інстанції Жаріков О.В.Провадження №
22-ц/780/2671/14 Доповідач у 2
інстанції КулішенкоКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

4 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 січня 2014 року за позовом ОСОБА_1
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Тотус Сервіс" про
визнання договору таким, що був
укладений, визнання права позивача
отримати плату за виконану роботу,
стягнення боргу та відшкодування
збитків,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «Тотус
Сервіс» про визнання договору таким, що
був укладений, визнання права позивача
отримати плату за виконану роботу,
стягнення боргу та відшкодування
збитків. Свої вимоги мотивував тим, що
між позивачем та відповідачем було
укладено двосторонній правочин -
договір про надання позивачем
консультаційних послуг відповідачу.
Відповідач сплатив аванс за перший з
трьох етапів роботи. Робота по договору
була виконана особисто позивачем у
повному об'ємі, жодних зауважень щодо
якості роботи з боку відповідача не
надходило. Зазначав, що відповідач
ухилився від оплати останніх двох
етапів, для чого застосував обман та
зловживання довірою позивача. На
вимогу сплатити борг, відповідач у
письмовій формі заявив, що не укладав з
позивачем ніяких договорів, а тому
підстав оплачувати виконану позивачем
роботу немає.

Посилався на те, що 22.02.2012 року
відповідач через електронну пошту
надіслав позивачу пропозицію виконати
комплекс робіт, спрямованих на
отримання відповідачем ліцензії на
будівельну діяльність (надати
консультацію щодо ліцензійних умов
здійснення будівельної діяльності,
привести документи підприємства у
відповідність до вимог Ліцензійних
умов, подати та захистити необхідні
документи в органі ліцензування.
Раніше позивач вже виконував таку
роботу для відповідача.

29.03.2012 року, після погодження вартості
робіт (6400гривень), позивач електронною
поштою відправив відповідачу текст із
змістом договору, якому присвоїв номер
3/426, і в якому вказав вартість робіт та
інші, істотні, умови договору.
Уповноважена особа відповідача -
директор ТОВ "Тотус - Сервіс" ОСОБА_2
підтвердив по телефону згоду з усіма
умовами договору.

05.04.2012 року позивач надіслав
відповідачу номер свого банківського
рахунку для сплати авансу. Директор
ОСОБА_2, посилаючись на взаємну довіру,
пообіцяв сплатити аванс готівкою при
зустрічі, і попросив позивача
невідкладно розпочинати роботу, а саме
- надати перелік службових документів
відповідача, необхідних позивачу для
виконання договору. Отримавши цей
перелік, відповідач надіслав на
електронну адресу позивача копії своїх
конфіденційних документів. Тобто,
фактично допустив позивача до роботи.

Оскільки позивач довіряв відповідачу,
який раніше був його клієнтом, він
розпочав роботу не очікуючи авансу.

26.04.2012 року директор ОСОБА_2 в м. Києві
отримав від позивача один друкований
екземпляр договору № 3/426, однак,
пославшись на відсутність печатки
підприємства, не підписав його, і
пообіцяв повернути після належного
оформлення, але не повернув. На
виконання договору, ОСОБА_2 оплатив
позивачу готівкою аванс (вартість
першого етапу робіт) у сумі 1000грн.

Вважає, що договір № 3/426 між позивачем
та відповідачем є таким, що був
укладений у письмовій формі.

17.09.12 року директор ОСОБА_2 особисто
прийняв цю роботу, а саме - перевірив і
підписав без зауважень виготовлені
позивачем документи, в т.ч. заяву про
видачу ліцензії. Після цього надав
згоду на подання документів до органу
ліцензування, але, на порушення п. п.5.2,
5.2.1. договору № 3/426 не оплатив 2-й та З-й
етапи робіт, пославшись на тимчасові
фінансові труднощі.

06.10.12 року орган ліцензування розглянув
подані позивачем документи і прийняв
рішення видати відповідачу ліцензію на
право виконання будівельних робіт.
Відповідно до умов договору і порядку
видачі оформленої ліцензії, відповідач
самостійно отримав ліцензію в органі
ліцензування. Таким чином, позивач
повністю виконав свою роботу,
передбачену договором.

19.09.12 року, 24.10.12 року, 29.10.12 року, позивач
надсилав відповідачу рахунки для
оплати боргу, однак, відповідач ці
рахунки не сплатив.

Посилався на порушення його права, що
встановлено договором та законом на
отримання повної оплати за виконану
роботу з боку відповідача.

Просив суд стягнути з відповідача
збитки в подвійному розмірі від
несплаченої вартості робіт, що
становить 10 800 гривень, визнати договір
№ 3/426 від 29.03.2012 р між позивачем і
відповідачем таким, що був укладений;
визнати право позивача отримати повну
оплату за роботу виконану, згідно
договору № 3/426 від 29.03.2012 року; стягнути
з відповідача борг по договору та кошти
на відшкодування збитків у загальній
сумі 10 800 гривень, стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 січня 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушення та неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким його позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
директор ТОВ «Тотус-Сервіс» ОСОБА_2
звернувся до позивача за отриманням
особистої консультації стосовно
вартості продовження терміну дії
ліцензії та оформлення документів.

Позивач таке звернення сприйняв як
пропозицію відповідача укласти
договір, запропонувавши відповідачу
укласти відповідний договір та
повідомив, що вартість його послуг буде
становити 6 400 грн. Відповідач
пропозицію укласти договір не прийняв,
мотивуючи тим, що у бюджеті товариства
на 2012 рік не передбачено відповідних
витрат, а також тим, що процедура
отримання ліцензії йому вже була
відома і він в змозі самостійно
виконати усі необхідні роботи,
спрямовані на отримання ліцензії.

Було досягнуто усної домовленості про
надання позивачем ОСОБА_3 особистої
консультації та погоджено вартість
такої консультації в сумі 4 000,00 грн..

Грошові кошти в сумі 4 000 грн. у якості
оплати за особисту консультацію були
передані ОСОБА_2 позивачу готівкою у
присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5
двома частинами: 1 000,00 грн. та 3 000,00 грн.

Відповідно до ст. 202 ч. 1, 4 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво-чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України при
укладенні договору мають бути
дотримані загальні засади
законодавства, в тому числі свобода
договору.

Таким чином, для укладення договору
необхідно було вільне волевиявлення
та згода двох сторін укласти договір на
підставі взаємної домовленості щодо
предмету договору.

Кінцевими діями сторін, які
підтверджують таке волевиявлення,
являється проставлення сторонами
підпису в договорі, що свідчить про те ,
що сторони вільно досягли всіх
істотних умов визначених законом для
його укладення. Суд вважає, що підпис є
обов'язковим реквізитом будь-якого
документу.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. За
приписами п.2 ч.1 ст.208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за винятком випадків,
передбачених ст.206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України,
пропозицію укласти договір (оферту)
може зробити кожна із сторін
майбутнього договору. Пропозиція
укласти договір має містити істотні
умови договору і виражати намір особи,
яка її зробила, вважати себе
зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України,
договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Частина 1 ст. 628
ЦК України передбачає, що зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними. Згідно з ч. 3 ст. 631 ЦК України
договір набирає чинності з моменту
його укладення.

З огляду на те, що факт укладення
договору між позивачем та відповідачем
не доведений, то й відсутні підстави
виникнення взаємних зобов'язань між
ними.

Отримання відповідачем ліцензії не
може розглядатись у якості
підтвердження виконання позивачем
будь-яких робіт для відповідача.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» орган
ліцензування - орган виконавчої влади,
визначений Кабінетом Міністрів
України, уповноважений законом
державний колегіальний орган,
спеціально уповноважений виконавчий
орган рад для ліцензування певних
видів господарської діяльності. Саме
до повноважень органу ліцензування
належить видача ліцензій суб'єктам
господарської діяльності. Відповідно
до ст. 6 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності»
повноваження органу ліцензування не
можуть бути делеговані іншим особам.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що у зв'язку з недоведеністю
позивачем факту надання відповідачу
послуг (виконання робіт) у позивача не
виникло права на отримання від
відповідача будь-якої плати.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції неповно з'ясовано
обставини справи та зроблено хибні
висновки є безпідставними, оскільки
відсутні докази, які б свідчили про
досягнення згоди між ним та
відповідачем з усіх істотних умов
договору. Посилання на договір про
надання послуг, як на укладений -
необґрунтовані, оскільки він не
підписаний сторонами та не скріплений
печатками.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтованими та не спростовують
висновків суду, рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасовано з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 317, ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: