Єдиний унікальний номер 252/4303/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4315/2014
Єдиний унікальний номер 219/706/2014
Номер провадження 22ц/775/4315/14
Головуючий в першій інстанції Каліуш
Доповідач Янчук Т.О.
19 травня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді Дундар І.О.,
суддів: Мірута О.А., Янчук Т.О.
при секретарі Чекіній А.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах якої, на підставі
довіреності діє ОСОБА_3 на рішення
Микитівського районного суду м.
Горлівки від 18 березня 2014 року за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Європейська агенція з повернення
боргів» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Європейська агенція з повернення
боргів», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Центр фінансових рішень» про визнання
кредитного договору недійсним,
Рішенням Микитівського районного суду
м. Горлівки від 18 березня 2014 року
позовні вимоги ТОВ «Фінасова компанія
«Європейська агенція з повернення
боргів» задоволений частково. Стягнено
з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінасова
компанія «Європейська агенція з
повернення боргів» суму
заборгованості за кредитним договором
№ 50256060 від 22.10.2010 року у розмірі 12927 грн.
14 коп. Вирішено питання щодо судових
витрат. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 відмовлено у повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах якої, на підставі
довіреності діє ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, судом не враховано ,
що спірний кредитний договір
суперечить нормам ЦК України та іншим
нормам законодавства, укладений під
впливом тяжких для ОСОБА_2 обставин і
на невигідних умовах. Відповідач була
ознайомлена лише з частиною умов
договору. Умови п. 6 договору повинні
визнані нікчемними, оскільки споживач
не зобов'язаний сплачувати
кредитодавцеві будь -які збори,
відсотки комісії Умова договору про
надання споживчого кредиту, яка
передбачає здійснення будь - яких
платежів за дії, які не є послугою у
визначенні Закону України «Про захист
прав споживачів» є нікчемною.

Представник ОСОБА_2, в судовому
засіданні апеляційного суду підтримав
доводи апеляційної скарги.

Представники товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Європейська агенція з повернення
боргів», товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Центр фінансових рішень» в судове
засідання не зявилися про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Заслухавши доповідача, представника
ОСОБА_2 дослідивши матеріали цивільної
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Апеляційний суд
вважає, що рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновки суду не
спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання повинне виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору і вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (
термін).

Згідно із ст.536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти позичальнику в розмірі і на
умовах, передбачених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит і сплатити відсотки.

Встановлено, що 22.10.2010 року між
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Центр фінансових рішень» та ОСОБА_2
був укладений кредитний договір 50256060,
згідно умов якого ОСОБА_2 отримала
кредит в сумі 8965,06 грн.зі сплатою 0,01 %
річних, строком на 24 місяці,
повернення кредиту внесення плати за
ним-щомісячно, за графіком платежів;
плата за надання кредиту -400 грн.;
плата за управління кредитом - 5% від
суми кредиту, що становить 448,25 грн. ;
витрати на страхування, включаються
в тіло кредиту 565,06 грн.

ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним
договором не виконує, внаслідок чого
утворилась заборгованість. Станом 20
червня 2012 року заборгованість
складає - 29558,84 грн.

20 червня 2012 між ТОВ «Фінансова
компанія «Центр фінансових рішень» та
ТОВ «Фінансова компанія «Європейська
агенція з повернення боргів» укладено
договір відступлення прав вимоги
№2612-ФНКю. Відповідно до умов
зазначеного договору ТОВ «Фінансова
компанія «Європейська агенція з
повернення боргів» відступлено право
вимоги від ОСОБА_2 в розмірі 29558,84
грн.

Розмір заборгованості сторонами не
оспорюється.

ОСОБА_2 вважає вказаний кредитний
договір недійсним посилаючись на те, що
банк порушив законодавство Україні,
ст.ст.11,18,19 Закону України «Про захист
прав споживачів», Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, що на думку позивача
є підставою для визнання кредитного
договору недійсним.

.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом вірно встановлено, що між
сторонами був укладений кредитний
договір, згідно умов якого ОСОБА_2
отримала кредит на споживчі цілі.
Зобов'язання за вказаним договором
певний час ОСОБА_2 виконувались, тобто
фактично грошові кошти за кредитом
вона повертала позивачу та сплачувала
відсотки по ньому.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем було порушено вимоги ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», є необґрунтованим. При
підписанні кредитного договору,
ОСОБА_2, будучи дієздатною особою,
погодилась на усі умови договору, які
чітко визначені у ньому і своїм
підписом посвідчила свою згоду на їх
виконання, починаючи з 2010 року
виконувала його умови.

