АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/1201/14
Головуючий в суді І інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 03 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:
Чиркової К.Г.

Суддів:
Пузанової Л.В.

Фурман
Т.Г.

при секретарі: Бараш
Ю. М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою державної іпотечної установи
на заочне рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 20 лютого
2014 року в справі за позовом державної
іпотечної установи до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року державна
іпотечна установа звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, посилаючись на те, що 28
березня 2007 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір за
№ 44-ФКВ-07 відповідно до умов якого
позичальнику надано кредит у сумі 22600
доларів США, зі сплатою 14,2% річних за
користування кредитом, строком дії до 27
березня 2012 року.

Умовами договору виконання
зобов'язання забезпечується іпотекою
однокімнатної квартири, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

16 липня 2009 року сторонами укладено
додатковий договір про внесення змін
до договору № 44-ФКВ-07 від 28.03.2007 року,
яким змінено назву договору на
«договір про іпотечний кредит» та
змінено предмет договору, а саме
кредитор зобов'язався надати
позичальнику на умовах цього договору
грошові кошти в сумі 93202,65 грн., а
позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використати та
повернути грошові кошти до 15.07.2014 року ,
а також сплатити 16,5% річних за
користування коштами.

07.07.2009 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк» та
державною іпотечною установою
укладено договір відступлення права
вимоги №12509, за яким банк передав, а
установа прийняла всі права вимоги за
договором про іпотечний кредит від
28.03.2007 року, за №44-ФКВ-07 між банком і
ОСОБА_3, вартість права вимоги за
кредитним договором на момент передачі
прав вимоги у відповідності до п.1.1
цього договору включає заборгованість
за основним боргом по кредиту та
складає 93202,65грн.

Оскільки ОСОБА_3 взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором не
виконав, державна іпотечна установа
звернулася до суду про стягнення
заборгованості.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 08.10.2013 року з ОСОБА_3 на
користь державної іпотечної установи
стягнута заборгованість за іпотечним
договором у сумі 35766,46 грн., яка виникла
станом на 16.06.2013 року та складається із
заборгованості за основним боргом у
розмірі 34466,74 грн., заборгованості за
відсотками в сумі 969,05 грн., пені за
прострочення сплати кредитних коштів у
сумі 299,96 грн., інфляційних втрат у
розмірі 30,71 грн.

З огляду на викладене, позивач просив
суд стягнути з відповідача за
порушення умов іпотечного договору за
період з 11.06.2013 року по 19.10.2013 року
заборгованість за відсотками в сумі
1963,20 грн., та пені за прострочення
сплати кредитних коштів в сумі 1681,59 грн.
що нараховані відповідно до умов
договору.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від 20.02.2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі державна іпотечна
установа просить рішення суду першої
інстанції скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Зокрема, суд першої інстанції не
врахував того, що рішенням
Суворовського районного суду м.
Херсона від 08.10.2013 року встановлено
факт правомірності вимог нового
кредитора до ОСОБА_3 за іпотечним
договором, окрім того помилковим є
висновок суду відносно відсутності
відомостей щодо виконання боржником
рішення суду та неможливості
встановлення обсягу зобов'язань,
оскільки згідно доданої до позовної
заяви довідки про стан заборгованості
відповідачем не здійснено жодних
платежів в рахунок погашення
заборгованості стягнутої за судовим
рішенням від 08.10.2013 року.

Письмові заперечення на
апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанцій виходив із
того, що надані позивачем докази не
містять відомостей про повідомлення
відповідача про заміну первісного
кредитора на нового, та належних і
допустимих доказів того, що відповідач
не здійснив погашення заборгованості
на момент розгляду справи первісному
кредитору.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно до ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом , зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст.611 ЦК України ).

Судом установлено та підтверджено
матеріалами справи, що 28 березня 2007
року між товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір за № 44-ФКВ-07,
відповідно до умов якого позичальнику
надано кредит у сумі 22600 доларів США, зі
сплатою 14,2% річних за користування
кредитом, строком дії до 27 березня 2012
року.

Умовами договору виконання
зобов'язання забезпечується іпотекою
однокімнатної квартири, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

16 липня 2009 року сторонами укладено
додатковий договір про внесення змін
до договору № 44-ФКВ-07 від 28.03.2007 року,
яким змінено назву договору на
«договір про іпотечний кредит» та
змінено предмет договору, а саме
кредитор зобов'язався надати
позичальнику на умовах цього договору
грошові кошти в сумі 93202,65 грн., а
позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використати та
повернути грошові кошти до 15.07.2014 року,
а також сплатити 16,5% річних за
користування коштами.

