Справа № 383/545/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року Бобринецький районний
суд Кіровоградської області в складі
головуючого - судді Замши О.В.,

при секретарі - Машковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бобринець цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський акціонерний банк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В
И В:

Позивач звернувся до суду із
позовом до відповідачів про стягнення
боргу, обґрунтовуючи його тим, що 16.11.2007
року між публічним Акціонерним
товариством "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 384/2007/Б, за умовами
якого банк надав відповідачу кредит в
розмірі 11 000 грн. 00 коп. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24 % річних на суму залишку
заборгованості зі строком повернення
кредиту до 16.11.2010 року, крім того, 16.11.2007
року між Банком та відповідачем ОСОБА_2
було укладено договір Поруки
№334/2007/Б/П-1, згідно якого ОСОБА_2 взяла
на себе зобов'язання солідарно
відповідати за зобов'язання ОСОБА_1 по
поверненню кредиту. Станом на 19.03.2014
року кредит не повернутий,
заборгованість в загальній сумі склала
12 269 грн. 95 коп., у зв'язку з чим банк
просить стягнути солідарно з
відповідачів всю суму кредиту та
відповідних нарахувань.

В судове засідання позивач надав
заяву про розгляд справи без його
участі, позовні вимоги підтримує в
повному обсязі та просить стягнути з
відповідачів суму заборгованості по
кредиту.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про час розгляду справи
повідомлені належним чином.

Відповідачі надали письмові
заперечення проти позову, що позовні
вимоги не визнають повністю та просять
відмовити в їх задоволенні, оскільки
минув строк позовної давності.

Суд визнав за можливе розглянути
справу за відсутності сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
16.11.2007 року між публічним акціонерним
товариством "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" та відповідачем
ОСОБА_1 укладено кредитний договір №
334/2007/Б, за умовами якого банк надав
відповідачу кредит в розмірі 11 000 грн. 00
коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24 %
річних на суму залишку заборгованості
по кредиту з кінцевим терміном
погашення 16.11.2010 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_1 за кредитним договором, 16.11.2007
року між ПАТ «Всеукраїнський
акціонерний банк» та ОСОБА_2 був
укладений договір поруки №334/2007/Б/П-1.
Відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяла
на себе зобов'язання відповідати перед
позивачем по зобов'язанням ОСОБА_1.

Згідно наданого до суду
розрахунку заборгованості, станом на
19.03.2014 року заборгованість в загальній
сумі склала 12 269 грн. 95 коп., яка
складається з загальної
заборгованості за кредитом - 9 876 грн. 80
коп., відсотків за користування
кредитом - 2 393 грн. 15 коп.

З наданої відповідачами заяви
вбачається, що останні наполягають на
застосуванні строку позовної давності,
оскільки з часу отримання кредиту по
даний час позивач не заявляв жодних
претензій з приводу даного кредиту. А
відтак, позов про стягнення
заборгованості подано банком поза
межами строку позовної давності
відповідно до умов кредитного
договору.

Для обчислення позовної
давності застосовуються загальні
положення про обчислення строків, що
містяться у ст. ст. 252, 255 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальний строк
позовної давності, визначений ст. 257 ЦК
України встановлений тривалістю у три
роки.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до умов кредитного
договору, кінцевий термін повернення
кредиту минув 16.11.2010 року.

Позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитом 25.03.2014 року та подав заяву
про поновлення строку позовної
давності з тих підстав, що відповідачем
до банку було адресовано заяву про
застосування строку позовної давності,
що на думку позивача є фактичним
визнанням позову, що є підставою
переривання строку позовної давності.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
що встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони споживчого кредиту
(правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року №6-126цс13, яка в силу
ст. 360-7 є обов'язковою для судів).

Статтею 264 ч.1 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку.

Так, згідно поданого розрахунку
заборгованості по кредиту встановлено,
що відповідач припинила сплату кредиту
в 2010 році. ЇЇ заява, адресована банку
11.03.2014 року зазначена як попередження
про дотримання строків позовної
давності та недопущення звернення з
позовом про стягнення боргу поза
межами такого строку. Розцінювати
вказану заяву як вчинення дії на
визнання боргу стороною підстав немає,
відтак клопотання позивача про
поновлення строку позовної давності
не підтверджене та не обґрунтована
належними доказами, та не підлягає
задоволенню.

З урахуванням встановлених в
судовому засіданні обставин, позовні
вимоги позивача до відповідача ОСОБА_1
задоволенню не підлягають з підстав
пропущення строку позовної давності.

Щодо заявленої вимоги про
стягнення суми кредиту до відповідача
ОСОБА_2 як поручителя за договором
кредиту, відзначається наступне.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (частина перша
статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в
ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки (пункт 1.3) про його дію
до повного виконання боржником своїх
зобов'язань перед банком за кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить частині першій
статті 251 та частині першій статті 252 ЦК
України, тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми частини четвертої
статті 559 ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

За таких обставин у позивача виникло
право пред'явити вимогу до поручителя
про виконання порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту,
починаючи з 16.11.2010 року, протягом
наступних шести місяців. Таку вимогу до
поручителя банк пред'явив в 2014 році при
зверненні з позовом про стягнення
боргу, тобто після спливу
встановленого частиною четвертою
статті 559 ЦК України шестимісячного
строку. Вказана позиція
кореспондується з висновками
Верховного Суду України за наслідками
розгляду заяв про перегляд судових
рішень з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах (постанови від 18 липня
2012 р. № 6-78 цс 12, від 21 травня 2012 р. № 6-48 цс
11, від 23 травня 2012 р. № 6-33 цс 12).

Таким чином, договір поруки відповідно
до вимог цивільного законодавства є
припиненим, а тому правових підстав
стягнення з поручителя як солідарного
боржника боргу за договором кредиту
немає.

У відповідності до ст.88 ЦПК
України, оскільки в позові слід
відмовити, судові витрати не
підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ст.ст.526, 625, 256,257, 267 ЦК
України, ст.ст.10,11, 38, 44, 60, 74 - 76, 213, 215 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № 334/2007/Б від 16.11.2007 року в
розмірі 12 269 грн.95 коп. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Бобринецький районний
суд Кіровоградської області шляхом
подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

В повному обсязі рішення суду
виготовлене 02.06.2014 року.

Суддя
О.В.Замша