Крім того, погодження умов договору
відповідають положенням ч.1 ст. 628 ЦК
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Отже, при
укладенні кредитного договору, всі
передбачені чинним законодавством
вимоги для укладення договору були
дотримані, договір містить всі
передбачені чинним законодавством
відомості, дотримано всіх вимог щодо
змісту та форми його укладення.

У ст. 627 ЦК України закріплено принцип
свободи договору, у відповідності до
якого сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Дійсно ст.11 Закону УРСР від 12 травня 1991
року № 1023-XII "Про захист прав
споживачів" містить положення про те,
що кредитодавцю забороняється
встановлювати у договорі про надання
споживчого кредиту будь-які збори,
відсотки, комісії, платежі тощо за дії,
які не є послугою у визначенні цього
Закону. Умова договору про надання
споживчого кредиту, яка передбачає
здійснення будь-яких платежів за дії,
які не є послугою у визначенні цього
Закону, є нікчемною, ст.1 п.17 - послуга -
діяльність виконавця з надання
(передачі) споживачеві певного
визначеного договором матеріального
чи нематеріального блага, що
здійснюється за індивідуальним
замовленням споживача для задоволення
його особистих потреб.

На підставі ст.2 Закону України від 07
грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і
банківську діяльність" банківський
кредит - будь-яке зобов'язання банку
надати певну суму грошей, будь-яка
гарантія, будь-яке зобов'язання
придбати право вимоги боргу, будь-яке
продовження строку погашення боргу,
яке надано в обмін на зобов'язання
боржника щодо повернення заборгованої
суми, а також на зобов'язання на сплату
процентів та інших зборів з такої суми.

З урахуванням вищезазначеного, до
переліку супутніх послуг, які можуть
бути надані споживачеві при наданні
банком споживчого кредиту, зокрема
можуть відноситися: відкриття
поточного/карткового рахунку,
здійснення розрахунково-касового
обслуговування, забезпечення
обслуговування кредитної
заборгованості, що, наприклад,
пов'язано з бажанням позичальника
отримувати виписки за
кредитним/картковим рахунком,
здійснення валютно-обмінних операцій,
надання консультаційних, у тому числі
юридичних, послуг тощо.

Аналізуючи викладені норми закону,
управління кредитом - є супутньою
послугою, за надання якої можливо
встановлення комісії.

Такий висновок узгоджується з
положеннями п.3.1 Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених Постановою
Національного банку від 10 травня 2007
року № 168 - банки зобов'язані в
кредитному договорі або додатку до
нього надавати детальний розпис
сукупної вартості кредиту з
урахуванням процентної ставки за ним,
вартості всіх супутніх послуг, а також
інших фінансових зобов'язань
споживача, зазначивши таке: перелік,
розмір і базу розрахунку всіх комісій
(тарифів) банку, що пов'язані з наданням,
обслуговуванням і погашенням кредиту,
у тому числі комісії за обслуговування
кредитної заборгованості,
розрахунково-касове обслуговування,
здійснення валютно-обмінних операцій,
юридичне оформлення тощо.

Таким чином доводи апеляційної скарги
про те, що Банком не було надано послуги
в розумінні Закону України «Про захист
прав споживачів» - безпідставні.

З цих же підстав відхиляються доводи
скарги щодо відсутності права банка
встановлювати платежі за дії, які
вчиняє банк або споживач з метою
встановлення, зміни або припинення
правовідносин, оскільки комісія,
передбачена п.6 кредитного договору,
сплачується за управління кредитом.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду суду першої
інстанції,

За таких підстав суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
зустрічного позову.

Виходячи з викладеного, підстав для
задоволення апеляційної скарги і
скасування рішення суду немає.

Суд першої інстанції повно та всебічно
з'ясував обставини справи.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду суду першої
інстанції ,не спростовують висновків
суду і не належать до тих підстав, із
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість прийняття рішення
щодо скасування або зміни
оскаржуваного рішення. Нові докази не
досліджувались апеляційним судом.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах якої, на підставі
довіреності діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Микитівського районного суду
м. Горлівки від 18 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :
Судді :