Дата документу 28.08.2014
Справа № 334/2346/14-ц
Провадження № 2/334/1413/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Нестеренко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що 01.07.2013р. вона звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з питання заміни платіжної картки банку, на що їй було видано платіжну пластикову картку «Універсальна» №07, на яку відповідно до заяви був встановлений нульовий кредитний ліміт.

З невідомих підстав 18.12.2013 року, 09.01.2014 року та 22.01.2014 року на її та сусідських вхідних дверях до квартири, що знаходяться у підїзді №2 дев'ятиповерхового будинку № 17 по Рубана у м. Запоріжжі, спеціалістами безпеки кредитних операцій ЗРУ КБ «ПриватБанк» були наклеєні листи формату А-4, на яких містився фірмовий логотип ПАТ КБ «ПриватБанк», текст наступного змісту (мовою оригіналу): «ПриватБанк. кв. 45. Банк має намір звернути стягнення на цю нерухомість. Его разыскивает Кредитор. ОСОБА_2 злостный должник!!!», що є недостовірною та негативною інформацією. З приводу інформації, оприлюдненої в розклеєних листах 18.12.2013р., 09.01.2014 року та 22.01.2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» жодного разу не звертався до позивача з претензіями щодо сплати заборгованості.

Як вбачається з оскаржуваних фраз, кожна з них містить фактичні данні, оперуючи якими ПАТ КБ «ПриватБанк» звинувачує позивача не лише у тому, що він є «злісним боржником» а й дискредитує його як особистість, виходячи з наступного.

Висловлювання «ПриватБанк. кв. 45. Банк мас намір звернути стягнення на цю нерухомість. Его разыскивает Кредитор» не можна вважати оціночним судженням з огляду на характер застосованих мовних засобів, висловлювань, наявності посилань на конкретні обставини, що надає фразі фактичного твердження. Висловлювання містить посилання на конкретні данні, які можна перевірити. Застосовані у зазначеному висловлюванні мовні обороти сприяють створенню загального враження і наводять читачів на думку, що позивач злочинниця у зв'язку з її шахрайськими діями щодо незаконного заволодіння та неповерненню грошових коштів ПАТ КБ «ПриватБанк».

Висловлювання «ОСОБА_2 злостный должник» також містить посилання на конкретні данні, які можна перевірити, а отже, зазначену інформацію не можна вважати оціночним судженням зважаючи на характер застосованих мовних засобів, висловлювань які мають ознаки фактичного твердження.

Відповідач навмисно вводить читачів в оману, зазначаючи нічим не підтверджені звинувачення, які сприймаються пересічним громадянином як недобросовісне виконання зобов'язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Загальне сприйняття такої недостовірної, відверто неправдивої інформації, в цілому надає фразі негативний характер стосовно позивача.

Таким чином, негативна і недостовірна інформація, поширена відповідачем, підриває честь та гідність позивача, знижує довіру сусідів та оточуючих, як добропорядної людини та порушує особисті немайнові права на повагу до гідності та честі, передбачені ст. 270 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якоїпорушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до змісту ст. 277 Цивільного кодексу України, негативна інформація, поширенапро особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Негативна, недостовірна інформація щодо позивача розповсюджена та доведена до відома не менш як 100 особам, що мешкають у під'їзді, де розташована квартира ОСОБА_1. Поширена інформація стосується конкретної фізичної особи, тобто позивача, про що освідчить вищезазначені надписи на листах формату А-4 із зображенням ОСОБА_2 Відсутні жодні докази, які б свідчили про достовірність поширеної відповідачами інформації. Таким чином інформація, поширена 18.12.2013 року, 09.01.2014 року та 22.01.2014 року, є негативною і стосується саме позивача, не відповідає дійсності, тобто є недостовірною, порушує особисте немайнове право позивача на недоторканність честі та гідності.

Відповідно до ч ст. 23 Цивільного кодексу України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода полягає в підриві гідності та честі позивача в очах оточуючих та зниження довіри. Зазначені висловлювання на адресу позивача завдають значну немайнову шкоду честі та гідності позивача, зводять нанівець зусилля, докладені до її досягнення.

Відповідачем розміщено негативну недостовірну інформацію, неправомірне поширення якої з вини відповідача негативно вплинуло на її відношення з боку сусідів позивача та інших осіб та завдало шкоди її честі та гідності.

Відповідно до середньо розрахункових показників, у підїзді, де мешкає ОСОБА_2, мешкає більш ніж 100 осіб. Відповідно побачили зазначені листи 100 мешканців, у яких склалось негативне відношення до позивача.

При цьому враховується, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, погіршення здібностей, ступеня вини відповідача, а також з урахуванням ступеня зниження довіри до позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З урахуванням принципів виваженості, розумності і справедливості позивач оцінює моральну шкоду, завдану відповідачем його честі та гідності, в розмірі 10000,00 грн., виходить з того, що середню суму моральної шкоди пропонується визначити за наступним розрахунком: 100 (особи, що мешкають у підїзді) х 100,00 гривень = 10000,00 грн. (десять тисяч гривень).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Також відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З наведених підстав позивач просить визнати недостовірною та такою, що порочить честь та гідність ОСОБА_1 наступну негативну інформацію, поширену 18.12.2013 року, 09.01.2014 року та 22.01.2014 року на вхідних дверях до квартири №45 підїзду №2, що знаходиться у будинку № 17 по вул. Рубана у м. Запоріжжя, яка міститься на аркушах формату А-4 із зображенням ОСОБА_2, та відповідними надписами на них (мовою оригіналу): «ПриватБанк. кв. 45. Банк має намір звернути стягнення на цю нерухомість. Его разыскивает Кредитор»; «ОСОБА_2 злостный должник».

Зобов'язати відповідача не пізніше 30 календарних днів з дня набрання судовим рішенням законної сили, спростувати зазначену негативну й недостовірну інформацію шляхом розміщення резолютивної частини рішення суду в оголошені на дошці оголошень, що знаходиться перед входом до підїзду № 2 будинку № 17 по вул. Рубана у м. Запоріжжя тим самим шрифтом, що й інформація, яка визнана недостовірною, без правок, зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок, редакційного чи авторського тексту, з посиланням на номер цивільної справи, дату винесення рішення, і суду, що виніс рішення, з заголовком наступного змісту: «Спростування негативної і недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1, надрукованої на аркушах формату А-4 із зображенням ОСОБА_2 поширену 1842.2013 року. 09.01.2014 року та 22.01.2014 року на вхідних дверях до квартири №45, вхідних дверях до під'їзду №2, що знаходиться у будинку № 17 по вул. Рубана у м. Запоріжжя.

Заборонити відповідачу розповсюджувати будь-яким чином (в друкованих засобах масової інформації, на телебаченні, у радіотрансляції, в мережі Інтернет, в інтервю, в промовах на будь-яких масових заходах та будь-яким іншим чином) наступну негативну і недостовірну інформацію, а саме: «ПриватБанк. кв. 45. Банк має намір звернути стягнення на цю нерухомість. Его разыскивает Кредитор»; «ОСОБА_2 злостный должник». Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн., відповідно до договору про надання юридичних послуг №07 від 18.02.2014р. та документів, які підтверджують, що правова допомога надавалася товариством з обмеженою відповідальністю «Снєжний барс», яке здійснює діяльність у сфері права.

В судовому засіданні позивач, її представник позов підтримали, просили задоводльнити у повному обсязі з наведених вище підстав.

Представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи, що між банком і позивачем склалися договірні відносини, у позивача дійсно існує заборгованість за кредитним договором, дії банку щодо порядку повідомлення боржника про невиконані зобов'язання відповідають умовам кредитного договору. Інформація, яка викладена у листі щодо заборгованості клієнта, відповідає дійсності. У звязку з недоведеністю факту поширення негативної недостовірної інформації і того, що було порушено особисті немайнові права позивача, вимоги про стягнення моральної шкоди також безпідставні та необґрунтовані.

Заслухавши по снення учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом даного правопорушення є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У відповідності до абз.5 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Судом встановлено, що 02.07.2013р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківських послуг. На підставі цього договору ОСОБА_2 оформлена кредитна картка «Універсальна» №052707 зі строком дії серпень 2016 року.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивач повністю погодився з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг і підписався під наступним текстом «Я ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна з його умовами. Я зобовязуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінамина сайті ПриватБанка» (а.с.53-77).

Таким чином, між позивачем та підповідачем з 02.07.2013р. виникли правовідносини на підставі укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг.

Вищевказана форма кредитного договору відповідає вимогам та нормам чинного законодавства України. Відповідно до ст.ст. 628, 629, 634, 638, 639 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. ОСОБА_3 приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній Формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Позивач не заперечує наявність правовідносин з відповідачем, зокрема, наявності в неї кредитної картки «Універсальна» №052707, на якій, як вбачається з заяви позичальника, наданої виписки, спочатку було встановлено нульовий кредитний ліміт, розмір якого потім змінювався.

Відповідно до п. п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 договору клієнт надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надав право банку в будь- який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Таким чином, підписання цього договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, який може переглядатися банком в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта.

З виписки по рахунку вбачається, що на дату видачі платіжної карти 02.07.2013р. було встановлено нульовий кредитний ліміт. В подальшому 14.07.2013р. був встановлений кредитний ліміт у розмірі 2400,00 грн., 14.01.2014р. кредитний ліміт знижений до 2190,00 грн. (а.с.79-80).

Згідно до п. п. 1.2.5,1.2.6 Умов та Правил надання банківських послуг Позивач взяв на себе зобовязання щодо погашення заборгованості по Кредиту, відсоткам за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.п. 2.1.5.7, 2.1.7.1 Умов та правил надання банківських послуг держатель карти зобовязаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, несе відповідальність за операції, що здійснюються з картками. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє держателя від виконання своїх зобовязань за договором.

Прострочена заборгованість за договром виникла 30.08.2013р. у сумі 2293,21 грн., станом на 01.04.2014 року загальна заборгованість ОСОБА_2 за картою «Універсальна» №052707 складає 3257,92 грн. і залишається непогашеною на час розгляду справи (а.с.79-80).

Згідно пояснень ОСОБА_2, які підтверджуються фотографіями, поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 18.12.2013 року, 09.01.2014 року та 22.01.2014 року на вхідних дверях до квартири ОСОБА_2 та вхідних дверях до квартири сусідів, що знаходяться у підїзді № 2 дев'ятиповерхового будинку № 17 по Рубана у м. Запоріжжі, на стіні підїзду, автомобілі, були розклеєні листи формату А-4 із фірмовим логотипом ПАТ КБ «ПриватБанк».

Один з листів містить текст наступного змісту: «ПриватБанк. Банк має намір звернути стягнення на цю нерухомість! Терміново зателефонуйте на зазначений номер. кв. 45.» і містить зображення ОСОБА_2 і висловлювання «Его разыскивает кредитор. ОСОБА_2 Злостный должник!!!». До іншого листа з текстом «ПриватБанк. Банк має намір звернути стягнення на цю нерухомість! Терміново зателефонуйте на зазначений номер. кв. 45.» додатково в повідомленні на імя ОСОБА_2 вказується про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором станом на 22.01.2014р. у сумі 3405,06 грн., без зазначення даних щодо дати укладення договору, суми отриманого кредиту, цільового використання кредитних коштів, будь-яких інших реквізитів цього договору та його умов. Банк пропонує боржнику виконати зобов'язання перед банком у добровільному порядку, в іншому разі банк активізує заходи з примусового стягнення заборгованості. З усіх питань пропонується звертатися до безпеки кредитних операцій південно-східного регіонального управління за адресою: м. Запоріжжя, пл. Інженерна, 1, каб. 102 або за вказаним номером телефону. Повідомлення підписано спеціалістом з безпеки кредитних операцій ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_7 (без зазначення прізвища), містить штамп Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач просить визнати недостовірною та такою, що порочить її честь та гідність, наступну негативну інформацію, поширену 18.12.2013 року, 09.01.2014 року та 22.01.2014 року на вхідних дверях до квартири №45 підїзду №2, що знаходиться у будинку № 17 по вул. Рубана у м. Запоріжжя, яка міститься на аркушах формату А-4 із зображенням ОСОБА_2, та відповідними надписами на них (мовою оригіналу): «ПриватБанк. кв. 45. Банк має намір звернути стягнення на цю нерухомість. Его разыскивает Кредитор»; «ОСОБА_2 злостный должник».

Як було встановлено судом, між сторонами мають місце кредитні правовідносини, з 30.08.2013р. існує заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договром.

Умовами вищезазначеного договору встановлено наступне. Відповідно до п. 1.3.2.6 ОСОБА_3 має право будь-яким чином доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість позичальника за цим ОСОБА_3, а також про наявність (відсутність) і стан майна, переданого у забезпечення виконання зобов'язань, у разі порушення Позичальником будь-якого з зобов'язань за цим ОСОБА_3, а у разі виїзду Позичальника за межі території України - з моменту підписання сторонами цього ОСОБА_3.

Згідно п. 1.3.2.12 ОСОБА_3 має право здійснювати фотозйомку і відеоспостереження, а також фіксацію будь-яких контактів з клієнтом (у тому числі аудіо запис телефонних розмов тощо) у своїх приміщеннях і на своїх пристроях з метою забезпечення безпеки та належного обслуговування клієнта без його попереднього сповіщення. Банк має право зберігати фотографії в подальшому, а також поширювати фотографії, що зберігаються у випадках, передбачених цим ОСОБА_3. Відеозаписи, фотографії і запису телефонних розмов можуть бути використані як докази в процесуальних діях.

Зі змісту п. 1.3.2.16 договору вбачається, що клієнт надає банку свою згоду на обробку всіх його персональних даних з метою забезпечення реалізації відносин у сфері надання банківських послуг, забезпечення реалізації комерційної діяльності банку, дотримання вимог чинного законодавства, їх передачу розпорядникам баз персональних даних Банку, третім особам у випадках, встановлених договром і законом. Згода клієнта підтверджується в тому числі документом на паперовому носії з реквізитами, що дозволяє ідентифікувати цей документ і фізичну особу, в тому числі згода (анкета-заява) субєкта персональних даних на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Доводи позивача, що з вказаними вище умовами договору вона не була ознайомлена, суд оцінює критично, оскільки позивач своїм підписом Анкети-заяви позичальника засвідчив, що він ознайомився і згоден із Умовами і правилами надання споживчого кредиту, які були надані йому у письмовій формі.

Відпрацювання проблемної забргованості позивача ОСОБА_2 перед банком за кредитним договром у період з грудня 2013 по січень 2014 року здійснювалося спеціалістом Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» вдповідно до договору доручення №21403183 від 15.01.2013р. і договору доручення №4001986 від 11.01.2014р. (а.с.110-113).

Предметом вказаних договрів є зобовязання виконавця від імені та за рахунок замовника/банку здійснити дії, які спрямовані на стягнення з фізичних осіб/боржників замовника заборгованості, надаючи замовнику послуги, а саме: за допомогою телефонних дзвінків або особистого відвідування боржника, повідомлення боржника про розмір заборгованості перед Замовником і строках її погашення, здійснювати інші дії, що не суперечать чинному законодавству України, по стягненню заборгованості боржників.

Щодо пояснень позивача про допущення при цьому, на її думку, порушень вимог законодавства щодо захисту персональних даних, то позивач у встановленому законом порядку звернувся з відповіднимим заявами до правоохоронних органів, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, перевірка за якими триває (а.с.89-97, 118).

За розясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1, 27.02.2009, Постанова, (п.20) , з огляду на положення статті 32 Конституції України, судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь), від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК, порушених у зв'язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію.

Позивачем за змістом її позову заявлено вимогу про захист гідності, честі шляхом спростування недостовірної інформації.

Отже, доводи представника банку, що повідомлення боржника про заборгованість відповідає умовам укладеного кредитного договору, знайшли своє підтвердження, вказані повідомлення не є розповсюдженням недостовірної інформації відносно позивача. Таким чином, між банком і позивачем склалися договірні відносини, дії банку не були спрямовані на розповсюдження недостовірної інформації про позивача, а були викликані правом вимагати від позивача належного виконання зобов'язань за договором у порядку і формі, погодженій сторонами договору. Між сторонами існували договірні правовідносини, в тому числі щодо порядку і форми поширення інформації про заборгованість позивача, що свідчить про необгрунтованість і безпідставність позовних вимог про визнання інформації недостовірною і її спростування, у звязку з чим вони задоволенню не підлягають.

Вимоги позову про стягнення моральної шкоди позивач пов'язує з тим, що внаслідок порушення банком її особистого немайнового права їй завдано моральну шкоду. Оскільки судом не встановлено порушення особистого немайнового права позивача, вимоги позову про стягнення моральної шкоди є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Вимоги позову заборонити відповідачу в майбутньому не розповсюджувати (в друкованих засобах масової інформації, на телебаченні, у радіотрансляції, в мережі Інтернет, в інтервю, в промовах на будь-яких масових заходах та будь-яким іншим чином) негативну і недостовірну інформацію, а саме: «ПриватБанк. кв. 45. Банк має намір звернути стягнення на цю нерухомість. Его разыскивает Кредитор»; «ОСОБА_2 злостный должник», задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У звязку з відмовою у позові вимоги позивача про стягнення судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист честі і гідності, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Турбіна Т. Ф.