Справа №487/139/14-ц 18.06.2014 18.06.2014 18.06.2014
Провадження №22-ц/784/1831/14
інстанції: Разумовська О.Г.
Доповідач апеляційної
інстанції: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем
України

18 червня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка
О.І.

суддів:
Локтіонової О.В.

Самчишиної Н.В.

із секретарем

судового засідання: Свіщук О.В.

з участю:

представника:

відповідачів - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_5 на рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від15.05.2014 р.
, у справі за

позовом

публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» ( далі -ПАТ
«Дельта Банк», або Банк) до ОСОБА_5 та
Державної реєстраційної служби
України ( треті особи: адміністрація
Заводського району Миколаївської
міської ради; адміністрація
Центрального району Миколаївської
міської ради; виконавчий комітет
Миколаївської міської ради) про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за кредитним договором та усунення
перешкод у здійсненні права власності,
за

зустрічним позовом

ОСОБА_5 до ТОВ «Колекторська
компанія «Вердикт» про встановлення
нікчемності довіреності; до ПАТ Дельта
Банк», ТОВ «Колекторська компанія
«Вердикт» про визнання недійсним
договору доручення; до ПАТ Дельта Банк»
та ПАТ «УкрСиббанк» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
права вимоги за кредитами,

встановила:

16. 12.2013 р. ПАТ «Дельта Банк»
звернувся з позовом до ОСОБА_5 та
Державної реєстраційної служби
України про звернення стягнення на
предмет іпотеки за кредитним
договором,

шляхом визнання права власності та
усунення перешкод у здійсненні права
власності.

Позивач зазначав, що 13.03.2007 р.
акціонерний комерційний інноваційний
банк «Укрсиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк») уклав з ОСОБА_5 договір
про надання споживчого кредиту у
розмірі 107.479,. 00 шв. франків

За умовами договору він мав
щомісячними платежами у розмірі,
визначеному графіком погашення, який є
невід'ємною частиною кредитного
договору, погашати заборгованість
перед Банком, у тому числі, здійснювати
сплату частки кредиту, проценти за
його користування у розмірі 9,9% річних.

Угодою погоджено розмір
щомісячних платежів у розмірі не менше
1581,92 шв.франків, дату щомісячного
погашення нарахованих процентів та
кінцевий термін повернення кредиту до
10.03.2027 р.

Внаслідок невиконання
позичальником цих зобов'язань
утворилась заборгованість, розмір
якої, станом на 01.08.2013 р. складає 224.162, 67
шв. фр. , а у гривневому еквіваленті1931090
грн. 19 коп.

ПАТ Дельта Банк» є
правонаступником прав та обов'язків
ПАТ «УкрСиббанк» в частині кредитних
зобов'язань боржника та набуло право
вимоги щодо повернення кредитного
боргу та звернення стягнення на
предмет застави, на підставі договору
купівлі-продажу (відступлення права
вимоги) від 08.12.2011 р.

Посилаючись на ці обставини,
наявність заборгованості, позивач
просив про звернення стягнення на
передані відповідачем у іпотеку
належні йому житлові квартири: АДРЕСА_1;
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, шляхом передачі цих
об'єктів іпотекодержателю у власність
та визнання права власності за ПАТ
«Дельта Банк» на зазначені житлові
квартири.

Крім того, позивач просив про
покладення зобов'язання на Державну
реєстраційну службу щодо реєстрації за
ПАТ «ДельтаБанк» права власності на
зазначені обєкти нерухомості ,
припинити право власності ОСОБА_5 на
предмети іпотеки, припинити право
користування квартирами, осіб, які в
них проживають та виселити останніх.

19.03.2014 р. ОСОБА_5 звернувся із
зустрічним позовом до ТОВ
«Колекторська компанія «Вердикт» про
встановлення нікчемності довіреності;
до ПАТ Дельта Банк» та ТОВ
«Колекторська компанія «Вердикт» про
визнання недійсним договору доручення;
до ПАТ Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк»
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу права вимоги за
кредитами.

При цьому він посилався на те, що
оспорювані правочини не відповідають
вимогам закону.

Рішенням постановлено про
відмову як у задоволенні позовних
вимог Банку так і у задоволенні
зустрічних позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
в частині вирішення його зустрічних
позовних вимог та ухвалення нового про
задоволення зустрічних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи та неправильне
застосування норм матеріального права.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення в межах
оскарження, визначених ст. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з таких підстав.

Згідно з приписами ст. ст. 203-204 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити положенням цього Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК, дійсним є
договір, який відповідає вимогам ст. 203
ЦК України, а сторони при його
укладенні в належній формі досягли
згоди з усіх істотних його умов.

Істотними умовами договору, на
підставі якого відбувається заміна
кредитора у зобов'язанні, відповідно до
приписів ст. 508-514 ЦК України є умови про
предмет, ціну, строки виконання, права
та обов'язки сторін договору, а також
інші умови щодо яких за заявою хоча б
однієї з сторін договору має бути
досягнуто згоди.

При цьому, згідно з положеннями
ст. 627 ЦК, сторони є вільними у
визначенні умов договору з урахуванням
вимог зазначеного Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Заміна кредитора у зобов'язанні,
згідно з положеннями ст. 516 ЦК України
відбувається без згоди боржника.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.
3 ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист своїх
прав, свобод чи інтересів у разі їх
порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, сторона права якої
порушені, у відповідності до положень
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, повинна довести
як наявність у неї майнових прав щодо
предмету договору так і факт їх
порушення.

При вирішенні такого
судового звернення суд повинен
установити, чи були порушені, невизнані
або оспорені права, свободи чи інтереси
цих осіб, і залежно від установленого
вирішити питання про задоволення
позовних вимог або відмову в їх
задоволенні.

З матеріалів справи вбачається,
що 08.12.2011 р. ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ
«Дельтабанк», уклали між собою договір
купівлі-продажу права вимоги за
кредитами, у тому числі і за кредитними
зобов'язаннями ОСОБА_5( а.с.-71, 207-242)

Останній не є стороною
зазначеного договору.

В договорі зазначено, що
предметом договору є право вимоги за
кредитами, яке належне ПАТ
«УкрСиббанк» за відповідними
кредитними договорами, яке переходить
до ПАТ Дельта Банк» за ціну купівлі,
розмір якої зазначено у розділі
третьому договору ( а. с.- 214); визначено
порядок розрахунків та інші істотні
умови щодо яких сторони досягли згоди у
відповідній формі, підтвердивши
досягнення згоди підписами
повноважних представників та
нотаріально посвідчивши зазначену
угоду.

В матеріалах справи відсутні
докази того, що наведені умови
зазначеного договору, його форма та
порядок укладення суперечать
положенням цього Кодексу, або іншим
актам цивільного законодавства та що
цією угодою порушені законні права
позичальника.

Зазначене свідчить про
відповідність договору про
відступлення права вимоги приписам ст.
203 ЦК України.

Суд повно та всебічно дослідив
дійсні обставини справи , дав належну
юридичну оцінку наданим доказам та
прийшов правильного висновку про
відсутність правових підстав для
визнання договору купівлі-продажу
права вимоги недійсним, ухваливши з
цього питання законне та обґрунтоване
рішення.

Правильними і такими, що
відповідають вимогам закону та дійсним
обставинам справи слід вважати
висновки суду і щодо законності
підстав представництва Колекторською
компанією «Вердикт» інтересів ПАТ
«Дельта банк» при подачі позову від
імені Банку та його юридичного
супроводу, які оспорені відповідачем
шляхом звернення з позовом про
встановлення нікчемності довіреності
представника ОСОБА_7 та визнання
недійсності договору доручення, за
яким зазначеній юридичній особі були
надані відповідні повноваження.

При цьому суд правильно виходив з
того, що зміст договору доручення та
його форма відповідає вимогам глави 68
ЦК України, нормами якої врегульовано
предмет такого договору, строки його
виконання, зміст доручення, обов'язки
та права сторін, припинення договору,
наслідки його припинення та оплата
діяльності повіреного.

Також обґрунтованими є висновки
суду щодо відсутності підстав для
встановленні нікчемності довіреності
представника ОСОБА_7

Ухвалюючи такі висновки суд
належним чином враховував положення
статей 244 та 246 ЦК України стосовно того,
що юридична особа, яка за договором
доручення уповноважена на
представництво інтересів ПАТ
«Дельтабанк», вправі була видати
довіреність за підписом керівника,
відповідній фізичній особі, без її
нотаріального посвідчення для
виконання передбачених договором
доручення певних юридично- значимих
дій.

Доводи апеляційної скарги щодо
недійсності оскаржуваних угод та
нікчемності довіреності не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються змістом зазначених
правочинів та відсутністю доказів
того, що внаслідок їх укладення були
порушені законні права боржника.

Інші доводи також не підлягають
врахуванню, оскільки не спростовують
висновків суду щодо дійсних
правовідносин сторін, норм права, якими
їх врегульовано та правових наслідків
вирішення цивільно-правового спору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315
ЦПК України, колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити, а рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від15.05.2014 р.
- залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але з цього часу на протязі двадцяти
днів може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В.Самчишина

О.В. Локтіонова