, а
також судів, затвердженого наказом
Державного казначейства України від 4
лютого 2008 року № 39 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 9 лютого
2008 року за № 110/14801, чинного з 20 лютого 2008
року.

Що стосується посилання усіх апелянтів
на неналежну оцінку судом завданих
ОСОБА_4 моральних страждань, а як
наслідок - невірно визначену суму
відшкодування моральної шкоди, то
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» ( ст.. 13) визначено,
що відшкодування моральної шкоди за
час перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Таким чином, на думку колегії суддів за
весь період перебування ОСОБА_4 під
слідством та судом - 6 років 7 місяців та
24 дні, сума, що визначається до
відшкодування моральної шкоди не може
бути меншою ніж 96 196 грн.

Судом до відшкодування визначено суму
300 000 грн., з врахуванням, зокрема,
страждань, яких зазнала позивач
внаслідок публікації відповідного
повідомлення у місцевій пресі та у
зв'язку з відмовою її онуку у наданні
рекомендації на навчання у юридичному
ВУЗі саме через притягнення ОСОБА_4 до
кримінальної відповідальності.

Погодитися з повній мірі з цим колегія
суддів не може, оскільки діюче
законодавство України передбачає
можливість захисту честі та гідності в
судовому порядку, відновлення інших
немайнових прав (в т.ч. третіми особами)
в порядку визначеному цивільним
законодавством України, способи
захисту цивільних прав та інтересів
судом визначені ст. 16 ЦК України.

Разом з тим, розмір відшкодування
моральної шкоди має бути не більш, ніж
достатнім для компенсації страждань
потерпілої особи у розумних межах.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необхідність врахування
тривалості порушення прав ОСОБА_4 та
можливих негативних наслідків такого
порушення. Разом з тим, на переконання
судової колегії необхідно врахувати ту
обставину, що інкриміноване ОСОБА_4
діяння не є тяжким і санкція не
передбачала покарання, пов'язаного з
обмеженням волі. Враховується також
фінансова спроможність держави на
даний час нести тягар відшкодування,
пов'язаний з діями окремих посадових
осіб.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає
за необхідне зменшити суму
відшкодування моральної шкоди до 150 000
грн., змінивши рішення суду першої
інстанції у цій частині.

На підставі наведеного та ст. 13 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» , ст. ст. 1176 ЦК України, керуючись
ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України,
колегія судів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника
Державної казначейської служби
України Варшавського О.П., першого
заступника прокурора
Івано-Франківської області Торованина
В.Д. та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Болехівського міського суду
від 27 березня 2014 року в частині
відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4
змінити, зменшивши суму відшкодування
до 150 000 ( сто п'ятдесят тисяч) грн..

В решті рішення Болехівського міського
суду від 27 березня 2014 року залишити без
змін.

Рішення набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.Є. Меленко

Судді:
В.М. Васильковський

Д.А. Девляшевський