Справа № 513/580/14-ц
Провадження № 2/513/289/14
Саратський районний суд Одеської
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року Саратський районний
суд Одеської області у складі: судді
Бучацької А.І., при секретарі Златіній
О.І., за участю: позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Аркуша І.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Сарата
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Саратської районної державної лікарні
ветеринарної медицини про поновлення
на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т
А Н О В И В:

у квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача, в якому
зазначив, що з 01 грудня 2010 року він був
переведений на посаду завідувача
Михайлівської дільниці ветеринарної
медицини та виконувача обов'язків
завідувача Долинського пункту
ветеринарної медицини Саратської
районної державної лікарні
ветеринарної медицини.

21 лютого 2014 року його звільнили з
роботи по п.4,7 ст.40 КЗпП України за
прогул. Звільнення з роботи він вважає
незаконним та безпідставним, тому що
він був відсутній на роботі з
поважних причин, оскільки хворів.
Також він не появлявся на роботі у
нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння.

Посилаючись на ці обставини, позивач
просить поновити його на роботі та
стягнути з відповідача на свою користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, а також витрати на оплату
судового збору.

Під час розгляду справи позивач
підтримав позов та просив його
задовольнити. Також просив поновити
строк звернення до суду, посилаючись
на те, що в нього були відсутні кошти
для оплати судового збору за подання
позовної заяви та заяви про
забезпечення доказів, про необхідність
оплати яких йому повідомив адвокат, а
також на оплату послуг адвоката по
складанню позовної заяви.

Представник відповідача Аркуша І.Г.
позов не визнав з підстав, викладених у
письмових запереченнях, посилаючись,
зокрема на те, що позивач не надав
належних доказів про свою хворобу, а
тому звільнення позивача проведено
обґрунтовано і на законних підставах.

Заслухавши позивача, заперечення
представника відповідача, свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7,
дослідивши письмові докази, суд
приходить до висновку про задоволення
позову з таких підстав.

На підставі наказу № 12 від 14 квітня 2010
року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду
завідувача Долинським пунктом
ветеринарної медицини Саратської
районної державної лікарні
ветеринарної медицини ( а.с.44).

Наказом № 107 від 01 грудня 2010 року
ОСОБА_1 був переведений на посаду
завідувача Михайлівської дільниці
ветеринарної медицини з виконанням
обов'язків завідувача Долинським
пунктом ветеринарної медицини з 01
грудня 2010 року ( а.с.45).

21 лютого 2014 року начальник управління
ветеринарної медицини у Саратському
районі дав доручення начальнику
Саратської районної державної
лікарні ветеринарної медицини з
вимогою «провести розслідування з
виконання трудової дисципліни» ОСОБА_1
Термін виконання доручення - негайно
(а.с.46).

Наказом № 11-к від 21 лютого 2014 року
Саратської районної державної
лікарні ветеринарної медицини була
створена комісія по розслідуванню
порушення трудової дисципліни ОСОБА_1
(а.с.23) та складено акт службового
розслідування від 21 лютого 2014 року (
а.с.47).

В цей же день начальник Саратської
районної державної лікарні
ветеринарної медицини звернувся до
профспілкового комітету з клопотанням
про надання "рішення профспілкового
комітету по факту виявленого
порушення ОСОБА_1 трудової
дисципліни»

( а.с.48).

Профспілковий комітет Саратської
районної державної лікарні
ветеринарної медицини 21 лютого 2014
року дав згоду на звільнення ОСОБА_1
із займаної посади у зв'язку з
порушенням трудової дисципліни, без
зазначення конкретної підстави
звільнення (а.с.21) . Всупереч вимогам ч.3
ст.43 КЗпП України ОСОБА_1 на це
засідання не запрошувався.

Наказом № 12-к від 21 лютого 2014 року
позивач був звільнений з роботи "за
згодою профкому «протокол від 21 лютого
2014 року № 2) про відсутність на
робочому місті та появу на роботі у
нетверезому стані згідно ст.40 п.4,7 КЗпП
України за прогул"(а.с.22). В даному
наказі не конкретизовано, в який саме
день, якого місяця та року, позивач
був відсутній на роботі без поважних
причин, або появився на роботі у
нетверезому стані.

Пункти 4,7 ст.40 КЗпП України
визначають, що трудовий договір
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвано власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках: 4) прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин; 7) появи на роботі в
нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння.

Згідно до частин 1,3 ст.43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених ... пунктом 4,7
статті 40 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного профспілкового органу
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. Подання
власника або уповноваженого ним органу
має розглядатися у присутності
працівника, на якого воно внесено.
Розгляд подання у разі відсутності
працівника допускається лише за його
письмовою заявою.

Подання про звільнення було надано
до профспілкового комітету 21 лютого 2014
року. Як вбачається з протоколу
засідання від 21 лютого 2014 року
профспілковий комітет у цей же день
надав згоду на звільнення позивача

Як вбачається із записів в журналі
амбулаторного прийому Михайлівського
ФАПу Комунального закладу "Саратський
районний центр первинної
медико-санітарної допомоги", 19, 20, 22
лютого 2014 року ОСОБА_1 звертався за
медичною допомогою до Михайлівського
ФАПу з високою температурою, йому
виставлений діагноз "ОРВІ", призначено
лікування, він направлявся до
Саратської ЦРЛ, але відмовився за
відсутністю грошових коштів (а.с 86-91).

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили,
що 21 лютого 2014 року з 09 години до 12
години позивач знаходився за місцем
проживання ОСОБА_7 у тверезому стані,
скаржився на хворобу, надавав
ветеринарну допомогу корові ОСОБА_7

У зв'язку з чим, суд приходить до
висновку, що 21 лютого 2014 року ОСОБА_1
був відсутній на роботі з поважних
причин - через хворобу.

Пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в тій частині, що 21 лютого 2014
року приблизно об 11 годині 30 хвилин
позивач знаходився у нетверезому
стані, суд оцінює критично, оскільки
вони спростовуються записами в
журналі амбулаторного прийому
Михайлівського ФАП, а також
поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9

З цих же підстав суд критично
оцінює акт службового розслідування
від 21 лютого 2014 року, підписаного
членами комісії ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, в якому зазначено, що з 08
години до 12 години 21 лютого 2014 року
ОСОБА_1 був відсутній на робочому
місті, знаходився в с.Михайлівка
Саратського району, вул.Радянська, 32, в
алкогольному сп'яніння ( а.с.47).

В табелі обліку робочого часу
ОСОБА_1 за лютий 2014 року прогул ( ПР )
взагалі не позначений (а.с.49).

Ст. 149 КЗпП України встановлює, що до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

За кожне порушення трудової
дисципліни може бути застосовано лише
одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник
або уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Стягнення оголошується в наказі
(розпорядженні) і повідомляється
працівникові під розписку

і повідомляється працівникові під
розписку.

Всупереч зазначеним вимогам до
видання наказу про звільнення ОСОБА_1
письмове пояснення у нього відповідач
не зажадав, наказ про звільнення
позивачу не вручався під розписку.

Аналізуючи досліджені докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позивач був звільнений з роботи без
законних підстав, з порушенням порядку,
передбаченого ст. 149 КЗпП України, а
тому відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП
України його належить поновити на
роботі

У зв'язку з чим, суд не може
погодитись з твердженнями
представника відповідача про те, що
позивача було звільнено з роботи
обґрунтовано та на законних підставах.
Твердження представника позивача
про те, що позивач неодноразово
з'являвся на роботу у нетверезому
стані; наказом № 69-к від 01 серпня 2012
року позивачу була оголошена догана
за несвоєчасну здачу ветеринарної
державної звітності; що він
неодноразово був звільнений з посад
інших закладів за аналогічні
проступки, що занесено до його
трудової книжки - жодними доказами не
підтверджені. Крім того, дані обставини
не мають правового значення для
вирішення питання про
обґрунтованість звільнення позивача
по п.4,7 КЗпП України.

Ст.235 КЗпП України передбачає, що у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі
орган, який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більше
як за один рік.

Позивача звільнено з роботи 21 лютого
2014 року. Таким чином, вимушений прогул
позивача триває з 21 лютого 2014 року по 29
травня 2014 року, тобто 66 днів.

Пункт 8 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановлю Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100, встановлює, що
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадах, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньогодинна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин); а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - на число календарних
днів за цей період.

Згідно наданих довідок, заробітна
плата позивача за грудень 2013 року,
січень 2014 року складала по 2328, 37
гривень. Середньоденний заробіток
позивача складав 108,3 гривень

( 2328,37 гривень х 2: 43 робочих дні), а
середній заробіток позивача за час
вимушеного прогулу складає 7 147, 8
гривень (108, 3 грн.х 66 робочих днів). На
підставі ст.235 КЗпП України з
відповідача на користь позивача
належить стягнути зазначену суму.

Відповідно до ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного суду... у
справах про звільнення - в місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дати видачі трудової
книжки.

Стаття 234 КЗпП України визначає, що у
разі пропуску з поважних причин
строків, установлених статтею 233 цього
Кодексу, районний, районний у місті,
міський чи міськрайонний суд може
поновити ці строки.

Судом встановлено, що наказ про
звільнення з роботи позивачу не
вручався; трудова книжка із записом
про звільнення йому особисто не була
вручена, а була йому передана через
його дружину 21 лютого 2014 року, що
підтверджено записом в журналі
реєстрації трудових книжок та не
оспорюється сторонами ( а.с.50) .

До суду позивач звернувся 11 квітня
2014 року, тобто з пропуском строку,
встановленого ст.233 КЗпП України.
Обґрунтовуючи поважність причин
пропуску строку, позивач посилається
на те, що він звернувся за
консультацією до адвоката, який
сказав, що необхідно сплатити судовий
збір як за подачу позовної заяви, так
і за подання заяви про забезпечення
доказів, а також оплатити надання
правової допомоги. Через відсутність
необхідної суми коштів позивач
сплатив судовий збір в сумі 243 гривні 60
копійок - 31 березня 2014 року, а в сумі 121
гривня 80 копійок та оплату за надання
правової допомоги - лише 07 квітня 2014
року. Дані пояснення позивача
підтверджуються відповідними
квитанціями ( а.с.1, а.с.9). Враховуючи ці
обставини, а також те, що позивач не є
фахівцем в галузі права і він не
знав, що за подачу позовів про
поновлення на роботі та за іншими
вимогами, що випливають із трудових
відносин, позивачі звільняються від
сплати судового збору, суд вважає
необхідним на підставі ст.234 КЗпП
України поновити позивачу строк
звернення до суду, визнавши поважними
причини пропуску.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
належить стягнути судовий збір в
загальній сумі 365, 40 гривень.

Керуючись ст.ст. 3- 8, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, п.4
ст.367 ЦПК України, ст.ст. 147- 149, 43, 232, 233, 235
КЗпП України, суд

В И Р
І Ш И В:

Позов задовольнити. Поновити ОСОБА_1
строк звернення до суду.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача
Михайлівської дільниці ветеринарної
медицини та виконувача обов'язків
завідувача Долинського пункту
ветеринарної медицини Саратської
районної державної лікарні
ветеринарної медицини.

Стягнути з Саратської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
сумі 7147, 80 (сім тисяч сто сорок сім)
гривень 80 копійок.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Саратський районний суд
Одеської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів після проголошення рішення

Суддя
А. І. Бучацька