Справа № 583/1901/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2014 року Охтирський
міськрайонний суд Сумської області в
складі

головуючого судді
Ярошенко Т.О.

при секретарі
Горлач В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Охтирка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного підприємства «Рось» в
особі філії «Охтирський
сиркомбінат» про поновлення на
роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що з 05 липня 2013 року він
працював на посаді сировара з
дозрівання сиру у філії
«Охтирського сиркомбінату»
приватного підприємства «Рось».
Наказом №304К від 05 травня 2014 року
його звільнено по ст. 40 п. 4 КЗпП
України за прогул без поважних причин.

Він вважає, що зазначена в наказі
підприємством причина звільнення не
відповідає фактичним обставинам
справи і дисциплінарне стягнення
накладено з порушенням.

Так, 10 квітня 2014 року на території
філії «Охтирський сиркомбінат»
приватного підприємства «Рось»
відбулися збори трудового колективу,
на яких в. о. директора Галушко В. М.
повідомила про припинення роботи
підприємства і стала вимагати від
працівників подавати заяви про
звільнення за взаємною згодою сторін,
він подав заяву про надання
відпустки. За час відпустки
цікавився, чи не розпочало
підприємство знову працювати, але
отримував негативну відповідь.

На думку позивача, з огляду на
відсутність будь - якого наказу про
необхідність його присутності на
підприємстві під час простою ним 25
квітня 2014 року було направлено на
адресу відповідача заяву, в якій він
просив повідомити його про те, коли
підприємство відновить свою роботу,
про необхідність його присутності для
виконання своїх посадових обов'язків.

Про необхідність його присутності на
роботі він повідомлений по телефону
05 травня 2014 року, після чого відразу
прийшов на роботу, але у відділі
кадрів почали вимагати, щоб він
написав заяву про звільнення за
взаємною згодою сторін, на що він
відмовився. Йому погрожували
звільненням за прогул, але він
відмовився писати таку заяву.

06 травня 2014 року його знову викликали
на підприємство до в. о. директора і
в присутності юриста йому знову
запропонували написати заяву про
звільнення за згодою сторін, однак,
він відмовився. Після чого в нього
почали вимагати пояснення стосовно
того, чому він не з'явився на роботу
після відпустки.

12 травня 2014 року він звернувся на
підприємство та вимагав надати йому
роботу, на що йому відповіли, що він
звільнений за прогул з 05 травня 2014
року.

Вважає, що відповідач звільнив його
незаконно, не дотримався норм
трудового законодавства, не відібрав
від нього пояснення. З 06 травня 2014
року , на думку позивача, він допустив
вимушений прогул, який повинен
оплачуватися.

Крім того, вважає, що зазначеним
звільненням йому завдана моральна
шкода, яку він оцінює в 20 000 грн.

Просить поновити його на роботі на
посаді сировара з дозрівання сирів 4
розряду у філії «Охтирського
сиркомбінату» приватного
підприємства «Рось», стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
06 травня 2014 року до дня поновлення
на роботі та відшкодувати моральну
шкоду в розмірі 20000 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
суду пояснив, що працював на посаді
сировара в філії «Охтирський
сиркомбінат» приватного підприємства
«Рось» позмінно через 2 дні, а два дні
вихідних. У зміні працювало до 20
чоловік. З 11 квітня 2014 року перебував
у щорічній відпустці по 29 квітня 2014
року за фактично відпрацьований
період. З наказом про надання
відпустки ознайомлений. До роботи
він повинен був приступити 30 квітня
2014 року, однак, в цей день, а також 05
травня 2014 року на роботу не вийшов ,
так як вважав, що підприємство не
працювало і чекав коли його
викличуть. 05 травня 2014 року по
телефону його викликали на роботу та
запропонували звільнитися за згодою
сторін, але він відмовився, пояснюючи
усно це тим, що вважав, що підприємство
не працювало. Він вважає, що його
звільнили незаконно, тому просить
поновити його на роботі на посаді
сировара, стягнути середній заробіток
за час вимушеного прогулу та
відшкодувати моральну шкоду в розмірі
20000 грн., оскільки, переніс нервовий
стрес в зв'язку з незаконним
звільненням.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувала та
пояснила, що ОСОБА_1 працював на
підприємстві з липня 2013 року по 05
травня 2014 року сироваром за відрядною
оплатою праці в залежності від
виробітку позмінно, в зміні
працювало 20-30 чоловік. Графік робочого
часу з 8 год. до 19 год. з урахуванням
перерви на обід 1 год., два дні підряд
через два дні. Графік роботи
затверджується на рік, а також до 20
числа кожного місяця на послідуючий
місяць. З 11 квітня 2014 року позивачу
було надано за його заявою основну
щорічну відпустку за фактично
відпрацьований період, а саме 18
календарних днів по 29 квітня 2014 року
включно. Це було пов'язане з тим, що на
вимогу працівників підприємства
директор центрального офісу дав
роз'яснення, що враховуючи економічну,
політичну ситуацію,закриті деякі
ринки збуту продукції, виробництво
молочної продукції скоротилося, тому
запропоновано було працівникам, які
мають бажання відбути щорічну
відпустку, але підприємство
працювало, виробництво не зупинялося.
На адресу директора підприємства від
старшого майстра цеху з дозрівання
сирів надійшла службова записка,
якою повідомлено, що ОСОБА_1 на
роботу 30 квітня 2014 року та 05 травня
2014 року не з'явився. З 01 травня 2014
року по 04 травня 2014 року в цеху з
дозрівання сирів був вихідний день ,
працювали лише сиросолільники та
водії навантажувача. Після отримання
службової записки, 05 травня 2014 року
в першій половині дня вона
зателефонувала позивачу, але його
телефон був поза зоною досяжності,
тому в телефонному режимі звернулася
до його дружини, щоб ОСОБА_1 з'явився
на роботу. В другій половині дня 05
травня 2014 року ОСОБА_1 прибув на
роботу і йому було запропоновано
надати пояснення про причини його
відсутності на роботі, на що
конкретної відповіді він не надав, а
після консультації по телефону,
відмовився давати письмове пояснення
та залишив підприємство, хоча його
було повідомлено, що створено комісію
для службового розслідування щодо
відсутності його на роботі, однак, він
залишив територію підприємства, лише
06 травня 2014 року надав письмове
пояснення, яке долучене до матеріалів
службового розслідування. На
засіданні комісія прийшла до
висновку про звільнення його за
прогул без поважних причин за 30
квітня 2014 року та 05 травня 2014 року.

Суд проаналізував матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню зі слідуючих підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1
працював на посаді сировара з
дозрівання сирів у філії «Охтирський
сиркомбінат» ПП «Рось» з 05 липня 2013
року за відрядною формою оплати
праці.

З 11 квітня по 29 квітня 2014 року ОСОБА_1
перебував у основній щорічній
відпустці тривалістю 18 календарних
днів за фактично відпрацьований
період на підприємстві, що
підтверджується копією наказу № 393 - В
від 11 квітня 2014 року та копією заяви
позивача (а. с. 34-35).

Наказом керівника підприємства
філії «Охтирський сиркомбінат» ПП
«Рось» №304К від 05 травня 2014 року
ОСОБА_1 звільнений за прогул без
поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП
України (а. с. 3).

Як встановлено судом, підставою для
звільнення були службова записка
старшого майстра цеху з дозрівання
сирів (а. с. 22) про відсутність на
роботі ОСОБА_1 з 30 квітня 2014 року по
05 травня 2014 року без поважних причин,
службова записка начальника відділу
кадрів підприємства від 05 травня 2014
року (а. с. 24) про відсутність ОСОБА_1
на роботі з 30 квітня 2014 року без
поважних причин, протокол №2 засідання
комісії з проведення службового
розслідування (а. с. 39).

Як підтвердили обидві сторони в
суді, що 30 квітня 2014 року ОСОБА_1
повинен був приступити до роботи на
підприємстві з 8 год., про що йому
було відомо. В дійсності обидві
сторони не оспорюють фактичні
обставини, які стали підставою
звільнення.

Відповідно до встановленого графіку
робочого часу на підприємстві на
квітень та травень 2014 року (а.с. 36-38)
ОСОБА_1 зазначений у зміні в робочій
групі на 30 квітня 2014 року та 05 травня
2014 року. До складу групи також
включено інших осіб, які в ці дні
працювали. Наведені докази
підтверджують про те, що
підприємство в дійсності працювало,
виробництво продукції не припинялося.

Згідно табелів обліку робочого часу
на підприємстві за квітень, травень
2014 року (а. с. 43-44) ОСОБА_1 30 квітня 2014
року та 05 травня 2014 року допустив
прогул.

Даний факт у суді підтвердив сам
позивач, який вказав, що в дійсності
йому було відомо, що по виходу з
відпустки мав приступити до роботи 30
квітня 2014 року з 8 год., однак, не
вийшов на роботу в цей день, а також 05
травня 2014 року.

Прогулом вважається відсутність на
роботі працівника більше трьох годин
протягом робочого дня без поважних
причин.

Як вбачається з матеріалів справи
старший майстер цеху з дозрівання
сирів службовою запискою про вказані
факти доповіла директору
підприємства (а. с. 22), в зв'язку з чим
05 травня 2014 року наказом №212 (а. с. 23)
була створена комісія з проведення
службового розслідування, на
засіданні якої 06 травня 2014 року
комісія прийшла до висновку, що
ОСОБА_1 30 квітня 2014 року та 05 травня
2014 року допустив прогул без поважних
причин.

Відповідно до ст. 40 ч. 1 п. 4 КЗпП
України трудовий договір укладений
на невизначений строк, а також
строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності
можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу ( в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Судом встановлено, що 05 травня 2014
року відповідач зажадав від ОСОБА_1
пояснень причини його відсутності
на роботі у вказані дні, однак,
останній відмовився їх надавати, про
що сторони підтвердили в суді. Лише 06
травня 2014 року ОСОБА_1 в своїх
письмових поясненнях вказав, що
вважав, що підприємство не працювало,
тому чекав його виклику.

Вказані позивачем обставини не дають
суду законних підстав вважати, що у
нього були поважні причини невиходу
на роботу. Навпаки, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_1 дійсно допустив 30
квітня 2014 року та 05 травня 2014 року
прогул без поважних причин, у зв'язку
з чим адміністрація підприємства на
законних підставах звільнила його по
п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за наказом
№304К від 05 травня 2014 року, який
позивачем не оспорювався.

Отримання власником або уповноваженим
ним органом письмових пояснень
порушника трудової дисципліни є
з'ясування обставин, за яких вчинено
проступок для врахування цього порядку
з іншими обставинами при обранні виду
стягнення, а тому сам по собі факт
неотримання власником таких пояснень
за відсутності даних про поважність
причин вчинення проступку не може бути
підставою для визнання рішення про
застосування дисциплінарного
стягнення незаконним.

Вирішуючи спір в межах заявлених
вимог у відповідності до ст. 11 ЦПК
України, на думку суду в розумінні
ст. 60 ЦПК України позивачем не надано
належних, допустимих, переконливих
доказів в обґрунтування свого позову.

Посилання ОСОБА_1 в позові про те, що
нібито підприємство перебувало в
простої, не знайшло свого
підтвердження в суді. Представником
відповідача ці обставини спростовані
належними, допустимими доказами, які
досліджено під час розгляду справи в
суді.

Зокрема, судом досліджено надану
відповідачем книгу наказів по
підприємству, з якої вбачається, що
наказів про переведення працівників
у простой не видавалося. Судом
встановлено, що підприємство
працювало.

З боку позивача його пояснення в
установленому законом порядку
належними доказами не підтверджені,
тому суд не може прийняти їх до
уваги.

Долучена до позову позивачем
ксерокопія газети «Роксолана - макси»
не є належним та переконливим
доказом в розумінні ст. 60 ЦПК України
з боку позивача в обґрунтування його
позову.

При цьому суд погоджується з
доводами представника відповідача та
вважає , що звільнено ОСОБА_1 на
законних підставах.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 допустив
проступок, за який відповідачем в
межах строків, з дотриманням
передбаченого законом порядку
застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення.

На думку суду, відповідачем
дотримано при звільненні ОСОБА_1
положення ст. 147, ст. 148, ст. 149 КЗпП
України.

Як встановлено судом, на
підприємстві відсутня профспілкова
організація, а тому і відсутній
профспілковий представник. Про це
також підтвердили сторони в суді.

За таких обставин, суд вважає, що в
розумінні ст. 43-1 КЗпП України
відповідач на законних підставах
звільнив ОСОБА_1 без згоди
профспілкової організації.

Відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України «
Про практику розгляду судами
трудових спорів» пункту 22 передбачено
, що у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 КЗпП,
чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і
порядок застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Пунктом 24 цієї постанови
передбачено, що при розгляді позовів
про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п.4 ст.40 КЗпП , суди
повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин.

Посилання позивача на те, що
нібито його не ознайомлено з
наказом про його звільнення не
відповідає фактичним обставинам
справи, так як цей факт засвідчено
відповідним актом від 12 травня 2014
року (а. с.21), який позивачем не
оспорювався, копія наказу йому була
вручена, про що він не заперечував у
суді, а також копію якого він надав
до позову при зверненні до суду.

Суд вважає, що доводи позивача
не заслуговують на увагу, оскільки,
його право з боку відповідача не
порушено.

Таким чином, аналізуючи
приведені докази та даючи їм оцінку,
суд приходить до висновку, незважаючи
на те, що в самому наказі
підприємства про звільнення ОСОБА_1
від 05 травня 2014 року вказано підставу
звільнення протокол комісії про
службове розслідування від 06 травня
2014 року, звільнення проведено на
законних підставах з урахуванням
вчиненого проступку, обставин за яких
вчинено проступок.

З огляду на викладене, у суду
відсутні також підстави для стягнення
середнього заробітку з відповідача,
оскільки, не встановлено вимушеного
прогулу. Також відсутні законні
підстави для відшкодування моральної
шкоди, а тому в позові слід відмовити
повністю.

На підстав і викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного підприємства «Рось» в
особі філії «Охтирський
сиркомбінат» про поновлення на
роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди
відмовити за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено в
Сумський апеляційний суд через
Охтирський міськрайонний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду
Т.О. Ярошенко