Справа № 1519/2-541/11
Провадження № 2/521/2656/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Бобуйок І.А.,

при секретарі - Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, виселення та вселення, та за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в
інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - Орган опіки та
піклування Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання права користування
житловим приміщенням, -

В С Т
А Н О В И В :

У листопаді 2009 року до Малиновського
районного суду м. Одеси звернулася
ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 з позовом
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення
перешкод у користуванні власністю,
виселення та вселення.

У жовтні 2009 року до Малиновського
районного суду м. Одеси звернулися з
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в
інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради, за участю
третьої особи: Орган опіки та
піклування Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради
про встановлення порядку користування
будинком та розподіл особистих
рахунків.

17 травня 2010 року ухвалою Малиновського
районного суду м. Одеси зазначені
позови були об'єднані в одне
провадження.

ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 у своєму
позові просить виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1 посилаючись
на ст. 48 Закону України «Про власність».

ОСОБА_1 посилається на те, що 24 вересня
2007 року Малиновським районним судом м.
Одеси було скасовано рішення
Іллічівського районного суду м. Одеси
від 26 червня 2001 року, яким у ОСОБА_4 було
вилучено самочинно збудований
житловий будинок АДРЕСА_1 та
зобов'язано Іллічівську районну
адміністрацію Одеської міської ради
прийняти зазначений будинок на баланс.
На підставі скасованого рішення
Іллічівського районного суду м. Одеси
ОСОБА_4 була зареєстрована у
зазначеному будинку та отримала
свідоцтво про право власності на нього.

Однак, рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 23 вересня 2009
року було визнано незаконними та
скасовані розпорядження Іллічівської
РА виконавчого комітету Одеської
міської ради № 754 від 23 серпня 2001 року,
розпорядження Іллічівської РА
виконавчого комітету Одеської міської
ради № 151 від 23.08.2001 року, розпорядження
Іллічівської РА виконавчого комітету
Одеської міської ради № 816 від 13.09.2001
року, розпорядження органу
приватизації від 07.02.2002 року, виданого
УЖКГ Одеської міської ради на ім'я
ОСОБА_4, свідоцтво про право власності
УЖКГ Одеської міської ради від 07.02.2002
року, виданого на ім'я ОСОБА_4, та за
ОСОБА_1 з її неповнолітніми дітьми було
визнано право користування будинком
АДРЕСА_1. Зазначене рішення набрало
законної сили 05 жовтня 2009 року.

З цих підстав ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 втратили будь-які права
на спірний будинок та як особи, які
перешкоджають їй користуватися
будинком АДРЕСА_1 повинні бути
виселеними з нього.

ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які
діють в інтересах неповнолітніх:
ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради, за участю третьої особи:
Орган опіки та піклування Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради про встановлення порядку
користування будинком та розподіл
особистих рахунків.

Під час судового розгляду позивачі
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 неодноразово
уточнювали свої позовні вимоги.

Остаточно у вересні 2013 року, уточнивши
свої позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_7, ОСОБА_8, просили визнати за ними
право користування житловими та
нежитловими приміщеннями будинку
АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_1 не
перешкоджати ОСОБА_4 у прийнятті
будинку до експлуатації, посилаючись
на те, що ОСОБА_4 оселилася проживати у
спірному будинку у квітні 2001 року як
спадкоємиць своєї померлої сестри та
після її смерті прийняла спадщину у
повному обсязі та зареєструвалася у
будинку. ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
неповнолітніми ОСОБА_8, ОСОБА_7
оселилися проживати у зазначений
будинок як члени родини ОСОБА_4 та
зареєструвалися у ньому, та за час
проживання у зазначеному будинку
придбали право користування ним, а за
ОСОБА_4 рішенням Апеляційного суду
Одеської області від 28 травня 2013 року
було визнано право на спадщину на
зазначений будинок після смерті її
сестри та визнано право власності на
будівельні матеріали з яких споруджено
спірний будинок та з цих підстав вони
придбали право користування усіма
житловими та нежитловими приміщеннями
спірного будинку та прийняття його до
експлуатації.

ОСОБА_9 та Малиновська районна
адміністрація Одеської міської ради,
остаточним уточненням позовних вимог
та у відповідності до ст. ст. 24, 31 ЦПК
України були виключені з числа сторін,
які приймають участь у справі.

Позивачка ОСОБА_1 свій позов до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні власністю, вселення та
виселення у судовому засіданні
підтримала повністю, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
просила повністю відмовити.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_7 позов
ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення та
вселення не визнали у повному обсязі,
просили у його задоволенні відмовити, а
свій позов до ОСОБА_1 повністю
задовольнити.

ОСОБА_6 позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5
підтримав у повному обсязі та 18.03.2014
року подав до Малиновського районного
суду м. Одеси заяву у який просив суд
розглядати справу у його відсутності.

Третя особа Орган опіки та піклування
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради у судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце судового слухання був
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив, будь-яких
заяв суду не надав.

Дослідивши всі матеріали справи та
вислухавши пояснення сторін, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 підлягають задоволенню,
а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
повинно бути відмовлено з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що за час свого
життя ОСОБА_10, мати ОСОБА_1 та рідна
сестра ОСОБА_4 збудувала будинок
АДРЕСА_1 у який оселилася та проживала
без реєстрації.

Те що ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_10, а
ОСОБА_4 є рідною сестрою ОСОБА_10
сторонами не оспорюється та
підтверджується свідоцтвами про
народження, укладення шлюбу зі зміною
прізвища.

Як вбачається з матеріалів справи
16.12.1998 року сестра ОСОБА_4 зробила
розпорядження, щодо усього свого майна
та на її ім'я склала заповіт,
посвідчений секретарем виконкому
Сподобівської сільради
Шевченківського району, Харківської
області, зареєстрований в реєстрі № 223.
Відповідно до якого за своїм
волевиявленням передала ОСОБА_4
спадкові права не тільки на своє майно,
але і усі майнові права, у тому числі
права на прийняття будинку до
експлуатації та користування ним.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_10 померла та
одразу після її смерті ОСОБА_4
вселилась у спірний будинок, стала
володіти майном після її смерті та
управляти будинком: здала його на
баланс в Іллічівську району
адміністрацію, приватизувала його та
отримала свідоцтво про право
власності, які в подальшому були
скасовані рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 23 вересня 2009
року, а 30.11.2001 року ОСОБА_4
зареєструвалася у зазначеному будинку.

Вказані обставини сторонами не
заперечуються та встановлені
рішеннями Малиновського районного
суду м. Одеси від 23 вересня 2009 року та
Апеляційного суду Одеської області від
28 травня 2013 року, тому у відповідності
до ст.. ст.. 60-63 ЦПК України вважаються
доведеними та підтверджуються усіма
матеріалами справи.

ОСОБА_4 оселилася проживати у спірний
будинок як спадкоємиця, як член сім'ї
померлого спадкодавця та прийняла
спадщину у відповідності до ст.. 549 ЦК
УРСР 1963 року.

У подальшому, як члени родини ОСОБА_4 у
будинок оселилися проживати донька
ОСОБА_4 ОСОБА_5, яка зареєструвалася
28.07.2004 року, онуки ОСОБА_4
ОСОБА_7ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєструвався
28.07.2004 року) та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та
зять ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який
зареєструвався у будинку 18.06.2004 року,
що підтверджується свідоцтвами про
народження, свідоцтвом про одруження
та довідкою з місця проживання про
склад сім'ї від 24.09.2009 року.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 23 вересня 2009 року, яким були
скасовані правовстановчі документи на
ім'я ОСОБА_4, питання щодо позбавлення
права користування будинком АДРЕСА_1
ОСОБА_4 та членів її родини не
вирішувалося.

На підставі рішення Апеляційного суду
Одеської області від 28 травня 2013 року
за ОСОБА_4 визнано право на спадщину за
заповітом на будинок АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_10 та право власності на
будівельні матеріали з яких споруджено
спірний будинок, тому посилання ОСОБА_1
на те, що ОСОБА_4 та члени її родини
втратили право проживання у будинку,
так як скасовані їх правовстановчі
документи, та ОСОБА_4 і члени її родини
на підставі рішенням Апеляційного
адміністративного суду від 03 березня
2011 року вимоги про зняти з реєстрації є
безпідставними.

У відповідності до п. 3 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 28 січня 2013 року «Про захист
права власності» при вирішенні питання
щодо виселення особи потрібно довести,
що особа втратила право користування
спірним будинком або оселилася з
незаконних підстав. Однак, ОСОБА_1 не
надала суду доказів того, що ОСОБА_4 та
члени її родини незаконно оселилися у
будинку, втратили право користування
ним, не проживають у зазначеному
будинку, тим більш що будучі допитаною
у судовому засіданні вона пояснила, що
вона та її діти проживають у одній
кімнаті цього будинку, а іншу частину
будинку займають інші особи, але вона
спроб оселитися до іншої частини
будинку не робила та до органів
Державної влади з цих підстав не
зверталася, тим більш що рішенням
Апеляційного суду Одеської області від
28 травня 2013 року встановлено, що її
права користувача спірного будинку не
порушено.

