Справа № 0907/3357/2012
Провадження № 22-ц/779/1151/2014
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів Пнівчук
О.В., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.,
Гавриляк Є.М.

з участю:
представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права
власності на частину квартири та
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
квартирою та вселення, - за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
27 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
визнання права власності на 4/6 частини
квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги
мотивував тим, що за час перебування в
зареєстрованому 17.02.2001 року в суді
штату Іллінойс США з ОСОБА_7 шлюбі, він
разом з останньою придбали в м.
Івано-Франківську зазначену квартиру.
Після смерті дружини ІНФОРМАЦІЯ_1 він
має право на половину квартири, як
спільної сумісної власності подружжя
та 1/6 частину в порядку спадкування.

В вересні 2009 року ОСОБА_6 звернувся з
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що
відповідач після смерті ОСОБА_7
поміняв вхідні замки та встановив
сигналізацію в квартирі, що
унеможливило доступ позивача до
квартири.

Ухвалою судді від 16.10.2009 року об'єднано
в одне провадження справи за
вищевказаними позовами.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 27.03.2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
визнання права власності на частину
квартири відмовлено. В задоволенні
позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні квартирою та
вселення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
вважаючи його ухваленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.
Вважає, що суд хибно вважав, що
реєстрація шлюбу між ним та ОСОБА_7 в
США не є беззаперечним доказом щодо
права на майно. Підстави відмови в
позові з посиланням на ЗУ «Про
міжнародне приватне право», Правила
реєстрації актів громадянського стану
в Україні від 18.10.200 року, є надуманими.

Судом не враховано, що на час
реєстрації шлюбу відповідно до ст.202
КпШС УРСР 1969 року документи, видані
компетентними органами іноземних
держав на посвідчення актів
громадянського стану, здійснених поза
межами України за законами відповідних
держав щодо громадян України,
іноземних громадян і осіб без
громадянства визнаються дійсними в
Україні при наявності консульської
легалізації, про що свідчить апостиль.
Відповідно до ст.292 СК України, що діяла
з 01.01.2004 року по 01.09.2005 року в Україні
визнаються акти цивільного стану,
зареєстровані за законами іноземних
держав та ст.58 ЗУ «Про міжнародне
приватне право», де зазначено, що шлюб
між громадянами України, що укладений
за межами України відповідно до права
іноземної держави є дійсним в Україні
за умови додержання щодо громадянина
України вимог СК України щодо підстав
недійсності шлюбу.

Крім того шлюб між позивачем та ОСОБА_7
не визнано недійсним.

Судом не враховано, що дія норми ст.74 СК
поширюються на наслідки проживання в
фактичному шлюбі без реєстрації щодо
режиму права спільної сумісної
власності подружжя.

За наведених доводів просить скасувати
оскаржуване рішення в частині відмови
в задоволенні первісного позову та
ухвалити нове про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
зібрані докази, колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Рішення в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2
про усунення перешкоди в користуванні
квартирою та вселення апеляційним
судом не переглядається.

Вимогам законодавства рішення в
оскаржуваній частині відповідає.

Відповідно до свідоцтва ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 17.02.2001 року уклали шлюб в окрузі
Кук у відповідності із законами штату
Іллінойс. Відповідно до апостилю від
02.12.2010 року дане свідоцтво засвідчене
державним секретарем штату Іллінойс.

Встановлено, що ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 04.12.2004 року належала
трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1(а.с.8)

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись з позовною заявою ОСОБА_2
просив визнати за ним право власності
на ? частину спірної квартири, як
спільної сумісної власності
пережившого подружжя та 1/6 частини на
рівні із спадкоємцями першої черги.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що укладення шлюбу позивача з
ОСОБА_7 здійснене без необхідної
реєстрації у відповідності до ч.1 ст.196
КпШС України, а тому ОСОБА_2 не набуває
права власності на спірне майно за
померлою.

З копії актових записів про шлюб №2390
від 26.12.1978 року та розірвання шлюбу №107
від 25.01.2005 року, отриманих в порядку
витребування доказів з відділу РАЦС
Вінницького МУЮ, вбачається, що ОСОБА_2
перебував в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_9 з 26.12.1978 року до 25.01.2005 року.

Відповідно до ч.2 ст.196 КпШС України, в
редакції, що діяла на час укладення
шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, у тих
випадках, коли шлюби між громадянами
України і шлюби громадян України з
іноземними громадянами укладені поза
межами України з додержанням форми
шлюбу, встановленої законом місця його
укладення, ці шлюби визнаються
дійсними в Україні, якщо до визнання
нема перешкод, що випливають із статей
15-17 та 45 цього Кодексу.

Відповідно до ст.17 КпШС України не
допускається укладення шлюбу між
особами, з яких хоча б одна перебуває
вже в іншому шлюбі.

Така ж норма передбачена і ч.1 ст.58
Закону України «Про міжнародне
приватне право», відповідно до якої
шлюб між громадянами України, що
укладений за межами України відповідно
до права іноземної держави, є дійсним в
Україні за умови додержання щодо
громадянина України вимог Сімейного
кодексу України щодо підстав
недійсності шлюбу.

Відповідно до ст. 37 СК України, шлюб є
дійсним, окрім випадків встановлених ч.
1 - 3 ст. 39 СК України, а також якщо він не
визнаний недійсним за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.39 СК України
недійсним є шлюб, зареєстрований з
особою, яка одночасно перебуває в
іншому зареєстрованому шлюбі.

Пленум Верховного Суду України у п. 13
постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснив, що
згідно з СК шлюб може бути визнано
недійсним за рішенням суду або за
заявою заінтересованої особи до органу
РАЦС. Позасудовий порядок визнання
шлюбу недійсним настає при вчиненні
сторонами при укладенні шлюбу таких
істотних порушень умов вступу в шлюб, в
силу яких він вважається недійсним і
без рішення суду ( ст. 39 СК), зокрема у
разі реєстрації шлюбу з особою, яка
одночасно перебуває в іншому
зареєстрованому шлюбі.

Враховуючи зазначені норми
законодавства, шлюб укладений між
позивачем та ОСОБА_7 є недійсним з
моменту його укладення в силу того, що
ОСОБА_2 вже перебував в зареєстрованому
шлюбі з іншою жінкою.

Таким чином, підстав для визнання
права власності на частину квартири за
ОСОБА_2 в порядку спадкування за
померлою ОСОБА_7 чи визнання права на
частку в спільному майні подружжя
відсутні.

Посилання апелянта на те, що він з
ОСОБА_7 проживав однією сім'єю більше
семи років, та спільно набули майно, як
на підставу набуття права власності на
спірну квартиру, не береться судом до
уваги. Враховуючи те, що спірне майно
набуте ОСОБА_7 в 2004 році, а розірвання
шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 здійснене в
2005 році, то відповідно до змісту ч. 1 ст.
74 СК України, таке майно не перебувало в
режимі спільної сумісної власності.

Зважаючи на вищенаведене, рішення суду
першої інстанції ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
його законності і обґрунтованості,
оскільки відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК
України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних
міркувань.

Тому підстав для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення колегія суддів не
вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 27 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський