№2-4907/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 грудня 2014 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко

за участю секретаря - О.С. Губерначук

розглянувши цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановив:

Позивач - ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.07.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив свою організаційну форму на ПАТ «Укрсиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 65000,00 доларів США з кінцевим терміном його повернення 09.07.2018 року та з оплатою 15,0% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки №89718, предметом якого є квартира за адресою:, АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності. Сторони за умовами Договору іпотеки дійшли згоди, що вартість предмета іпотеки становить 539590,00 грн. Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 106363,29 доларів США, що згідно до курсу НБУ складає 850161,78 грнн. В зв'язку з чим позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, яким є нерухоме майно для задоволення вимог в розмірі 106363,29 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 850161,78 грн., шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, будь-яких клопотань в письмовому вигляді від нього не надходило.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідачів, оскільки їх неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши, матеріали справи матеріали справи, суд виходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячит з наступного.

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 08.07.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив свою організаційну форму на ПАТ «Укрсиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 65000,00 доларів США з кінцевим терміном його повернення 09.07.2018 року та з оплатою 15,0% річних за користування кредитом зі строком користування кредитними коштами до 09.07.2018 зі сплатою 15% річних за користування кредитом (п.1.1-1.3).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки №89718, відповідно до якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 43,9 кв.м., житлова площа - 27,9 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, засвідчене державним нотаріусом від 18.02.2000 року.

Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки, дорівнює 539590,00 грн.

Згідно зі ст 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Для забезпечення погашення заборгованості, що утворилась перед банком, позивач звернуся до суду із позовом у якому просить звернути стягнення на належну відповідачу ОСОБА_1 квартиру.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Разом з тим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII від 03 червня 2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу"та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно з п.п.3, 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, норми Закону України "Про іпотеку", зокрема і в частині задоволення вимог іпотекодержателя, мають бути застосовані з урахуванням норм Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Отже, зважаючи на те, що квартира відповідачем передана в забезпечення виконання зобов"язань по поверненню отриманого кредиту від позивача в іноземній валюті, беручи до уваги, що договір по якому отримані кредитні кошти є споживчим, враховуючи, що позивачем не доведено наявність у власності відповідачів іншого нерухомого майна, суд вважає, що дія даного Закону поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами.

Відповідно до ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність.

Таким чином зважаючи на дію мораторію щодо звернення стягнення на майно, що є забезпеченням кредитних зобов"язань у іноземній валюті, суд вважає, що у позові слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4, 5 ,15, 16, 526, 575, 590, 626, 1046-1050, 1052, 1054 ЦК України, ст.109 ЖК України, Законом України "Про іпотеку", Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", ст.ст.3,10, 60, 209, 212-215, 294 ЦПК України,-

вирішив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Г.О. Козленко