07.07.2009 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк» та
державною іпотечною установою
укладено договір відступлення права
вимоги за №12509, відповідно до якого
банк передав, а установа прийняла всі
права вимоги за договором від 28.03.2007
року про іпотечний кредит між банком і
ОСОБА_3, вартість права вимоги за
кредитним договором на момент передачі
прав вимоги у відповідності до п.1.1
договору включає заборгованість за
основним боргом по кредиту та складає
93202,65 грн.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 08 жовтня 2013 року стягнуто
з ОСОБА_3 на користь державної
іпотечної установи заборгованість за
іпотечним кредитом у розмірі 34466,74 грн.,
яка виникла станом на 16.06.2013 року та
складається із заборгованості за
основним боргом у розмірі 34466,74 грн.,
заборгованості за відсотками в сумі
969,05 грн., пені за прострочення сплати
кредитних коштів у сумі 299,96 грн.,
інфляційних втрат у розмірі 30,71грн.

Звертаючись з позовом до суду позивач
просив суд стягнути з відповідача за
порушення умов договору відсотки за
користування кредитними коштами в сумі
1963,20 грн. за період з 16.06.2013 року по 19.10.2013
року та пеню в сумі 1681,59 грн. за
зазначений період.

При цьому, заборгованість за
відсотками нарахована в розмірі 16.5%
річних відповідно до п.1.1 додаткового
договору №1, а розмір заборгованості по
пені, відповідно до п.6.2 договору про
іпотечний кредит, за яким за порушення
взятих на себе зобов'язань з повернення
суми кредиту та сплати відсотків за
користування кредитом, позичальник
зобов'язується сплатити на користь
кредитора пеню в розмірі подвійної
обліковою ставки Національного банку
України, яка діяла в період за який
сплачується пеня, від суми
несплаченого платежу за кожний день
прострочення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог помилково виходив із того, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
відомостей про повідомлення
відповідача про заміну первісного
кредитора на нового, та належних і
допустимих доказів того, що відповідач
не здійснив погашення заборгованості
на момент розгляду справи первісному
кредитору.

Згідно договору відступлення права
вимоги від 27.07.2009 року укладеного між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та державною
іпотечною установою банк передав, а
установа прийняла всі права вимоги за
договором про іпотечний кредит між
банком і ОСОБА_3 за №44-ФКВ-07 від 28.03.2007
року, вартість права вимоги за
кредитним договором на момент передачі
прав вимоги у відповідності до п.1.1
цього договору включає заборгованість
за основним боргом по кредиту та
складає 93202,65 грн.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що після заміни сторони у
зобов'язанні боржник виконував свої
зобов'язання і на час звернення
іпотечної установи з позовом до суду у
2013 році сума заборгованість за
іпотечним кредитом становила 34466,74 грн.,
що свідчить про його ознайомленість
відносно нового кредитора.

Окрім того, суд вирішуючи спір не
врахував положення ч.3 ст.61 ЦПК України
відносно того, що обставин, які
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Помилковим є також висновок суду
відносно відсутності відомостей щодо
виконання рішення про стягнення боргу
за рішенням суду від 08.10.2013 року,
оскільки зазначені обставини не мають
правового значення при вирішенні
даного спору, зважаючи на те, що позивач
просив стягнути заборгованість за
відсотками за користування кредитним
коштами та пеню за порушення
зобов'язання, строк дії якого не
закінчився.

Пунктом 1.2 договору про іпотечний
кредит додатковий договір №1, від
28.03.2007 року строк дії договору
визначено до 15 липня 2014 року.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК
України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушення зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1,4 ст. 631 ЦК України,
строком договору є час протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду,
як таке, що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про задоволення позовних вимог
з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову сплачено
судовий збір у розмірі 229,40 грн., при
подачі апеляційної скарги в розмірі
121,80 грн., тому на користь державної
іпотечної установи підлягають
стяганню судові витрати в сумі 351,20
грн.(229,40грн+121,80грн.= 351,20грн.( а.с. 4,53).

На підставі викладеного, ст.ст.513, 520-521,
526, 610-611, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу державної іпотечної
установи задовольнити.

Заочне рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 20 лютого
2014 року скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь державної
іпотечної установи заборгованість за
договором про іпотечний кредит в сумі
3644,79 грн., яка складається із
заборгованості за відсотками за
користування грошовим коштами в сумі
1963,20 грн., пені за прострочення сплати
кредитних коштів в сумі 1681,59 грн., а
також судові витрати в сумі 351,20грн., а
всього стягнути 3995,99 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: