У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Маляренка А.В.,

Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу автомобіля недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 30 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 11 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання договору купівлі-продажу
автомобіля недійсним.

Позивачка посилалась на те, що з 08 липня
1994 року до 16 листопада 2011 року вона
перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, під час
якого ОСОБА_4 уклав кредитний договір з
АКІБ «Укрсиббанк», згідно з яким
отримав кредит у сумі 100 тис. грн на
купівлю автомобіля MITSUBICHI OUTLANDER 2.4 SPORT,
2005 року випуску. Вказувала на те, що
кредит було погашено за спільні кошти,
але правовстановлюючі документи на
автомобіль було оформлено на ОСОБА_4

Позивачка зазначала, що 11 липня 2012 року
ОСОБА_4 продав автомобіль ОСОБА_6 без її
дозволу, а тому просила визнати договір
купівлі-продажу автомобіля недійсним.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 30 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 11 грудня
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
з 08 липня 1994 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
16 листопада 2011 року.

Під час шлюбу сторони придбали
автомобіль марки MITSUBISHI Outlander 2.4 Sport, 2005
року випуску.

26 травня 2011 року органами МРЕВ знято з
реєстраційного обліку автомобіль
марки MITSUBISHI Outlander 2.4 Sport, 2005 року випуску,
номер кузова НОМЕР_1.

27 травня 2011 року ОСОБА_4 видав
довіреності з правом передоручення на
управління, володіння та розпорядження
зазначеним автомобілем на ім'я ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9

11 липня 2012 року органами МРЕВ
зареєстровано автомобіль марки MITSUBISHI
Outlander 2.4 Sport, 2005 року випуску, на ім'я
ОСОБА_6

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4
просила визнати недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля з підстав
невідповідності його закону, а саме:
укладення договору без її згоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що починаючи з травня 2011 року
подружжя ОСОБА_4 не користувалося
автомобілем, позивачка усвідомлювала,
що відповідно до виданої довіреності
особа, яка її отримала, в будь - який час
в межах терміну дії довіреності вправі
розпорядитися автомобілем на користь
інших осіб, а тому дійшов висновку про
те, що укладений 11 липня 2012 року договір
відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України слід
вважати таким, що вчинений зі згоди
позивачки.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
ухвалені без повного і всебічного
з`ясування обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

Частиною 2 ст. 65 СК України передбачено,
що при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язок для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором,
використовується в інтересах сім'ї.

Вирішуючи спір, суд належним чином не
перевірив, чи був укладений договір
(довіреність) в інтересах сім'ї та чи
були грошові кошти, одержані за
договором (довіреністю), використані в
інтересах сім'ї.

Як вбачається з матеріалів справи на
час звернення до суду з позовом,
спірний автомобіль був зареєстрований
за відповідачем ОСОБА_6

Однак судом не встановлено, в якій
формі була укладена угода
купівлі-продажу автомобіля та на
підставі яких доказів підтверджена
обставина щодо відчуження автомобіля.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого із подружжя має бути
подана письмово (ч. 3 ст. 65 СК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою і шостою ст. 203 ЦК
України, зокрема правочин не може
суперечити Цивільному кодексу, іншим
актам цивільного законодавства.

Ухвалюючи рішення, суд не надав
належної оцінки обставинам справи про
те, що спірний автомобіль є спільною
сумісною власністю позивачки і ОСОБА_4,
та не врахував, що згідно з вимогами
закону вчинені одним із подружжя
договори, які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договори стосовно
цінного майна, мають бути укладені за
згодою другого із подружжя.

Згідно з висновком експертного
автотоварознавчого дослідження з
визнання середньої ринкової вартості
КТЗ від 03 квітня 2012 року № 43.2012 середня
вартість автомобіля марки MITSUBISHI Outlander
2.4 Sport, 2005 року випуску, транзитний
реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на 03
квітня 2012 року становить 113 667 грн 82 коп.

Суд не перевірив та не надав належної
оцінки тим обставинам, чи є проданий
автомобіль цінним майном та чи
потребує угода на його відчуження
письмової згоди іншого із подружжя.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що
видача 27 травня 2011 року довіреності
третім особам не позбавила подружжя
ОСОБА_4 на право власності на спільне
майно, а вибув із спільної власності
подружжя спірний автомобіль 11
липня 2012 року, тобто після розірвання
шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами в повному
обсязі не встановлені, судові рішення
не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 30 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 11 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк