АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7058/2014
Головуючий в 1 інстанції - Цимбал І.К.
Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 28 листопада 2013 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1, третя особа:
орган опіки та піклування Дарницької
РДА у м. Києві, про звернення стягнення
на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у травні 2009 року.

Зазначав, що 27.02.2008 р. між ним та
відповідачем було укладено кредитний
договір №1119-Ф на суму 140 000.00 доларів
США. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та відповідачем був укладений
іпотечний договір, відповідно до умов
якого банк прийняв в іпотеку нерухоме
майно, а саме: трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на
праві приватної власності.

В період з 27.02.2008 р. по 01.11.2008 р.
зобов'язання зі своєчасної сплати
процентів за користування кредитними
коштами боржником виконувались
належним чином, проте з грудня 2008 р.
платежі за кредитним договором
припинились, у зв'язку з чим виникла
заборгованість.

На підставі цього, відповідно до умов
п.п. 8.1.1., 8.1, 8.2 кредитного договору, з
настанням вищезазначених обставин у
банку виникло право дострокового
вимагати від боржника виконання у
повному обсязі всіх грошових
зобов'язань за кредитним договором.

18.03.2009 р. боржнику було відправлено
лист-вимогу з зазначенням розміру
заборгованості та переліку наслідків,
що настануть у разі подальшого
ухилення від виконання взятих на себе
зобов'язань.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе обов'язків за кредитним
договором та невиконанням вимог
викладених банком у листі, з
урахуванням уточнених позовним вимог,
позивач просив суд звернути стягнення
на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 та
належить на праві власності ОСОБА_1,
шляхом його продажу на прилюдних
торгах в межах процедури виконавчого
провадження для задоволення вимог ПАТ
«Сведбанк Інвест», який є
правонаступником ЗАТ «Сведбанк
Інвест». За рахунок коштів, отриманих
від реалізації квартири задовольнити
вимоги ПАТ «Сведбанк Інвест» в сумі 191
646,49 доларів США та 301680,27 грн. та судові
витрати.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду міста Києва від 28
листопада 2013 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 28.11.2012 р. між
ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу є
правонаступником акціонерного
комерційного банку «ТАС-Комерцдбанк»,
та факторинговою компанією «Вектор
Плюс» укладено договір факторингу №15.

Відповідно до умов даного договору
банк відступає фактору свої права
вимоги заборгованості по кредитних
договорах, укладених з боржниками,
право на вимогу якої належить банку
згідно документації.

В той же день, 28.11.2012 р. між ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи» також укладено договір
факторингу.

Згідно п. 2.1. клієнт відповідно до умов
даного договору відступає фактору свої
права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, укладених з
боржниками, право на вимогу якої
належить клієнту на підставі
документації.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

27.02.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест»,
правонаступником якого є ЗАТ
«Сведбанк», а в подальшому ПАТ
«Сведбанк Інвест», та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №1119-Ф,
відповідно до умов якого банк надає
позичальнику кредитні кошти в розмірі
140 000,00 доларів США, строком
користування до 26.02.2028 року, з
процентною ставкою 13 % річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним
договором №1119-Ф, 27.02.2008 р. було укладено
іпотечний договір № 1119-Ф/ІП-1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2, за реєстраційним №370,
згідно якого ОСОБА_1 передав банку в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
належить йому на праві власності на
основі договору купівлі-продажу від
27.02.2008 р. за реєстровим № 368.

У зв'язку з невиконання ОСОБА_1
зобов'язань за кредитним договором у
останнього утворилась заборгованість,
яка станом на 13.01.2012 р. становила 191 646,49
доларів США та 301 680,27 грн. та складалась
з : заборгованості по кредиту 135919,00
доларів США, заборгованість по
процентам: 55 727,49 доларів США,
заборгованість по комісії 70 420,83 грн.,
заборгованість по пені за період з
14.01.2011 р. по 13.01.2012 р. 222205,05 грн.,
заборгованість по пені за комісію за
період з 14.01.2011 р. по 13.01.2012 р. 9 054,39 грн.

18.03.2009 р. боржнику було направлено
лист-вимогу відповідно до положення
п. 8.2. кредитного договору, п. 4.1.
іпотечного договору, ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про
іпотеку», в якому банк вимагав погасити
заборгованість за кредитним
зобов'язаням та попередив, що у разі
невиконання взятих на себе
позичальником зобов'язань банк матиме
право звернути стягнення на предмет
іпотеки відповідно до умов іпотечного
договору № 1119-Ф/ІП-1 від 27.02.2008 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
лист-вимога була повернена банку 22.04.2014
р. за закінченням терміну зберігання.

Відповідно ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зообов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і відповідно до умов
договору.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Таким чином, у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом
усього часу - до встановленого
договором строку закінчення виконання
останнього зобов'язання, вправі
заявити в суді вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики (разом з
нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК
України), що підлягає сплаті.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про
іпотеку» іпотечний договір є похідною
угодою, яка укладається для
забезпечення виконання іншої угоди,
зокрема кредитного договору, і не може
існувати самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про іпотеку» за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що, оскільки
відповідачем умови кредитного
договору не виконувались, звернення
стягнення на предмет іпотеки
передбачено умовами укладених
договорів, то позов підлягає
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не було взято до
уваги, що на утриманні відповідача
перебуває дружина та дві малолітні
дитини, не можуть бути прийняті судом
до уваги на підставі ст. 625 ЦК України,
яка вказує на те, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Не можуть бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і доводи апеляційної скарги
про те, що суд не надіслав на адресу
відповідача зміни до позовної заяви,
внаслідок чого відповідачу не було
відомо про зміну позивача шляхом
правонаступництва та подання останнім
змін до позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи,
Дарницьким районним судом було
направлено на адресу відповідача копію
заяви про збільшення позовних вимог (Т.
1 а.с.171).

Крім того, як наголошує в своїх
рішеннях Європейський суд, сторони, які
задіяні в ході судового розгляду,
зобов'язані з розумним інтервалом часу
самі цікавитись провад- женням у їхніх
справах, добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами та
неухильно виконувати процесуальні
обов'язки.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують правильність
висновків суду.

Таким чином, оскаржене у справі рішення
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому це рішення не може бути
скасованим з підстав що наведені в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного
суду міста Києва від 28 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: