РІШЕННЯ

Іменем України

17.06.2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області у складі:

головуючого судді - Бібіка О.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Онацької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Змієві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із позовною заявою до ОСОБА_3,
третя особа: Біржа нерухомості та
основних фондів "Україна" в якому
просить визнати договір
купівлі-продажу №Н4-42 від 29 січня 1996
року, зареєстрований на Біржі
нерухомості та основних фондів
"Україна" дійсним, та визнати за ним
право власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, розташований в
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовної заяви
позивачем зазначено, що 29 січня 1996 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено
договір купівлі-продажу житлового
будинку з надвірними прибудовами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначений договір було укладено на
Біржі нерухомості та основних фондів
"Україна" за №Н-4-42. Згідно договору,
продавець (ОСОБА_3) продав покупцю
(ОСОБА_1) житловий будинок з надвірними
будівлями, а саме: житловий будинок -
літ. А-1 (площею 32,2 кв.м); сарай - літ. Б;
вбиральня - літ. В; гараж - літ. Г; літня
кухня - літ. Д; гараж - літ. Е; огорожа -
літ. Н1 в АДРЕСА_1. 21 березня 1996 року
вищезазначений житловий будинок з
надвірними будівлями, був
зареєстрований в Зміївському МГП
технічної інвентаризації на праві
приватної власності за позивачем, та
вписаний в реєстрову книгу №1 за №188. У
2014 році, позивач мав намір продати
житловий будинок, однак, йому було
відмовлено та повідомлено, що
внаслідок недотримання нотаріальної
форми вищезазначеного договору, під
час його укладення, неможливо вчинити
нотаріальну дію. У зв'язку із виникли
питанням, позивачу було рекомендовано
звернутися до суду.

До початку розгляду справи по суті від
представника позивача надійшли
уточнення до позовної заяви, згідно
яких, не змінюючи предмет позову він
зазначає, що 29.01.1996 між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними прибудовами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
був зареєстрований на Біржі
нерухомості та основних фондів
"Україна" за № Н4-42.

Відповідно до вказаного договору
Продавець продав, а Покупець купив
житловий будинок з надвірними
будівлями, а саме: літ. А-1 - житловий
будинок, житловою площею 32,2 кв.м.;
Б-сарай; В-вбиральня; Г-гараж; Д-літн.к.;
Е-гараж; НІ-огорожу, розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 10 вказаного Договору, а
також згідно ст. 15 Закону України "Про
товарну біржу", угоди, зареєстровані на
товарній біржі, не підлягають
нотаріальному посвідченню.

21.03.1996 вказаний житловий будинок з
надвірними будівлями, був
зареєстрований в Зміївському бюро
технічної інвентаризації на праві
приватної власності за ОСОБА_1 та
вписаний в реєстрову книгу №1 за №188.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 через свого
представника отримав 2000 (дві тисячі)
грн. в рахунок завдатку за продаж в
майбутньому, але не пізніше 20.06.2014 року,
житлового будинку з надвірними
будівлями, а саме: літ. А-1 житловий
будинок, житловою площею 32,2 кв.м.;
Б-сарай; В-вбиральня; Г-гараж; Д- літн.к.;
Е-гараж; НІ-огорожу, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу
№Н4-42 від 29.01.1996 зареєстрований на Біржі
нерухомості та основних фондів
"Україна".

Однак, наприкінці травня 2014 року, під
час отримання документів, що
підтверджують власність на будинок,
позивач дізнався про те, що "біржові
договори" зразка 1996 року є недійсними
внаслідок того, що крім біржового
посвідчення вони мали посвідчуватись
нотаріально.

Спірний договір купівлі-продажу було
укладено відповідно до вимог
законодавства з урахуванням
спеціальної норми, яка міститься в ст. 15
Закону України "Про товарну біржу".
ОСОБА_1 набув право власності на
будинок законним шляхом, проте через
неузгодженість законодавства ОСОБА_1,
наразі, не має можливості
реалізовувати своє право власності в
повній мірі (позбавлений права
розпорядження).

Вважає, що договір купівлі-продажу
житлового будинку з надвірними
прибудовами №Н4-42 від 29.01.1996 відповідає
вимогам ст. 203 ЦК України, а тому є
дійсним.

Крім того, відповідно до ст. 392 ч. З ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та місце проведення
судового засідання були повідомлені
належним чином, надали письмові заяви
про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідач не заперечував проти
позовних вимог.

. У зв'язку з неявкою в судове
засідання осіб, які беруть участь у
справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197
ЦПК України, суд розглянув цивільну
справу без здійснення фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
запису.

Оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок наявних у справі
доказів у їх сукупності, суд дійшов
наступного:

Відповідно до ст. 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно із ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 650 ЦК України,
особливості укладення договорів на
біржах, аукціонах, конкурсах тощо
встановлюються відповідними актами
цивільного законодавства.

Згідно з наказом Державного
Комітету України по
Житлово-Комунальному Господарству №56
від 13 грудня 1995 року, чинного на момент
вчинення правочину, а саме 29 січня 1996
року, (Перелік правовстановлюючих
документів, на підставі яких
проводиться державна реєстрація
об'єктів нерухомого майна, що
знаходяться у власності юридичних та
фізичних осіб) - є договори
купівлі-продажу, міни, зареєстровані
біржею.

Згідно п. "а" ст. 15 ЗУ "Про товарну
біржу", біржовою операцією визнається
угода, що відповідає сукупності
зазначених нижче умов: а) якщо вона
являє собою купівлю-продаж, поставку та
обмін товарів, допущених до обігу на
товарній біржі; б) якщо її учасниками є
члени біржі; в) якщо вона подана до
реєстрації та зареєстрована на біржі
не пізніше наступного за здійсненням
угоди дня. Угоди, зареєстровані на
біржі, не підлягають нотаріальному
посвідченню.

Так, судом встановлено, що 29 січня
1996 року Біржею нерухомості та основних
фондів "Україна" було укладено договір
купівлі-продажу №Н4-42, згідно якого:
ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 житловий будинок -
літ. А-1 (площею 32,2 кв.м); сарай - літ. Б;
вбиральня - літ. В; гараж - літ. Г; літня
кухня - літ. Д; гараж - літ. Е; огорожа -
літ. Н1 в АДРЕСА_1. (п. д. 1, 1.1, 1.2, 1.3 ) /а.с. 4/

Із розписки від 24.04.2014 року
вбачається, що відповідач ОСОБА_2
передав у якості авансу позивачу
ОСОБА_1 2000 гривень з метою укладення в
майбутньому договору купівлі-продажі
житлового будинку - літ. А-1 (площею 32,2
кв.м); сарай - літ. Б; вбиральня - літ. В;
гараж - літ. Г; літня кухня - літ. Д; гараж
- літ. Е; огорожа - літ. Н1 в АДРЕСА_1.

Відсутність запису в державному
реєстрі речових прав на вказане
нерухоме майно унеможливлює
реалізацію власником своїх прав, та
відповідно невизнання їх відповідачем
веде до захисту, передбаченого ст.. 392 ЦК
України, що узгоджується із
прецедентною практикою (постанова
Верховного Суду України від 07
листопада 2012 року у справі № 6-107 цс12).

Керуючись положеннями ст..5 ЦК
України, згідно якої акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності,
суд констатує, що вимоги до
обов»язкової державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно,
встановлені Тимчасовим положеннням
про порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5
(у редакції наказу Міністерства
юстиції України від 28.07.2010 N 1692/5)( z0582-10 )
Зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445, на час
укладення спірного договору не діяли,
вимоги чинного на той час
законодавства не виключали перехід
права власності на нерухоме майно
через укладення договорів
купівлі-продажі на біржі.

Згідно ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч. 4 ст. 656 ЦК України, до
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті.

Судом встановлено, що при
укладенні вищезазначеного договору,
було дотримано вимоги ЦК, сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору, а тому позовна
заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 169, 208, 209,
212-215 ЦПК України, 392,638, 655-656 ЦК України
суд -

В И Р І Ш И В:

Позову заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на нерухоме
майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок - літ. А-1 (площею 32,2
кв.м); сарай - літ. Б; вбиральня - літ. В;
гараж - літ. Г; літня кухня - літ. Д; гараж
- літ. Е; огорожа - літ. Н1 в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд Харківської
області шляхом подачі апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Cуддя
О.В.Бібік