Окрім того, ухвалою Вищого
Адміністративного суду від 03 грудня 2013
року постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2012
року про зняття ОСОБА_7 з
реєстраційного обліку скасовано, а
справу надіслано на новий розгляд, а
постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року ОСОБА_1 у задоволенні позову до
Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області, за участю третіх осіб
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про зняття з
реєстраційного обліку відмовлено.

Таким чином, позивачкою ОСОБА_1 не
надано суду будь-яких доказів, що
ОСОБА_4 та члени її родини втратили
право користування житловим
приміщенням будинку АДРЕСА_1 незаконно
оселилася у ньому та не користується
ним без поважних причин. Судом
встановлено, що ОСОБА_4 оселилася як
член родини ОСОБА_10, є спадкоємицею
після її смерті за заповітом, отримала
право на спадщину після смерті сестри
та проживає у будинку по цей час, тобто
вселилася з законних підстав, отримала
право прийняття будинку до
експлуатації, сплачує усі комунальні
послуги, провела усі необхідні дії щодо
газифікації, електрифікації будинку та
проживає сумісно з членами своєї
родини у будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 не є власником спірного будинку,
тому не може вимагати виселення ОСОБА_4
на підставі Закону України «Про право
власності», тим більш, що у
відповідності до ст. 116 ЖК України
встановлено вичерпний перелік осіб,
які підлягають виселенню без надання
іншого житлового приміщення. При чому
ОСОБА_4 та члени її родини не можуть
бути визначені тим переліком, так як
оселилися у будинок з законних підстав
як члени родини померлої та як її
спадкоємці, та відкрито користуються
приміщенням на протязі більш ніж 13
років.

Відповідно до ст. 17 ЦК УРСР 1963 року
ОСОБА_4 та члени її родини обрали місцем
постійного проживання де переважно
проживають будинок АДРЕСА_1 який
відповідно до ст. 2 Закону України «Про
вільне пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є місцем їх
постійного проживання.

п. 2 п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами житлового кодексу
України» № 2 від 12.04.85 року визначає, що
суд може визнати за особою право
користування житловим приміщенням,
якщо вона отримала це право з законних
підстав. ОСОБА_4 оселилася проживати у
будинок, як особа яка прийняла спадщину
у порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року та у
відповідності до ст. 65 ЖК України
отримала право на вселення членів
своєї родини, тому з законних підстав
вона та члени її родини отримали право
користування житловими та нежитловими
приміщеннями будинку АДРЕСА_1.

Ці ж саме обставини встановлює ст. 29 ЦК
України, встановлюючи право на вільний
вибір місця проживання та у
відповідності до п. 6 цієї статті особа
може мати декілька місць проживання.

Відповідно до ст. 270 ЦК України право на
проживання є особистим немайновим
правом та у відповідності до ст. 275 та
ст. 310 ЦК України особа має право
вимагати від Держави захисту
особистого немайнового права.

ОСОБА_4 , як особа за якою визнано право
на спадщину за заповітом на будинок
АДРЕСА_1 та право власності на
будівельні матеріали з яких споруджено
зазначений будинок має право прийняти
його до експлуатації. ОСОБА_1 заперечує
ці права ОСОБА_4 та заперечує проти
прийняття будинку до експлуатації на
ім'я ОСОБА_4, тому ОСОБА_4, як особа якій
належить право власності має право у
відповідності до ст. 391 ЦК України на
захист права власності від порушень, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
може вимагати від ОСОБА_1 не
перешкоджати їй у прийнятті будинку до
експлуатації.

Таким чином, суд вважає можливим
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 у повному обсязі, а у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити у повному обсязі.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 17, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 29, 270,
275, 310, 391 ЦК України , 65, 71, 72, 116 ЖК України,
ст. 2 Закону України «Про вільне
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», п.2, п. 9 постанови
Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
житлового кодексу України» № 2 від 12.04.85
року, ст.. ст.. 10, 11, 60, 61, 62, 63, 84, 87, 88, 209,
212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення
перешкод у користуванні власністю,
виселення та вселення - відмовити
повністю.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в
інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - Орган опіки та
піклування Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання права користування
житловим приміщенням - задовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 право користування
житловими та нежитловими приміщеннями
будинку АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_1 не перешкоджати
ОСОБА_4 у прийняті будинку до
експлуатації.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: